Справа № 140/2691/19
Суддя: Волдінер Фелікс Арнольдович
Дата ухвалення: 2020-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2020 року ЛуцькСправа № 140/2691/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Волдінера Ф.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Головного управління ДФС у Волинській області (далі відповідач) про визнання протиправними дій щодо нарахування податкового боргу (недоїмки) та визнання протиправною та скасування вимоги про сплату податкового боргу (недоїмки) від 23.05.2019 № Ф-4340-55.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 09.09.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, а також зазначено, що судовий розгляд справи необхідно проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 02.12.2019 задоволено клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду. Позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування вимоги залишено без розгляду.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.02.2020 у даній справі апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2019 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 140/2691/19 скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 02.03.2020 прийнято до провадження дану справу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що контролюючий орган не мав законних підстав для формування та направлення вимоги про сплату боргу, так як позивач звільнений від обов`язку сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), оскільки з 01.09.2016 проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України по даний час, а також брав участь у проведенні антитерористичної операції, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 17.05.2017.

25.09.2019 представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого позовних вимог не визнав, посилаючись на те, що з 01 січня 2017 року набув чинності Закон України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким внесені зміни до Закону №2464-VI. Відповідно до вказаних змін фізичні особи-підприємці та самозайняті особи, які не одержують доходи, зобов`язані сплачувати єдиний соціальний внесок, мінімальний розмір якого з 01 січня 2017 року становить 704,00 грн., з 01 січня 2018 року 819,06 грн. , з 01 січня 2019 року 918,06 грн.

Проведеним аналізом картки особового рахунку встановлено, що ОСОБА_1 перебував на обліку як фізична особа-підприємець в ГУ ДФС у Волинській області до 02.05.2019, однак свій обов`язок, передбачений статтею 6, пунктом 8 статті 9 Закону №2464-VI, щодо сплати єдиного внеску не виконував.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом, є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

ГУ ДФС у Волинській області на підставі статті 25 Закону №2464-VI та даних Автоматизованої інформаційної системи «Податковий блок», ОСОБА_1 було надіслано податкову вимогу. Згідно інтегрованої картки платника податків позивачу нараховано єдиний соціальний внесок (далі - ЄСВ) за наступні періоди: 09.02.2018 нараховано у сумі 8448 грн. (за 2017 рік); 19.04.2018 нараховано у сумі 2457,18 грн. (за І квартал 2018 року); 19.07.2018 нараховано у сумі 2457,18 грн. (за II квартал 2018 року); 19.10.2018 нараховано у сумі 2457,18 грн. (за III квартал 2018 року); 21.01.2019 нараховано у сумі 2457,18 грн. (за IV квартал 2018 року); 19.04.2019 нараховано у сумі 2754,18 грн. (за І квартал 2019 року).

Крім того, вказує, що від сплати єдиного соціального внеску звільняються тільки мобілізовані фізичні особи-підприємці, а фізичні особи-підприємці, які не є роботодавцями та проходять військову службу за контрактом, зобов`язані сплачувати єдиний соціальний внесок на загальних підставах.

Відтак, з наведених підстав відповідач просив у задоволенні позову відмовити.

30.04.2020 позивачем подано до суду заяву про долучення до матеріалів справи довідки № 86 від 27.04.2020.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 20.01.2015 по 02.05.2019 був зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджується даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а. с. 26-27).

Згідно довідки Військової частини НОМЕР_1 від 13.05.2019 № 98 позивач проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України з 01.09.2016 по даний час, закінчення контракту 01.09.2021 (а. с. 9).

Згідно довідки Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України № 86 від 27.04.2020 ОСОБА_1 дійсно в період з 22.01.2017 по 30.03.2017, з 19.08.2017 по 30.10.2017 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції в м. Часів Яр Донецької області.

17.05.2017 позивач отримав посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 (а. с. 11).

23.05.2019 ГУ ДФС у Волинській області сформовано ОСОБА_1 вимогу № Ф-4340-55 про сплату боргу (недоїмки) станом на 30 квітня 2019 року у сумі 21 030,90 грн. відповідно до статті 25 Закону №2464-VI та даних інформаційної системи органу доходів і зборів (а. с. 10).

Згідно даних зворотнього боку облікової картки платника позивачу нараховано єдиний соціальний внесок (далі - ЄСВ) за наступні періоди: 09.02.2018 нараховано у сумі 8448 грн. (за 2017 рік); 19.04.2018 нараховано у сумі 2457,18 грн. (за І квартал 2018 року); 19.07.2018 нараховано у сумі 2457,18 грн. (за II квартал 2018 року); 19.10.2018 нараховано у сумі 2457,18 грн. (за III квартал 2018 року); 21.01.2019 нараховано у сумі 2457,18 грн. (за IV квартал 2018 року); 19.04.2019 нараховано у сумі 2754,18 грн. (за І квартал 2019 року). Станом на 30.04.2019 за позивачем обліковується заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску в розмірі 21 030,90 грн. (а.с. 20-21).

Позивач не погоджується із такими вимогами, що стало підставою для його звернення із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464), Інструкцією про порядок нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року № 449, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 року № 508/26953 (далі - Інструкція № 449).

Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону № 2464 передбачено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 6 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до пункту 9-2 розділу VIII Закону № 2464 під час особливого періоду, визначеного Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", призвані на військову службу під час мобілізації або залучені до виконання обов`язків щодо мобілізації за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, на весь строк їх військової служби звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених пунктом 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», якщо вони не є роботодавцями.

Підставою для такого звільнення є заява фізичної особи - підприємця та копія військового квитка або копія іншого документа, виданого відповідним державним органом, із зазначенням даних про призов такої особи на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, які подаються до органу доходів і зборів фізичною особою - підприємцем протягом 10 днів після її демобілізації. Якщо демобілізована фізична особа - підприємець перебуває на лікуванні (реабілітації) у зв`язку з виконанням обов`язків під час мобілізації, заява і копія військового квитка або копія іншого документа, виданого відповідним державним органом, подаються протягом 10 днів після закінчення її лікування (реабілітації).

Аналогічні норми закріплені в пункті 5 розділу V Інструкції № 449.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» 1275-VII від 20 травня 2014 року, яким внесено зміни в розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 та доповнено пунктом 9-2 передбачено, що цей пункт застосовується з першого дня мобілізації, оголошеної Указом Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», та протягом усього особливого періоду».

Крім того, аналогічні норми містяться і в Інструкції «Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», затвердженій наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року №449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України 28 березня 2016 року № 393).

Зокрема, пунктом 7 розділу ІV вказаної Інструкції визначено, що протягом особливого періоду, визначеного Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», платники, визначені підпунктами 3 та 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, які призвані на військову службу під час мобілізації або залучені до виконання обов`язків щодо мобілізації за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, на весь строк їх військової служби звільняються від виконання своїх обов`язків, якщо вони не є роботодавцями.

При цьому, Верховним Судом в постанові від 30 жовтня 2018 року в справі № 805/930/16-а висловлена правова позиція, що ненадання позивачем заяви про звільнення від відповідальності за невиконання обов`язку щодо своєчасного перерахування єдиного внеску не є безумовною нормою, оскільки звільнення від відповідальності передбачено безпосередньо у Законі, в силу його прямої дії та не потребує додаткового звернення.

Частиною першою статті 19 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ) передбачено, що військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 20 Закону № 2232-ХІІ на військову службу за контрактом приймаються громадяни, які пройшли професійно-психологічний відбір і відповідають установленим вимогам проходження військової служби, зокрема, особи рядового складу, які проходять строкову військову службу або військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, резервісти, військовозобов`язані, які не мають військових звань сержантського, старшинського і офіцерського складу, особи віком від 18 років, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту, та не досягли граничного віку перебування на військовій службі - на військову службу за контрактом осіб рядового складу.

Згідно з пунктом 18 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затверджене Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (в редакції Указу Президента № 417/2015 від 14.07.2015 року) перший контракт про проходження військової служби укладається з військовослужбовцями, які приймаються на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану, - до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.

Таким чином, наведеними законодавчими нормами передбачено, що особи, які призиваються під час мобілізації, на особливий період, в тому числі, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, можуть виконувати обов`язки військової служби як з укладенням контракту так і без нього. Така правова ситуація як укладення контракту, не змінює статусу осіб, які виконують обов`язки військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року №303/2014 постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію, а також призов військовозобов`язаних, у тому числі резервістів, та поставку транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України здійснити в обсягах, визначених мобілізаційними планами з урахуванням резерву. Таким чином, особливий період розпочався з 17 березня 2014 р., з дня оприлюднення Указу Президента від 17 березня 2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію» і триває на даний час.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 01.09.2016 підписав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України.

При цьому, в період з 22.01.2017 по 30.03.2017, з 19.08.2017 по 30.10.2017 позивач безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції в м. Часів Яр Донецької області.

На підставі наведених правових норм та встановлених обставин, суд дійшов висновку, що норми пункту 9-2 розділу VIII Закону № 2464, які звільняють фізичних-осіб підприємців призваних в порядку мобілізації, на особливий період від сплати єдиного внеску на весь строк служби, поширюють свою дію і на позивача.

Крім того, відповідно до норм частини 3 статті 39 Закону № 2232-ХІІ за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, не припиняється державна реєстрація підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців. У разі непровадження ними підприємницької діяльності у період проведення мобілізації нарахування податків і зборів таким фізичним особам - підприємцям не здійснюється.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що вимога про сплату боргу (недоїмки) за єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 23.05.2019 № Ф-4340-55 на суму 21 030,90 грн. є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом також приймається до уваги, що відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися й позиції, висловленої у рішенні Європейського Суду з прав людини у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Позивачем надано суду достатні, належні та допустимі докази щодо обґрунтованості своїх позовних вимог.

З врахуванням вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що відповідач при прийнятті оспорюваного рішення у формі вимоги про сплату боргу (недоїмки) діяв не на підставі, не в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а відтак даний адміністративний позов слід задовольнити повністю.

Керуючись статтями 243-246, 257, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області про сплату податкового боргу (недоїмки) від 23.05.2019 № Ф-4340-55.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255, 295 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, з урахуванням п.3 розділу VI Прикінцевих положень КАС України.

Суддя Ф. А. Волдінер