Справа № 1.380.2019.006679
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2020-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2020 рокуЛьвівСправа № 1.380.2019.006679 пров. № А/857/2255/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Обрізка І.М., Старунського Д.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправними дій, зобов`язання до вчинення дій,

суддя у І інстанції Сасевич О.М.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складення повного тексту рішення 10 січня 2020 року,

ВСТАНОВИВ :

12 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (далі в/ч НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати йому індексації грошового забезпечення у період з 01 січня 2016 року по 04 липня 2018 року та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити таку за вказаний період у сумі 100397,70 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10 січня 2020 року у справі № 1.380.2019.006679 вказаний позов було задоволено. Визнано протиправними дії в/ч НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 04 липня 2018 року включно та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за вказаний період.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 04 липня 2018 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Оскільки судом встановлено, що при невиплаті індексації заробітної плати за вказаний період відповідач діяв не у спосіб, передбачений чинним законодавством, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права в даному випадку є зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації спірного грошового забезпечення.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено сторонами у справі.

Позивач ОСОБА_1 у своїй скарзі просив скасувати у частині стягнення з відповідача невиплаченої суми індексації грошового забезпечення та прийняти у цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі із обов`язковим зазначенням суми індексації грошового забезпечення. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Вважає, що незазначення у судовому рішенні конкретної суми індексації грошового забезпечення призведе до можливих зловживань зі сторони в/ч НОМЕР_1 , що полягатиме у заниженні сум, що підлягають до сплати позивачу.

У своїй апеляційній скарзі в/ч НОМЕР_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову у справі. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач посилався на пункту 7 роз`яснення директора Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04 січня 2016 року №248/3/9/1/2, де вказано про відсутність підстав для нарахування індексації грошового забезпечення у зв`язку із внесенням змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» (далі Порядок № 1078), а також відсутність механізму нарахування та виплати індексації за попередні періоди.

Відповідач подав апеляційному суду відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у якому просив її залишити без задоволення. При цьому звертає увагу, що індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів. Обчислення сум індексації відноситься до повноважень підприємств та установ і є їх обов`язком як роботодавця. Оскільки індексація не була нарахована роботодавцем, то суд не може самостійно визначати її суми.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення поданих апеляційних скарг, виходячи із такого.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 проходив службу у лавах Збройних Сил України, на день звільнення обіймав посаду головного сержанта роти матеріального забезпечення в/ч НОМЕР_1 .

Наказом командира в/ч НОМЕР_2 04 липня 2018 року № 36-РС позивача було звільнено у запас за підпунктом «б» пункту 2 (за станом здоров`я) частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до наказу командира В/ч НОМЕР_1 від 04 липня 2018 року № 150 (по стройовій частині), ОСОБА_1 виключено з 04 липня 2018 року зі списків особового складу та всіх видів грошового забезпечення, проведено розрахунок за час служби.

01 листопада 2019 року позивач звернувся до в/ч НОМЕР_1 про надання інформації щодо нарахованої та виплаченої йому індексації грошового забезпечення військовослужбовця, а також інформації про невиплачену індексацію та причини невиплати.

Відповідач листом від 05 листопада 2019 року за № 350/489/850пс повідомив позивача, що документи за 2015 рік, які підлягають тривалому зберіганню, передані до Львівського територіального архівного відділу Галузевого архіву Міністерства оборони України згідно з актом приймання-передавання документів № 72 від 22 квітня 2019 року. Зазначає, що базовий місяць для нарахування індексації грудень 2015 року, а наступний базовий місяць березень 2018 року; підставою застосування базового місяця грудень 2015 року при нарахуванні індексації був пункт 3 Постанови Кабінету Міністрів України № 1013 від 09 грудня 2015 року; підставою застосування базового місяця березень 2018 року при нарахуванні індексації був абзац 1 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17 липня 2003 року зі змінами.

До листа відповідачем також долучено довідку про види та розміри грошового забезпечення позивача за 2016 2018 роки, відповідно до якої позивачу за період з січня 2016 року по липень 2018 року включно індексація не проводилась.

Не погоджуючись із ненарахуванням індексації грошового забезпечення, позивач звернувся до адміністративного суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваній вимозі та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-XII) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частина 3 статті 9 Закону № 2011-XII).

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» (далі Закон № 1282-XII).

Статтею 1 Закону № 1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до статті 2 Закону № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (частина 1 статті 4 Закону № 1282-XII).

Частинами 1-2 статті 5 Закону № 1282-XII встановлено, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (частина 6 статті 5 Закону № 1282-XII).

Порядок проведення індексації грошових доходів населення затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (далі Порядок № 1078).

Пунктом 1 вказаного Порядку передбачено, що він визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Відповідно до пункту 1-1 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 06 лютого 2003 року № 491-ІV.

У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства (абзац 8 пункту 4 Порядку № 1078).

Згідно з пунктом 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

У рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справі № 9-рп/2013 за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Тому системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

На підставі системного аналізу вказаних правових норм апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці та підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Водночас апеляційний суд звертає увагу на те, що обґрунтовуючи правомірність своїх дій щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення, відповідач не посилається на відсутність обставин, передбачених статтею 4 Закону № 1282-XII для проведення індексації, а зазначає лише про відсутність коштів, передбачених на виплату грошового забезпечення та можливості виплати індексації грошового забезпечення.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи в/ч НОМЕР_1 про те, що у 2016 - 2018 роках кошти на виплату індексації грошового забезпечення головним розпорядником коштів не виділено, а тому відповідач діяв правомірно, оскільки виплата індексації грошового забезпечення відповідно до вимог закону здійснюється за місцем перебування військовослужбовців і обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідач має діяти відповідно до закону, який має вищу юридичну силу, а отже посилання в/ч НОМЕР_1 на роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04 січня 2016 № 248/3/9/1/2, як на підставу для невиплати індексації грошового забезпечення позивачу, не є переконливими.

Щодо апеляційних вимог позивача про зобов`язання в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 04 липня 2018 року саме у розмірі 100397,70 грн., апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до статті 9 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.

Пунктом 5 Порядку № 1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Таким чином, на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення)

Аналіз приписів Закону № 1282-XII та Порядку № 1078 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), на думку апеляційного суду, дає підстави для висновку про те, що обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) та визначати суму індексації, зокрема розміру посадового окладу, базового місяця для обчислення індексації, покладено саме на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності. Відтак, відповідні вимоги позивача підлягають задоволенню шляхом зобов`язання в/ч НОМЕР_1 на виконання наведених вимог законодавства нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 04 липня 2018 року, як вірно вирішено судом першої інстанції.

Підсумовуючи викладене, на думку апеляційного суду, доводи поданих апеляційних скарг, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційних скарах, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак подані апеляційні скарги слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційні скарги ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 січня 2020 року у справі № 1.380.2019.006679 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» цього Кодексу.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді І. М. Обрізко
Д. М. Старунський