Справа № 160/3456/20
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

13 травня 2020 року Справа №160/3456/20

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Лозицької І.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у місті Дніпрі заяву відповідача-1 про залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 до відповідача-1: приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва Павелків Тетяни Леонідівни, відповідача-2: приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віри Леонідівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-1 та відповідача-2: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» про визнання протиправними та скасування постанов про арешт рахунків, -

ВСТАНОВИВ:

27.03.2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до відповідача-1: приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва Павелків Тетяни Леонідівни, відповідача-2: приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віри Леонідівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-1 та відповідача-2: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни про арешт коштів боржника ВП № 60304303 від 21.11.2019 року в частині накладення арешту на рахунок в АТ КБ «Приватбанк» ІВAN НОМЕР_1, відкритий на ім`я ОСОБА_1 та призначений для зарахування заробітної плати, через що зняти арешт з рахунку в АТ КБ «Приватбанк» ІВAN НОМЕР_1, відкритий на ім`я ОСОБА_1 ;

- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни про арешт коштів боржника ВП № 60618343 від 27.01.2020 року в частині накладення арешту на рахунок в АТ КБ «Приватбанк» ІВAN НОМЕР_1, відкритий на ім`я ОСОБА_1 та призначений для зарахування заробітної плати, через що зняти арешт з рахунку в АТ КБ «Приватбанк» ІВAN НОМЕР_1, відкритий на ім`я ОСОБА_1 ;

- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни про арешт коштів боржника ВП № 61557733 від 16.03.2020 року в частині накладення арешту на рахунок в АТ КБ «Приватбанк» ІВAN НОМЕР_1, відкритий на ім`я ОСОБА_1 та призначений для зарахування заробітної плати, через що зняти арешт з рахунку в АТ КБ «Приватбанк» ІВAN НОМЕР_1, відкритий на ім`я ОСОБА_1 .

Адміністративний позов не відповідав вимогам ст. ст. 160, 161 КАС України, тому ухвалою суду від 02.04.2020 року був залишений без руху з наданням позивачу п`ятиденного строку для усунення недоліків шляхом надання до суду: виправленої редакції позовної заяви із зазначенням правильного найменування відповідачів з її копіями, відповідно до кількості учасників справи.

У встановлений судом строк позивач усунув недоліки позовної заяви у повному обсязі.

Ухвалою суду від 09.04.2020 року було задоволено клопотання позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду, визнано поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного та поновлено позивачу строк звернення до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до вимог ч. 6 ст. 12, ч. 2 ст. 257 та ч. 5 ст. 262 КАС України.

05.05.2020 року засобами електронного зв`язку та 12.05.2020 року поштою від відповідача-1 до суду надійшла заява про залишення позовної заяви без розгляду.

В обґрунтування вказаної заяви відповідач-1 зазначив, що відповідно до ст. 287 КАС України, учасник виконавчого провадження може подати позовну заяву до адміністративного суду у десятиденний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому, приватний виконавець звернув увагу суду на те, що в адміністративному позові позивач вказав, що 02.03.2020 року нею було подано заяву б/н про скасування постанови про арешт коштів боржника. Таким чином, відповідач-1 зробив висновок про те, що вже 02.03.2020 року ОСОБА_1 було відомо про порушення її прав. Тому, за поясненнями відповідача-1, позовна заява мала бути подана позивачем до 12.03.2020 року, а звернувшись до суду 27.03.2020 року, позивач пропустив встановлений десятиденний строк звернення до адміністративного суду.

Отже, відповідач-1 вважає, що є підстави для залишення позовної заяви без розгляду на підставі ст. 123, ст. 287 КАС України, бо позивачем пропущений строк звернення до адміністративного суду.

Суд, вивчивши доводи відповідача-1, викладені в заяві, проаналізувавши норми КАС України, дійшов таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 287 КАС України, позовну заяву може бути подано до суду, зокрема, у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з ч. 2 ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22.10.96 за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Щодо застосування строку позовної давності в контексті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у справі "Gradescolo S.R.L. проти Молдови", то Суд зазначив, що дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд. Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

Тобто, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Отже, для вирішення питання про застосування строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно встановити початок його перебігу.

Так, по-перше, суд зазначає, що питання щодо строку звернення позивача з позовом було вирішено судом під час розгляду клопотання позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду з позовом на стадії відкриття провадження у справі та відображено в ухвалі суду від 09.04.2020 року.

