Справа № 824/491/20-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2020-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2020 р. м. Чернівці Справа № 824/491/20-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області про зобов`язання зарахувати до страхового стажу період роботи з 02 вересня 1975 року по 21 червня 1976 року на Чернівецькому оптово-роздрібному комбінаті.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що при досягненні 59 років позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Проте їй відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 26 років. Вказує, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області не враховано до страхового стажу період роботи на Чернівецькому оптово-роздрібному комбінаті з 02 вересня 1975 року по 21 червня 1976 року, оскільки запис у трудовій книжці про прийняття на роботу №1 містить виправлення в номері наказу, що не засвідчений належним чином. Позивач вважає дії відповідача протиправними, оскільки, зважаючи на виправлення у трудовій книжці, нею додатково надана архівна довідка, яка належним чином підтверджувала період прийняття на роботу та номер наказу, на підставі якого позивача прийнято, що в свою чергу залишено без уваги відповідачем та безпідставно не враховано зазначений період до страхового стажу.

Ухвалою суду від 16 квітня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, вирішено її розгляд проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.

У поданому до суду відзиві відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, вказав, що згідно з документами, наданих позивачем для призначення пенсії за віком, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області визначено, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 25 років 1 місяць при необхідному для призначення пенсії 26 років, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальне обов`язкове державне пенсійне страхування». Стосовно зарахування періоду роботи з 02 вересня 1975 року по 21 червня 1976 року відповідач наголошував на тому, що в записах трудової книжки позивача (запис №1) має місце виправлення в номері наказу, що не завірено належним чином. Крім цього, в архівній довідці, наданій позивачем, відсутні періоди роботи на Чернівецькому оптово-роздрібному плодоовочевому комбінаті, а зазначено лише інформацію про прийняття на роботу. Посилаючись на норми Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29 липня 1993 року за №58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1983 року за №110, відповідач вважає, що спірний період роботи позивача не може бути взятий до уваги для обчислення страхового стажу, окрім того, зазначений період не впливає на наявність страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком, а саме 26 років. Отже, у діях відповідача не вбачається протиправних дій по відношенню до позивача.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Відповідно до частини другої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Справа розглядається в межах строку, встановленого частиною другою статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , виданим Кіцманський РВ УМВС України в Чернівецькій області 13 листопада 1997 року.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого повторно Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області ІНФОРМАЦІЯ_2 , дівоче прізвище ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

Згідно відомостей у трудовій книжці позивача вона з 02 вересня 1975 року прийнята на роботу робочою складу експедиції Чернівецького оптово-роздрібного комбінату, а 21 червня 1976 року звільнена з указаної роботи за ст. 38 КЗпП УРСР.

За змістом архівної довідки від 29 січня 2020 року №1/316, виданої Державним архівом Чернівецької області, в документах архівного фонду Чернівецького агропромислового комбінату «Буковина» за 1975 рік, 1976-1977 роки є відомості про те, що позивач була прийнята на роботу на посаду робочої експедиції Чернівецького оптово-роздрібного плодово-овочевого комбінату з 02 вересня 1975 року (наказ №82 від 05 вересня 1975 року). З 24 серпня 1976 року позивач була прийнята на роботу на посаду робочої складу експедиції сезонно (наказ №104 від 30 серпня 1976 року). Крім цього, в архівній довідці зазначено, що позивач була звільнена з роботи з посади робочої складу №1 з 27 квітня 1977 року (наказ №69 від 28 квітня 1977 року).

03 березня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області із заявою щодо призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За результатами розгляду вказаної заяви відповідач листом №2400-0207-8/7432 від 06 березня 2020 року повідомив позивача про те, що наявність страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії. Згідно з документами, наданими позивачем, страховий стаж становить 25 років 1 місяць.

Зазначено, що оскільки наявні у трудовій книжці виправлення внесено з порушенням норм Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року за №58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 за №110, такі не можуть бути взяті до уваги для обчислення страхового стажу.

