Справа № 460/2225/20
Суддя: Недашківська К.М.
Дата ухвалення: 2020-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

07 травня 2020 року м. Рівне №460/2225/20

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Недашківської К.М., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Табінського Олега Володимировича, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» про визнання протиправною та скасування постанови.

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі іменується - позивач) до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Табінського Олега Володимировича (далі іменується - відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову від 13.02.2020 про відкриття виконавчого провадження №61242321.

Заяви по суті справи.

Позовна заява обґрунтована тим, що наприкінці лютого місяця 2020 року позивачу стало відомо про те, що постановою Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Табінського О.В. від 20.02.2020 постановлено звернути стягнення боргу на доходи позивача, яка надійшла за місцем роботи. Позивачу також стало відомо про існування постанови від 13.02.2020 про відкриття виконавчого провадження про стягнення з неї на користь ТОВ «УМ Факторинг» суми боргу у розмірі 17320,00 грн. Позивач вказує на протиправність такої постанови, оскільки в порушення норм статті 25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець відкрив виконавче провадження не за зареєстрованим місцем проживання боржника; відповідач прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження без належних доказів, що в межах території виконавчого округу - м.Київ наявне майно, що належить боржнику, та не врахував, що місцем реєстрації позивача - боржника є місто Рівне, Рівненської області. Просив задовольнити позов повністю.

Відповідач не скористався правом на подання до суду відзиву на позовну заяву.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, правом на подання до суду письмових пояснень по суті спору не скористалась.

Ухвалою суду від 25.03.2020 заяву ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову задоволено частково: забезпечено позов шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа - виконавчого напису №167, виданого 29.01.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Є.В., про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» суми заборгованості у розмірі 17320 грн. 00 коп. (виконавче провадження №61242321, відкрите 13.02.2020 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Табінським О.В.); у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, винесену приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Табінським Олегом Володимировичем в ході виконання ВП №61242321 - відмовлено.

Ухвалою судді від 13.04.2020 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 27.04.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, з врахуванням особливостей провадження у категорії справ з приводу оскарження рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця (стаття 287 КАС України), у відкритому судовому засіданні на 07.05.2020.

Даною ухвалою також залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг».

Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання 07.05.2020 не прибули.

Ухвалою суду від 07.05.2020 клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Мороз Людмили Святославівни та представника Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» про відкладення розгляду справи - залишені без задоволення.

Ухвалою суду від 07.05.2020 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» про передачу адміністративної справи до іншого адміністративного суду - залишене без задоволення.

За правилами частини третьої статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до частини дев`ятої статті 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для розгляду справи у порядку письмового провадження, оскільки потреба заслухати свідка чи експерта відсутня; матеріали справи містять достатній обсяг належних та допустимих доказів для розгляду справи по суті.

За приписами частини четвертої статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд

В С Т А Н О В И В:

Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Табінським Олегом Володимировичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 13.02.2020 ВП №61242321, яка містить наступну інформацію: назва документу - виконавчий напис №167 виданий 29.01.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Є.В.; про - «стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» заборгованість в сумі 17320,00 грн., за Кредитним договором від 24.06.2019 року, укладеного з ТОВ «Авентус Україна», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг»»; боржник - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ); стягувач - Товариство з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» (місто Київ, вулиця Зоологічна, 4А, офіс 319); документ вступив у законну силу (набрав чинності) - 29.01.2020 (далі іменується - Постанова про відкриття виконавчого провадження) (а.с. 57).

Виконавче провадження відкрите на підставі заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» про відкриття виконавчого провадження (а.с. 54) та Виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Незнайко Є.В. від 29.01.2020 (а.с. 56).

Перевіривши правову та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу оскаржуваного рішення - Постанови про відкриття виконавчого провадження, на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку; суд зазначає наступне.

За правилами статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 (далі іменується - Закон України №1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 3 Закону України №1404-VIII, примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих написів нотаріусів.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частини першої статті 26 Закону України №1404-VIII).

У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати (частина третя статті 26 Закону України №1404-VIII).

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону (частина п`ята статті 26 Закону України №1404-VIII).

Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України (частина друга статті 24 Закону України №1404-VIII).

Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 №1403-VIII (далі іменується - Закон України №1403-VIII).

