Справа № 260/179/20
Суддя: Дору Ю.Ю.
Дата ухвалення: 2020-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

про закриття провадження в адміністративній справі

12 травня 2020 рокум. Ужгород№ 260/179/20

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Дору Ю.Ю.,

при секретарі содового засідання - Завидняк А.В.,

за участі:

позивач - не з`явився;

представника відповідача 1 - Хрипта О.О.;

представник відповідача - 2 - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Мукачівського районного відділу Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) та приватного підприємця ОСОБА_2 про визнання недійсним звіту про оцінку майна та висновок про вартість майна, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Старшого державного виконавця Районного відділу державної виконавчої служби ДВС Мукачівського МРУЮ у Закарпатській області Старости Василя Васильовича; Районного відділу Державної виконавчої служби ДВС Мукачівського МРУЮ у Закарпатській області; приватного підприємця ОСОБА_2 , в якій просить: визнати недійсним звіт про оцінку майна та висновок про вартість майна ПП Король від 05.03.2019 року про оцінку об`єкта оціненого вартістю в 64219,00 грн.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року відкрито загальне позовне провадження за вказаною позовною заявою.

У подальшому ухвалою суду від 23.03.2020 року замінено первинних відповідачів на належних: Мукачівський районний відділ Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) (далі - відповідач 1) та приватний підприємець ОСОБА_2 (відповідач 2).

У підготовче засідання 12.05.2020 року учасники справи повторно не з`явилися, хоча про дату, час та місце проведення підготовчого засідання повідомлялися належним чином.

12 травня 2020 року представником відповідача -1 подано клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Позивач та представник відповідача -2 не повідомили суд причини неприбуття у підготовче засідання, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подали.

Статтею 205 Кодексу адміністративного судочинства України визначено правове регулювання наслідків неявки у судове засідання учасників справи.

Водночас правове регулювання наслідків неявки у підготовче засідання учасників справи приписами КАС України не врегульоване. Та, з огляду на приписи частини 6 статті 7 КАС України, суд застосовує приписи статті 205 КАС України за аналогію закону.

Згідно із частиною 1 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд констатує, що неприбуття учасників справи у підготовче засідання не перешкоджає проведенню такого, відповідно суд проводить підготовче засідання у порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

10 березня 2020 року представником відповідача подано до суду відзив, відповідно до якого представник відповідача -1 подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить залишити позовну заяву без розгляду у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до суду з даним позовом.

10 березня 2020 року у судовому засіданні представником відповідача-1 подано клопотання про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.238 КАС України.

Розглянувши подане клопотання, дослідивши матеріали справи, суд вказує наступне:

Судом встановлено, що 21.01.2008 р. між позивачем та ПАТ КБ «Приват Банк» було укладено договір іпотеки відповідно до якого предметом іпотеки в забезпечення виконання кредитного договору стало майно позивача - механічна майстерня площею 252.6 м.кв.( за адресою: АДРЕСА_2.

20.01.2016 року Індустріальним районним судом м.Дніпропертровська був виданий виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на Користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованості (а.с.76).

24.07.2017 року старшим державним виконавцем Мукачівського РВ ДВС Гаринець О.І. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Постановою державного виконавця від 27.02.2019 ВП №54369006 призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкт господарювання ФОП ОСОБА_3 .

Вказаним суб`єктом оціночної діяльності складено звіт про оцінку майна та висновок про вартість майна., згідно якого ринкова вартість об`єкта оцінки становить 64 219 грн.

Вважаючи вказану оцінку протиправною, позивач звернувся з даним позовом до Закарпатського окружного адміністративного суду.

Отже, як встановлено судом, предметом цього позову є висновок визначення вартості майна в межах виконавчого провадження №54369006 (в якому позивач є боржником) з примусового виконання виконавчого листа№202/31254/13-ц виданий 20.01.2016 Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська.

Частиною 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція), яка з огляду на приписи ч.1 ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст.4 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Згідно ч.1 ст.287 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Таким чином, рішення, дії чи бездіяльність виконавця можуть бути оскаржені до адміністративного суду виключно у тому випадку, якщо законом не встановлений інший порядок їх оскарження.

Водночас, нормами чинного законодавства встановлені особливі правила оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця при виконанні ним судових рішень, ухвалених, зокрема, у господарських та цивільних справах.

У відповідності до ч.1 ст.74 Закону №1404-VIII, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, вчинених під час виконання судового рішення, ухваленого у цивільній справі, визначений у розділі VII ЦПК України. Зокрема, згідно ст.447 розділу VII ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що оскарження рішення, дії або бездіяльності виконавця під час примусового виконання ним рішення суду в цивільній справі здійснюється за правилами цивільного судочинства. Також це підтверджує позиція відображена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі №308/12150/16-ц та від 02.10.2019 у справі №346/79/17.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи обставини справи, суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту порушених прав у сфері публічно-правових відносин, шляхом визнання недійсною оцінки майна суперечить зазначеним вище нормам, оскільки спори про визнання недійсним оцінки майна не можуть бути розглянуті у порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Частиною першою статті 239 КАС України визначено, що якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої п.1 ч.1 ст.238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Разом з тим, частиною другою статті 239 КАС України передбачено, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне провадження у даній справі закрити, роз`яснивши позивачу його право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись статтями 19, 20, 238, 239, 241, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Клопотання відповідача-1 про закриття провадження в адміністративній справі -задовольнити.

Закрити провадження в адміністративній справі №260/179/20 за позовом ОСОБА_1 до Мукачівського районного відділу Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) та приватного підприємця ОСОБА_2 про визнання недійсним звіту про оцінку майна та висновок про вартість майна.

Роз`яснити позивачу, що справа має розглядатись в порядку цивільного судочинства.

Попередити позивача, що повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції порядку та в строки, передбачені ст.ст.295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

СуддяЮ.Ю.Дору