Відтак, до стажу не зарахований період роботи на Чернівецькому оптово-роздрібному комбінаті з 02 вересня 1975 року по 21 червня 1976 року, оскільки запис у трудовій книжці про прийняття на роботу за №1 у трудовій книжці ОСОБА_1 містить виправлення в номері наказу, що не засвідчений належним чином.

Крім цього, в листі №2400-0207-8/7432 від 06 березня 2020 року вказано про те, що враховуючи надані ОСОБА_1 документи, які свідчать про трудову діяльність на території Португальської Республіки та відповідно до Адміністративної домовленості стосовно процедури застосування Угоди між Україною та Португальською Республікою про соціальне забезпечення, Пенсійним фондом України надіслано формуляр згідно із встановленим зразком та документи, що підтверджують дані наведені у ньому, до органу координації Португальської Республіки. Станом на 06 березня 2020 року відповіді-формуляра не отримано.

З огляду на викладене, відповідачем відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком при досягненні 59-річного у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 26 років.

За таких обставин ОСОБА_1 звернулась до суду із цим позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами першою та другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пунктів 7 - 9 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду; відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

За змістом частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та вимог, заявлених у ній, позивач фактично не погоджується із діями відповідача щодо не зарахування до її страхового стажу періоду роботи з 02 вересня 1975 року по 21 червня 1976 року у Чернівецькому оптово-роздрібному комбінаті та просить суд зобов`язати відповідача вчинити такі дії.

Водночас згідно змісту листа 2400-0207-8/7432 від 06 березня 2020 року указані дії пенсійний орган пояснює тим, що запис у трудовій книжці позивача про прийняття на роботу за №1 містить виправлення в номері наказу і такий запис не засвідчений належним чином.

Отже, спірним питанням у цій справі є питання зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 02 вересня 1975 року по 21 червня 1976 року у Чернівецькому оптово-роздрібному комбінаті.

Так, відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Як вбачається з трудової книжки позивача, згідно запису за №1 ОСОБА_3 з 02 вересня 1975 року прийнята на роботу робочою складу експедиції Чернівецького оптово-роздрібного комбінату. Підстава - наказ №82 від 04 вересня 1975 року. Згідно запису за №2 трудової книжки ОСОБА_3 21 червня 1976 року звільнена з указаної вище роботи за ст. 38 КЗпП УРСР. Підстава - наказ №69 від 21 червня 1976 року.

Враховуючи викладене, суд погоджується з твердженням позивача про те, що період її роботи у Чернівецькому оптово-роздрібному комбінаті з 02 вересня 1975 року по 21 червня 1976 року підтверджується записами у її трудовій книжці, яка є належним документом, що підтверджує стаж роботи особи.

Крім цього, факт того, що позивач була прийнята 02 вересня 1975 року на роботу на посаду робочої експедиції Чернівецького оптово-роздрібного комбінату додатково підтверджується і відомостями архівної довідки від 29 січня 2020 року №1/316, виданої Державним архівом Чернівецької області.

За таких обставин суд приходить до висновку про неправомірність дій відповідача щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду її роботи з 02 вересня 1975 року по 21 червня 1976 року у Чернівецькому оптово-роздрібному комбінаті.

Щодо доводів пенсійного органу про те, що запис у трудовій книжці позивача про прийняття на роботу за №1 містить виправлення в номері наказу і такий запис не засвідчений належним чином (що фактично і стало підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періоду її роботи з 02 вересня 1975 року по 21 червня 1976 року у Чернівецькому оптово-роздрібному комбінаті), то такі суд оцінює критично та вважає безпідставними, оскільки сам по собі факт внесення у трудову книжку виправлення в номері наказу про прийняття особи на роботу і не засвідчення такого виправлення у встановленому законом порядку не є правовою підставою для не зарахування періоду роботи особи до її страхового стажу.

В даному ж випадку період роботи позивача у Чернівецькому оптово-роздрібному комбінаті підтверджується записами у трудовій книжці під номерами 1 та 2 - з 02 вересня 1975 року по 21 червня 1976 року.