Частиною другої статті 25 Закону України №1403-VIII передбачено, що приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Аналіз наведених вище норм діє підстави для висновку про те, що приватний виконавець приймає виконавчий документ та відкриває виконавче провадження з метою його примусового виконання виключно за такої умови: якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому такий приватний виконавець здійснює діяльність та, відповідно, на яку розповсюджуються компетенція цього приватного виконавця.

Пунктом 4 частини другої статті 23 Закону України №1403-VIII визначено, що у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Відповідно до інформації Єдиного реєстру приватних виконавців України, виконавчим округом приватного виконавця Табінського Олега Володимировича є місто Київ.

Зі змісту паспорта громадянина України ОСОБА_1 вбачається, що її зареєстрованим місцем проживання є - АДРЕСА_2 (а.с. 12).

При цьому, будь-які докази на підтвердження того, що станом на момент прийняття оскаржуваної Постанови про відкриття виконавчого провадження місце проживання, перебування ОСОБА_1 було зареєстроване в місті Києві, відповідачем не надано.

Суд зазначає, що у виконавчому документі - Виконавчому написі приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Незнайко Є.В. від 29.01.2020 міститься інформація лише про одну адресу ОСОБА_1 (боржника) - АДРЕСА_2 .

Натомість, у Постанові про відкриття виконавчого провадження у рядку «Боржник» «адреса» приватним виконавцем зазначено: « АДРЕСА_1 ».

Тобто, приватний виконавець в оскаржуваній Постанові про відкриття виконавчого провадження зазначив окрім адреси, за якою зареєстроване місце проживання боржника - АДРЕСА_2 , також і адресу, відомості про яку відсутні у виконавчому документі - Виконавчому написі приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Незнайко Є.В. від 29.01.2020 - «місто Київ, вулиця Градинська, 5/120».

Такі дії приватного виконавця є грубим порушенням норм Закону України №1403-VIII та Закону України №1404-VIII.

Досліджуючи зміст Заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» про відкриття виконавчого провадження від 03.02.2020, судом встановлено, що Товариством зазначено в якості боржника - ОСОБА_1 та вказано адресу: АДРЕСА_4 .

З даного приводу суд зазначає, що заява про відкриття виконавчого провадження не являється тим документом, на підставі якого приватний виконавець може встановлювати адресу можливої реєстрації місця проживання чи реєстрації боржника. Приватний виконавець зобов`язаний встановити адресу реєстрації місця проживання боржника на підставі належних документів, зокрема, на підставі виконавчого документа.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, відомості щодо права власності на майно по фізичній особі ОСОБА_1 станом на 09.03.2020 - відсутні (а.с. 17).

Як свідчать матеріали справи, приватному виконавцю було достеменно відомо, що боржниця проживає (зареєстрована) у м. Рівне, позаяк саме за такою адресою їй направлялась кореспонденція (а.с. 13). У постанові про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 20.02.2020 приватним виконавцем зазначено, що згідно відповіді Пенсійного фонду України від 13.02.2020 боржник отримує доходи у Приватному підприємстві «Ліон-ІС» - 33009, місто Рівне, вулиця Біла, 53 (а.с. 14).

Як зазначалося вище, приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України (частина друга статті 24 Закону України №1404-VIII).

В отриманій Заяві про відкриття виконавчого провадження стягувач - Товариство з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг", вказав про наявність у боржника - ОСОБА_1 майна - грошових коштів на рахунку, відкритому у АТКБ «ПриватБанк», місто Київ, вулиця Грушевського,1Д.

Зі змісту норми частини 2 статті 24 Закону України №1404-VIII вбачається, що якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та відповідно на яку розповсюджуються відповідна компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання.

Відповідно до статті 177 Цивільного кодексу України, об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами (стаття 190 Цивільного кодексу України).

Законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 Цивільного кодексу України).

Враховуючи положення статті 24 Закону України №1404-VIII та те, що в розумінні глави 13 ЦК України грошові кошти є майном, приватний виконавець міг би відкрити виконавче провадження в своєму окрузі.

Проте, одне лише зазначення стягувачем у заяві про відкриття виконавчого провадження про наявність у боржника коштів у банківський установі міста Києва не може бути беззаперечним доказом їх наявності.

За таких обставин, оскаржувана Постанова про відкриття виконавчого провадження прийнята відповідачем із порушенням приписів статті 24 Закону України №1404-VIII та статті 25 Закону України №1403-VIII, оскільки приватним виконавцем виконавчий документ прийнято до виконання не за місцем проживання, перебування, роботи боржника - фізичної особи (позивача) або місцезнаходженням його майна.

