Справа № 500/537/19
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2020-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2020 рокуЛьвівСправа № 500/537/19 пров. № А/857/123/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Довгої О.І., Макарика В.Я.,

при секретарі судового засідання: Галаз Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2019 року (суддя- Дерех Н.В., ухвалене в м. Тернополі о 13:01, повний текст складено 02.12.2019) у справі № 500/537/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області, про визнання протиправною та скасування вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області в якому просила визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф12432-25 від 06.02.2019.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2019 року позов задоволено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, Головне управління ДПС у Тернопільській області подало апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, та посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі № 500/537/19 за позоовм ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області, про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф12432-25 від 06.02.2019 в частині суми боргу 18 276,72 грн. В іншій частині (в сумі боргу 1244,88 грн.) відмовити в позові.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт, зокрема, зазначає, що вимога про сплату боргу (недоїмки) 06.02.2019 №Ф-12432-25 яка сформована у зв`язку з несплатою єдиного внеску за 2017 -2018 роки прийнята правомірно. Зазначає, що 29.12.2016р. ОСОБА_1 за своїм власним бажанням проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності, відтак відповідно у 2017, 2018 роках позивач не була адвокатом а, самозайнятою особою, яка проводить незалежну професійну діяльність адвоката. Також вказує, що за наслідками розгляду скарги на вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.05.2019 за №Ф-12432-25 Державною фіскальною службою України винесено рішення від 11.07.2019 №3224416/99-99-11-05-02-25 (далі - Рішення), яким скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, вимогу від 14.05.2019 за №Ф-12432-25 скасовано та відкликано з дня прийняття даного Рішення. Зобов`язано Головне управління привести у відповідність облікові дані інформаційної системи органу доходів і зборів та інтегровану картку платника та винести нову вимогу, з урахуванням висновків наведених у цьому Рішенні, згідно вимог чинного законодавства.

Апелянт будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи явки уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, що відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи без його участі.

Позивач у заяві яка надійшла на адресу суду 04.05.2020р. просить розгляд справи проводити за її відсутності.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Тернопільської області від 24.10.2008 ОСОБА_1 видано свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю №52, та з 03.12.2008 позивач, відповідно до повідомлення від 04.12.2008 №15946/02 взята на облік платника єдиного внеску Управлінням Пенсійного фонду України в м.Тернополі за №19189083, розмір страхових внесків 33,2%.

Позивач в якості ФОП взята на облік платників податків Тернопільської об`єднаної Державної податкової інспекції 25.02.2009 за №27243. Вказана інформація також підтверджується відомостями з довідки форми №4-ОПП від 17.04.2013 за №205.

В подальшому згідно відомостей із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (далі - Реєстр) державну реєстрацію позивача як ФОП проведено 23.02.2009, а 29.12.2016 проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності.

Згідно відомостей інформаційної системи - бази АІС "Податковий блок" - датою виключення з реєстру ФОП ОСОБА_1 є 01.10.2014 року.

Окрім цього як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідно до відомостей з виписки Реєстру 19.09.2013 проведено державну реєстрацію Адвокатського бюро Ізай "Право і справедливість" (далі - АБ), засновником якого є ОСОБА_1 , вид діяльності:69.10 "Діяльність у сфері права".

В подальшому Головним управлінням ДФС в Тернопільській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.02.2019 року №Ф-12432-25 щодо сплати позивачем заборгованості по єдиному внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування станом на 31.01.2019 року у розмірі 19521,00 грн. (в тому числі, недоїмка - 19115,57 грн. штраф - 308,88 грн., пеня - 97,15 грн.). Дану вимогу було отримано позивачем 16.02.2019, що підтверджується відомостями з реєстру поштових відправлень сайту "Укрпошта".

Позивач, не погоджуючись із зазначеною вимогою про сплату боргу (недоїмки), звернувся в суд з даним позовом.

Задовольняючи позов суд першої інстанції зробив висновок ,що вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-12432-25 від 06.02.2019 є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Апеляційний суд з таким висновком суду першої інстанції погоджується з огляду на таке.