У відзиві в обґрунтування своєї позиції відповідач посилається на положення пункту 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, відповідно до якого за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, вказана норма стосується випадків відсутності трудової книжки або відсутності у ній необхідних записів чи ж наявності у трудовій книжці неправильних чи неточних записів саме про періоди роботи.

Проте у ситуації, що розглядається, позивачем було надану відповідачу трудову книжку, в якій містяться записи саме про періоди її роботи у Чернівецькому оптово-роздрібному комбінаті.

Неточність у трудовій книжці позивача, яка має місце на думку відповідача, стосується лише номеру наказу про прийняття на роботу.

Між тим зазначене, як уже вказувалось вище, не є правовою підставою для не зарахування до страхового стажу особи період її роботи, що підтверджений відповідними записами у трудовій книжці.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог, а тому позов підлягає задоволенню.

Поряд з цим суд звертає увагу на те, що згідно з пунктом 4 частин другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Отже, суд визнає протиправною бездіяльність відповідача щодо не зарахування до страхового стажу позивача період її роботи з 02 вересня 1975 року по 21 червня 1976 року у Чернівецькому оптово-роздрібному комбінаті та зобов`язання пенсійний орган вчинити відповідні дії.

Крім цього, суд звертає увагу і на твердження відповідача у відзиві про те, що зазначений вище період роботи позивача не впливає на наявність страхового стажу, необхідного для призначення їй пенсії за віком, а саме 26 років, відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У зв`язку з цим варто зазначити, що згідно змісту позовної заяви та заявлених у позові вимог, позивач просить суд лише зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу період роботи з 02 вересня 1975 року по 21 червня 1976 року у Чернівецькому оптово-роздрібному комбінаті, тобто спірним є тільки питання зарахування до страхового стажу позивача указаного періоду роботи, а не питання призначення позивачу пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому, як вбачається з листа Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області 2400-0207-8/7432 від 06 березня 2020 року, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком при досягненні 59-річного у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 26 років не лише у зв`язку із не зарахуванням до страхового стажу періоду роботи з 02 вересня 1975 року по 21 червня 1976 року на Чернівецькому оптово-роздрібному комбінаті, а й враховуючи те, що надані ОСОБА_1 документи свідчать про трудову діяльність на території Португальської Республіки, а тому відповідно до Адміністративної домовленості стосовно процедури застосування Угоди між Україною та Португальською Республікою про соціальне забезпечення Пенсійним фондом України було надіслано формуляр згідно із встановленим зразком та документи, що підтверджують дані наведені у ньому, до органу координації Португальської Республіки. Однак станом на 06 березня 2020 року відповіді-формуляра не було отримано.

Зазначені дії пенсійного органу позивачем у даному позові не оскаржуються.

Згідно змісту частин першої та другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74 -76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно частин першої - третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено наявність підстав для задоволення заявлених вимог.

Натомість доводи відповідача, викладені у відзиві, є безпідставними та необґрунтованими.

Частиною першою, сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Оскільки даний позов сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, підлягає задоволенню, а згідно наявної у справі квитанції №2 від 13 квітня 2020 року позивачем за його подання сплачено судовий збір у розмірі 840 грн 80 коп., то вказана сума підлягає поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 241 - 246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 період її роботи з 02 вересня 1975 року по 21 червня 1976 року у Чернівецькому оптово-роздрібному комбінаті.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період її роботи з 02 вересня 1975 року по 21 червня 1976 року у Чернівецькому оптово-роздрібному комбінаті.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (Чернівецька область, Кіцманський район, с. Глиниця, РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (місто Чернівці, площа Центральна, будинок 3, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 травня 2020 року.

Згідно з пунктом 3 Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Повне найменування учасників процесу: позивач - ОСОБА_1 (Чернівецька область, Кіцманський район, с. Глиниця, РНОКПП НОМЕР_1 ); відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (місто Чернівці, площа Центральна, будинок 3, ).

Суддя О.П. Лелюк