По-друге, суд зазначає, що зі змісту позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що позивач оскаржує постанови приватних виконавців від 21.11.2019 року, від 27.01.2020 року, від 16.03.2020 року в частині накладення арешту на рахунок, призначений для зарахування заробітної плати позивача. При цьому, як зазначила позивач та це вбачається з матеріалів справи, вона звернулась до приватного виконавця Павелків Тетяни Леонідівни з заявою від 02.03.2020 року про скасування арешту свого рахунку у АТ КБ «Приватбанк» ІВAN НОМЕР_1 для виплати заробітної плати та про закінчення виконавчого провадження, повернення документа стягувачу. Також, у вказаній заяві позивач повідомила відповідача-1 про те, що у випадку незадоволення її законних вимог до 10.03.2020 року, вона вимушена буде звернутися до суду з позовом. У матеріалах справи міститься лист від 19.03.2020 року від приватного виконавця Павелків Т.Л. з відповіддю на заяву позивача від 02.03.2020 року, за відомостями з якого відповідачем-1 було відмовлено у задоволенні заяви позивача про скасування постанови про арешт рахунку. Як зазначив позивач, вона дізналась про порушення своїх прав 25.03.2020 року, тобто після отримання відповіді на свої заяви від 02.03.2020 року, в тому числі від приватного виконавця Павелків Т.Л.

З огляду на викладене, при вирішення питання щодо наявності поважних причин для поновлення позивачу строку звернення до адміністративного суду, суд взяв до уваги те, що позивач звертався до відповідачів та третьої особи з заявами про зняття арешту з рахунку, призначеного для зарахування її заробітної плати. Проте, отримавши відповіді з відмовою у скасуванні арешту рахунку для зарахування заробітної плати, позивач дізнався про порушення свого права на отримання заробітної плати через наявність арешту на вказаному рахунку. На підтвердження фактів звернення, в тому числі до відповдіача-1, з заявою та отримання листа з відповіддю, позивач надав суду копію листа з відповіддю приватного виконавця Павелків Т.Л. від 19.03.2020 року та копію конверта.

З урахуванням викладеного вище, та з огляду на те, що копія конверту, надана позивачем не містить чіткої дати отримання ним відповіді приватного виконавця Павелків Т.Л. від 19.03.2020 року, хоча позивач вказує дату отримання 25.03.2020 року, суд зазначає, що оцінюючи обставини справи, за яких позивач дізнався про порушення своїх прав та інтересів, початок перебігу десятиденного строку для звернення до адміністративного суду з позовом вбачається за можливе рахувати з 19.03.2020 року. Тому, граничною датою для звернення позивача до адміністративного суду є 30.03.2020 року, в той час як позивач звернувся до суду з позовом 27.03.2020 року.

Водночас, надаючи оцінку вказаним обставинам справи, суд виходить із того, що надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).

Так, у справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

Водночас, у справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Також, згідно з висновками, викладеними в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain», «Beles and others v. the Czech Republic», «RTBF v. Belgium»).

Тобто, з огляду на встановлені обставини справи, що підтверджуються письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, суд, з урахування практики Європейського суду з прав людини, не вбачає підстав для занадто формального ставлення до обрахунку строку звернення до адміністративного суду з позовом ОСОБА_1 , враховуючи, що лист з відповіддю відповідача-1 на заяву позивача від 02.03.2020 року, датований 19.03.2020 року та містить відмову відповідача-1 у скасуванні постанови про арешт рахунку.

Тому, враховуючи викладене вище та те, що в ухвалі суду від 09.04.2020 року судом були визнані поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду з позовною заявою до приватного виконавця, суд не вбачає правових підстав для залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду з огляду на пропущення строку звернення до суду та доходить висновку, що у задоволенні заяви відповдіача-1 про залишення позовної заяви без розгляду слід відмовити.

Відповідно до ч. 4 ст. 123 КАС України, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Враховуючи викладене вище, а також те, що причини пропуску позивачем строку звернення до суду визнані судом поважними, суд не знайшов правових підстав для визнання пропущеним строку звернення до суду з адміністративним позовом та залишення позовної заяви без розгляду.

Керуючись ст. ст. 122, 123, 240, 248, 287, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви відповідача-1 про залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 до відповідача-1: приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва Павелків Тетяни Леонідівни, відповідача-2: приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віри Леонідівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-1 та відповідача-2: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» про визнання протиправними та скасування постанов про арешт рахунків - відмовити.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України, та оскарженню не підлягає.

Суддя І.О. Лозицька