Пунктами 4, 5 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VI (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Закон №2464-VI) передбачено, що платниками єдиного внеску є: 4) фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності; 5) особи, які забезпечують себе роботою самостійно - займаються незалежною професійною діяльністю, а саме науковою, літературною, артистичною, художньою, освітньою або викладацькою, а також медичною, юридичною практикою, в тому числі адвокатською, нотаріальною діяльністю, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід безпосередньо від цієї діяльності, за умови, що такі особи не є найманими працівниками чи підприємцями;

При цьому, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI).

Абзацом першим пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI вказано, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе та членів сім`ї, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 1 Закону №2464-VI, мінімальний страховий внесок - це сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №2464-VI).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, Законом України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" визначено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 1218 грн.

Відповідно до частини одинадцятої статті 8 Закону №2464-VI, єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Абзацом 3 частини восьмої статті 9 Закону №2464-VI передбачено, що платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, та членів сімей таких осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Частиною четвертою статті 25 Закону №2464-VI передбачено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Також, відповідно до Указу Президента України від 03 липня 1998 року № 727/98 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва" (чинного до 01 січня 2012 року; далі - Указ № 727/98), спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для суб`єктів малого підприємництва-фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень.

Перелік суб`єктів підприємницької діяльності, до яких не могла застосовуватись спрощена система оподаткування, обліку та звітності, встановлювався в преамбулі та статті 7 Указу № 727/98. Адвокати в цьому переліку були відсутні.

Статтею 6 Указу № 727/98 передбачено, що фізична особа-суб`єкт малого підприємництва, яка сплачує єдиний податок, не є платником податку на доходи фізичних осіб.

Відтак судом першої інстанції зроблено вірний висновок, що позивач у контексті наведеного правомірно здійснювала свою адвокатську діяльність в статусі фізичної особи - підприємця.

Разом з тим, у п.п. 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України зазначено, що самозайнятою особою є платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність це участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, адвокатів, аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою-підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Відтак, колегія суддів апеляційного суду погоджується з судом першої інстанції, що діяльність адвоката підпадає під визначення незалежної професійної діяльності, оподаткування доходів від отримання якої регулюється статтею 178 ПК України, лише у випадку, якщо така особа не зареєстрована як фізична особа-підприємець відповідно до вимог законодавства.

Так, згідно з пунктами 291.3, 291.4 статті 291 ПК України юридична особа чи фізична особа-підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою. Суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, перебуваючи на третій групі, - це фізичні особи-підприємці, які протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 20 осіб; обсяг доходу не перевищує 3000000 гривень.

Відповідно до пункту 297.1 статті 297 ПК України платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на доходи фізичних осіб у частині доходів (об`єкта оподаткування), що отримані в результаті господарської діяльності фізичної особи та оподатковані згідно з цією главою.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що особа, яка перебуває на обліку в органі державної податкової служби як фізична особа-підприємець не потребує додаткової реєстрації як самозайнята особа, а його доходи, отримані від адвокатської діяльності в період перебування на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності, в силу вимог статті 6 Указу № 727/98 та пункту 297.1 статті 297 ПК України звільняються від оподаткування податком на доходи фізичних осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом оскарження є вимога про сплату боргу (недоїмки) від 06.02.2019 року №Ф-12432-25 щодо сплати позивачем заборгованості по єдиному внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування станом на 31.01.2019 року у розмірі 19521,00 грн. (в тому числі, недоїмка - 19115,57 грн. штраф - 308,88 грн., пеня - 97,15 грн.) з включенням заборгованості станом на 31.10.2018 року.

Разом з тим, Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 07.05.2019 у справі №500/2/19 (залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.09.2019) позов задоволено повністю; вимогу Головного управління ДФС у Тернопільській області №Ф-12432-25 від 12 листопада 2018 року про сплату боргу (недоїмки) визнано протиправною та скасовано.

Частиною четвертою ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі, КАС України), передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, судове рішення в адміністративній справі №500/2/19 набрало законної сили.

