Справа № 120/3362/19-а
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2020-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення апеляційної скарги без руху

Справа № 120/3362/19-а

12 травня 2020 року

м. Вінниця

Суддя-доповідач Сьомого апеляційного адміністративного суду Шидловський В.Б., перевіривши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до начальника відділення соціально-психологічної служби Державної установи "Ладижинська виправна колонія (№ 39)" Надюка Олександра Олександровича, оперуповноваженого оперативного відділу Державної установи Державної установи "Ладижинська виправна колонія (№ 39)" Баленчука Юрія Анатолійовича та заступника чергового помічника начальника установи Державної установи "Ладижинська виправна колонія (№ 39)" Ясінського Олександра Івановича про визнання дій неправомірними,

В С Т А Н О В И В :

рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивачем було заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, мотивоване відсутністю коштів на його рахунку, у зв`язку з чим останній не зміг своєчасно скористатися правовою допомогою. Водночас будь-яких доказів на підтвердження наведеній обставині скаржник не надав, як і не навів обставин, які би свідчили про об`єктивну неможливість вчасного звернення з апеляційною скаргою.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду 31 березня 2020 року визнано неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2019 року. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2019 року залишено без руху. Запропоновано апелянту протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою, в якій вказати інші підстави для поновлення строку.

На виконання вимог ухвали від 31 березня 2020 року на адресу Сьомого апеляційного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження, до якої додано довідку Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1) №5/3809 від 09.04.2020 р. відповідно до якої, у позивача немає доходів та він знаходиться на повному державному забезпеченні.

Розглянувши вказану заяву, суд приходить до висновку, що зазначені доводи не є поважними підставами для поновлення строку на апеляційне оскарження, з огляду на наступне.

Копію рішення суду уповноваженою особою Ладижинської виправної колонії (№ 39), яку зобов`язано судом вручити засудженому ОСОБА_1 , отримано 02.01.2020 року, що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 127).

Отже, останнім днем подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції було 03.02.2020 року (перший робочий день після вихідного).

Апеляційну скаргу подано безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду 19.03.2020 року, відповідно до вхід. штампу суду, тобто поза межами встановленого приписами КАС України процесуального строку.

Надана позивачем довідка Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1) №5/3809 від 09.04.2020 р. свідчить про відсутність коштів на рахунку позивача. Водночас вказана довідка не підтверджує неможливість звернення з апеляційною скаргою вчасно, а саме до 03.02.2020 року. Окрім цього, позивач не навів обґрунтування причин пропуску строку на апеляційне оскарження з моменту закінчення строку, а саме 03.02.2020 року до дати фактичною подачі апеляційної скарги - 19.03.2020 року .

Також колегія суддів зауважує, що позивач не надає жодного доказу на підтвердження дій, спрямованих на отримання правової допомоги для підготовки апеляційної скарги, складає таку скаргу фактично самостійно, що спростовує його намір скористатися відповідною правовою допомогою.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути піддане обмеженням, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав, або фінансовим обмеженням (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії», справа «Креуз проти Польщі»).

Таким чином, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій і стимулює останніх добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

З урахуванням наведеного, твердження апелянта про наявність достатніх правових підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції є помилковими. Інших поважних причин пропущення цього строку позивач не зазначає.

Також колегія суддів звертає увагу, що подані до Сьомого апеляційного адміністративного суду заява від 14.04.2020 року (зареєстрована в Сьомому апеляційному адміністративному суді 17 квітня 2020 р. за вхід.№9062/20 ) та доповнення до апеляційної скарги від 14.04.2020 року викладені російською мовою.

Гарантування у судочинстві використання російської та інших мов національних меншин України цілком узгоджується з Європейською хартією регіональних мов або мов меншин, ратифікованою Законом України від 15.05.2003 N 802-IV.

Разом з тим Суд зазначає, що забезпечення рівності прав громадян у судовому процесі за мовною ознакою, гарантування права громадян на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють, не означають абсолютного права сторони (учасника справи) подавати відповідні процесуальні документи мовою, якою вона володіє, якому кореспондує безумовний обов`язок суду приймати такі документи до розгляду. Законом України "Про ратифікацію Європейської хартії регіональних мов або мов меншин" передбачено, що при застосуванні положень Хартії заходи, спрямовані на утвердження української мови як державної, її розвиток і функціонування в усіх сферах суспільного життя на всій території України, не вважаються такими, що перешкоджають чи створюють загрозу збереженню або розвитку мов, на які відповідно до ст. 2 цього Закону поширюються положення Хартії.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 14.12.1999 у справі №10-рп/99, українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації, тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.04.2008 № 8-рп/2008 у справі № 1-18/2008 встановлено, що відповідно до ст. 124 Конституції України Конституційний Суд України та суди загальної юрисдикції здійснюють правосуддя, яке стосується конституційного, адміністративного, господарського, кримінального та цивільного судочинства. Ці види судочинства є процесуальними формами правосуддя та охоплюють порядок звернення до суду, процедуру розгляду судом справи та ухвалення судового рішення. Суди реалізують державну мову в процесі судочинства та гарантують право громадян щодо використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють, відповідно до Конституції і законів України. Таким чином, Основним Законом України закладено конституційні основи для використання української мови як мови судочинства та одночасно гарантовано рівність прав громадян у судовому процесі за мовною ознакою.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України) судочинство і діловодство в адміністративних судах провадиться державною мовою.

Суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право учасників судового процесу на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють (ч. 3 ст. 15 КАС України).

За приписами ч. 4 ст. 15 КАС України учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача, в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з частиною 6 статті 13 Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної" органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації державної і комунальної форм власності беруть до розгляду документи, складені державною мовою, крім випадків, визначених законом.

Отже, учасники судового процесу які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача, проте процесуальні документи мають бути подані лише державною мовою.

Така позиція касаційного суду з питання мови адміністративного судочинства відповідає правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 6 липня 2016 року (справа № 21-1092а16).

Разом з тим, вказана правова позиція також була викладена в ухвалах Верховного Суду від 01.08.2019 по справі 826/10114/17, від 01.07.2019 по справі 243/10706/18, від 22.07.2019 по справі 826/19159/16.

За змістом ч.3 ст.298 КАС України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Керуючись ст.ст. 169, 295, 296, ч.3 ст.298 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Визнати неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2019 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до начальника відділення соціально-психологічної служби Державної установи "Ладижинська виправна колонія (№ 39)" Надюка Олександра Олександровича, оперуповноваженого оперативного відділу Державної установи Державної установи "Ладижинська виправна колонія (№ 39)" Баленчука Юрія Анатолійовича та заступника чергового помічника начальника установи Державної установи "Ладижинська виправна колонія (№ 39)" Ясінського Олександра Івановича про визнання дій неправомірними залишити без руху.

Запропонувати апелянту протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою, в якій вказати інші підстави для поновлення строку.

Вказаний недолік може бути усунутий скаржником з дня отримання копії цієї ухвали і не пізніше 10 дня з дня закінчення карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID -19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Роз`яснити особі, яка подала апеляційну скаргу, що у разі неусунення недоліків, зазначених в ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху, у відкритті апеляційного провадження буде відмовлено.

Копію цієї ухвали надіслати на адресу особі, яка подала апеляційну скаргу, рекомендованим листом.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Шидловський В.Б.