Згідно із пунктом 10 частини четвертої статті 4 Закону України №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Таким чином, у даному випадку приватний виконавець повинен був повернути виконавчий документ стягувачу у зв`язку із пред`явленням його не за місцем виконання, чого в даному випадку зроблено не було.

Вказані обставини не були перевірені та враховані відповідачем під час винесення оскаржуваної Постанови про відкриття виконавчого провадження, а тому таке рішення приватного виконавця є протиправним.

За приписами статті 19 Конституції України від 28.06.1996 №254к/96-ВР, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідачем не доведено правомірність оскаржуваної Постанови про відкриття виконавчого провадження у порядку статті 77 КАС України, а тому права та інтереси позивача підлягають судовому захисту шляхом визнання такого рішення протиправним та його скасування.

За правилами частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 840,80 грн., сплачена за подання адміністративного позову відповідно до квитанції від 13.03.2020 №108 (оригінал знаходиться в матеріалах справи) та сума судового збору у розмірі 630,60 грн., сплачена за подання заяви про забезпечення позову відповідно до квитанції від 13.03.2020 №109 (оригінал знаходиться в матеріалах справи).

У прохальній частині позову позивач також просить суд стягнути на його користь витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 4000,00 грн.

Відповідно до статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина друга статті 134 КАС України).

За правилами частини третьої статті 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина п`ята статті 134 КАС України).

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134 КАС України).

За правилами частини сьомої статті 134 КАС України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За правилами частини сьомої статті 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За правилами частини дев`ятої статті 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» №5076-VI від 05.07.2012, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016, встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23.02.2006, суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Lavents v. Latvia» (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (Постанова Верховного суду від 04.02.2020 у справі №280/1765/19, адміністративне провадження №К/9901/607/20).

Так, на підтвердження понесення витрат на правову допомогу адвоката позивачем надані наступні докази:

(1) Договір про надання правової допомоги від 06.03.2020 (а.с. 6), відповідно до пункту 4.2. якого - Гонорар Адвоката визначається за взаємною угодою сторін та оформляється додатковою угодою до цього Договору, яка є його невід`ємною частиною;

(2) Додаток №1 до Договору про надання правової допомоги від 06.03.2020 (а.с. 9), відповідно до якого вартість послуг (гонорар) Адвоката становить 4000,00 грн.;

(3) Квитанція до прибуткового касового ордера №1 від 06.03.2020 на суму 4000,00 грн. (а.с. 20).

Дослідивши зміст наданих позивачем доказів щодо понесення витрат на правову допомогу адвоката, суд зазначає, що такі витрати не пов`язані з розглядом даної справи (пункт 1 частини дев`ятої статті 139 КАС України).

Так, відповідно до Додатку №1 до Договору про надання правової допомоги від 06.03.2020, витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 4000,00 грн. стосуються послуг адвоката за надання правової допомоги Мікуліч О.П. щодо оскарження у судовому порядку Виконавчого напису №167 від 29.01.2020 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Незнайко Є.В. про стягнення на користь ТОВ «УМ Факторинг» заборгованості за кредитним договором від 24.06.2019, та за участь у судових засіданнях по даному предмету спору.

Суд констатує, що вказаний у Додатку №1 до Договору про надання правової допомоги від 06.03.2020 предмет спору жодним чином не стосується предмета спору в межах адміністративної справи №460/2225/20 - визнання протиправною та скасування Постанови про відкриття виконавчого провадження від 13.02.2020.

Таким чином, жодних правових підстав для стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу адвоката не існує.

Керуючись статтями 241-246, 255, 287, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Табінського Олега Володимировича (02125, місто Київ, вулиця Старосільська, 1 У, офіс №3; посвідчення №0196 від 02.07.2018), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» (04119, місто Київ, вулиця Зоологічна, 4 А, офіс №319; ) про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Табінського Олега Володимировича про відкриття виконавчого провадження від 13 лютого 2020 року ВП №61242321.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суму судового збору у розмірі 1471 (одна тисяча чотириста сімдесят одна) грн. 40 (сорок) коп. за рахунок Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Табінського Олега Володимировича.

У стягнені на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 4000 (чотири тисячі) грн. 00 (нуль) коп. - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

02.04.2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким розділ VI «Прикінцеві положення» КАС України доповнено пунктом 3, згідно з яким під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст рішення складений 07 травня 2020 року.

Суддя Недашківська К.М.