Як вірно встановлено судом першої інстанції зі змісту судового рішення в адміністративній справі № 500/2/19 вбачається, що контролюючим органом на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів сформовано та надіслано позивачу рекомендованим листом з повідомлення про вручення вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.11.2018р. №Ф-12432-25. Підставою для прийняття даної вимоги було те, що позивачем станом на 31.10.2018 року не сплачено єдиний внесок у сумі 17064,42 грн., з них 16658,39 грн. - недоїмки, 308,88 грн. - штраф, 97,15 грн,- пеня: за З квартал 2014р. - у сумі 838,85 грн., нараховано як фізичній особі - підприємцю, яка обрали спрощену систему оподаткування та 308,88 грн. штрафу і 97,15 грн. пені згідно рішення Тернопільської ОДПІ ГУ ДФС у Тернопільській області № від 10.12.2015р. про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (перерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, за 2017 рік - у сумі 8448 грн. та за 1, 2, 3 квартали 2018 року - 7371,54 грн., нараховано як особі, яка провадять незалежну професійну діяльність-адвокату, за січень 2017р. нараховано 704 грн. як фізичній особі - підприємцю і 25.01.2019р. скасовано нарахування за січень 2017р. -704 грн.

Разом з тим, підставою для прийняття контролюючим органом оскаржуваної в даній адміністративній справі вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 06.02.2019 №Ф-12432-25 було те, що позивачем станом на 31.01.2019 не сплачено єдиний внесок у сумі 19521,60 грн., з них 19115,57 грн. - недоїмки, 308,88 грн. - штраф, 97,15 грн. - пеня: за 3 квартал 2014 у сумі 838,85 грн., нараховано як фізичній особі - підприємцю, яка обрала спрощену систему оподаткування та 308,88 грн. штрафу і 97,15 грн. пені згідно рішення Тернопільської ОДПІ ГУ ДФС у Тернопільській області № від 10.12.2015 р. про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (перерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, за 2017 рік - у сумі 8448 грн. та за 1,2,3,4 квартали 2018 року - 9828,72грн. нараховано як особі , яка проводить незалежну професійну діяльність - адвокату. Відтак, контролюючий орган на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів сформував та надіслав позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.02.2019 №Ф-12432-25.

При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції, Головним управління ДФС у Тернопільській області складено щодо позивача за аналогічним номером №Ф-12432-25 податкові вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12.11.2018, 06.02.2019 та від 14.05.2015.

Судом першої інстанції вірно ззаначено, що за наслідками розгляду скарги на вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.05.2019 за №Ф-12432-25 Державною фіскальною службою України винесено рішення від 11.07.2019 №3224416/99-99-11-05-02-25 (далі - Рішення), яким скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, вимогу від 14.05.2019 за №Ф-12432-25 скасовано та відкликано з дня прийняття даного Рішення, зобов`язано Головне управління привести у відповідність облікові дані інформаційної системи органу доходів і зборів та інтегровану картку платника та винести нову вимогу, з урахуванням висновків наведених у цьому Рішенні, згідно вимог чинного законодавства. Проте вказана вимога не скасована в частині несплаченого платником самостійно визначеного зобов`язання у розмірі 838,35 грн, яке визначене ним ще у 2014 році та нараховані на нього штраф у розмірі 308,88 грн. та пеня у розмірі 97,15 грн.

Разом з тим як вірно зазначено судом першої інстанції, з системного аналізу норм чинного законодавства вбачається, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується - під одним порядковим номером - до повного погашення сум боргу.

Відтак, судом першої інстанції зроблено вірний висновок, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 06.02.2019 №Ф-12432-25 прийнята контролюючим органом з включенням заборгованості станом на 31.10.2018. Тобто, податкова вимога №Ф-12432-25 від 06.02.2019 року винесена із урахуванням збільшення податкового боргу відносно вимоги №Ф-12432-25 від 12.11.2018 року, що свідчить про те, що оскаржувана в даній справі вимога є вимогою за тим же номером, що і оскаржувана в адміністративній справі №500/2/19, яка скасована у судовому порядку.

З врахуванням наведеного вище колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-12432-25 від 06.02.2019 є протиправною та підлягає скасуванню.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції з наведених вище мотивів, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись статтями 308, 315, 316, 321,322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2019 року у справі № 500/537/19- без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді О. І. Довга
В. Я. Макарик
Повне судове рішення складено 08.05.2020