Справа № 320/1589/20
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2020-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2020 року справа № 320/1589/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України Київської області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо невірного розрахунку пенсії відповідно до вимог чинного законодавства;

- зобов`язати відповідача виплатити додаткову пенсію з урахуванням інфляції за період з 01.01.2014 по 31.12.2018 в сумі 13118,53 грн., та за весь час прострочення 3% річних, яка складає 393,54 грн., а всього виплатити 13512,07 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Із засобів масової інформації позивачу стало відомо про те, що держава буде виплачувати пенсіонерам з 2019 року індексацію пенсії. Позивач вважає, що відповідачем було вчинено протиправні дії щодо невірного розрахунку його пенсії за період з 01.01.2014 по 31.12.2018, а саме без урахування індексації.

Позивач у позовній заяві зазначає, що у вересні 2019 року він звернувся до відповідача із заявою, в якій просив виправити невірний розрахунок його пенсії, однак відповідач відмовив у задоволенні заяви. На думку позивача, такі дії пенсійного органу звужують його права як пенсіонера та рівень соціальної захищеності. Та оскільки відповідач є боржником, то зобов`язаний виплатити позивачу суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час просрочення у розмірі 13118,53 грн., а також 3% річних від простроченої суми у розмірі 393,54 грн., а всього виплатити позивачу додаткову пенсію у розмірі 13512,07 грн.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву (а.с.16-22), в якому зазначив, що при нарахуванні пенсії позивачу в повному обсязі дотримувався Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, і викладені в позовній заяві доводи цього не спростовують. Починаючи з 01.12.2014 позивачу було перераховано основну (державну) пенсію за віком, розмір якої склав 999,00 грн. на місяць, з урахуванням підвищення відповідно до положень ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При цьому, призначена та виплачувана позивачу пенсія є більшою за прожитковий мінімум, що не дає підстав для її індексації відповідно до вимог Порядку №1078.

Заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача інфляційних нарахувань на своєчасно нараховану позивачу та отриману ним пенсію за період з 01.01.2014 по 31.12.2018 в розмірі 13118,53 грн., та 3% річних в розмірі 393,54 грн. на підставі ст. 625 ЦК України не підлягають задоволенню, оскільки відповідач не порушував грошові зобов`язання та вказані вимоги додатково не можуть ґрунтуватись на Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078. Пояснив, що у даному випадку пенсійний орган не має правових підстав для здійснення індексації пенсії позивача.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.03.2020 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим Ірпінським МВ ГУ МВС України в Київській області 08 серпня 2000 року (а.с.5).

ОСОБА_1 має статус особи, яка постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю категорії 4, що підтверджується посвідченням від 27.05.1997 серії НОМЕР_2 (а.с.6).

Позивач перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області та отримує пенсію за віком з 12.06.2009 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_3 , виданим Пенсійним фондом України 05.06.2015, та не заперечується сторонами (а.с.6).

З матеріалів справи вбачається, що 26.09.2019 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою, в якій просив нарахувати йому недоотриману додаткову пенсію по інфляції за період з 01.01.2014 по 31.12.2018, а також згідно ст.625 п. 2 ЦК України нарахувати та виплатити 3% річних від простроченої цієї нарахованої суми по індексу інфляції (а.с.8).

Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області листом від 16.12.2019 №2342/С-01 повідомило позивачу про те, що підстави для проведення індексації пенсії ОСОБА_1 відсутні. Відповідач у листі звернув увагу позивача на те, що не підлягають індексації пенсії, у складі яких є доплата до прожиткового мінімуму, тобто коли розмір пенсії, обчислений відповідно до абзацу першого частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням стажу та заробітної плати є меншим від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Позивача повідомлено про те, що за відповідні періоди до загального розміру пенсії входила «доплата до прожиткового мінімуму», яка становила: з 01.12.2013 по 31.08.2015 - 569,16 грн.; з 01.09.2015 по 30.04.2016 - 655,41 грн.; з 01.05.2016 по 30.11.2016 - 694,05 грн.; з 01.12.2016 по 30.04.2017 - 774,78 грн., з 01.05.2017 по 30.09.2017 - 819,63 грн; з 01.10.2017 - 916,23 грн. (а.с.9).

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст.2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 № 1282-ХІІ (далі - Закон №1282-ХІІ), «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.06.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» від 17.07.2003 №1078 у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок №1078), Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у 2019 році», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 №124 (далі - Порядок №124).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ст.ст. 1, 2, 4 Закону №1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії. Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка (до 01.01.2016) і 103 відсотка (після 01.01.2016). Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін (ст. 6 Закону № 1282-XII).

Пунктом 2 Порядку №1078 передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, державної допомоги та компенсаційних виплат, крім тих, які зазначені у пункті 3 цього Порядку).

У пункті 3 Порядку №1078 визначено перелік грошових доходів громадян, одержаних в гривнях на території України, які не мають разового характеру, проте не відносяться до об`єктів індексації. До них, зокрема, належать соціальні виплати, які визначаються залежно від прожиткового мінімуму (пенсії, обчислені з урахуванням абзацу першого частини першої статті 28 Закону №1058-IV, додаткова пенсія, підвищення, компенсаційні виплати, надбавки та інші доплати до пенсії, які визначаються залежно від прожиткового мінімуму).

Відповідно до абз.1 ч. 1ст. 28 Закону №1058-IV мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що якщо при здійсненні особі перерахунку пенсії за віком перерахований розмір пенсії не досягав до мінімального розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого законодавством на відповідний рік, і особі було призначено доплату до прожиткового мінімуму, тобто мало місце застосування положень абз.1.ч.1ст. 28 Закону № 1058-IV, то індексація пенсії такої особи не здійснюється, виходячи з положень п. 3 Порядку № 1078.

Аналогічний правовий підхід застосовано Верховним Судом у постанові від 02 травня 2018 року по справі № 686/23517/15-а.

Абзацом першим частини другої статті 42 Закону № 1058-IV передбачено, що для забезпечення індексації пенсії щороку проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.

Індексація пенсій, згідно зі статтею 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", здійснюється шляхом їх підвищення відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Для забезпечення індексації пенсії щороку проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.

Показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, щороку збільшується на коефіцієнт, що відповідає 50 відсоткам показника зростання споживчих цін за попередній рік та 50 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.

Розмір, дата та порядок такого збільшення визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду за рішенням Кабінету Міністрів України.

Бюджет Пенсійного фонду України щорічно затверджується Кабінетом Міністрів України. Таким чином, Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України органом, який реалізує таку політику, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України.

У рішенні від 26.12.2011 №20-рп/2011 Конституційний суд України вказав, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

З урахуванням такого елемента принципу верховенства права, як пропорційність (розмірність) Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов`язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства. При цьому зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12.10.2004. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Отже суд дійшов висновку, що проведення індексації наростаючим підсумком та виплата фактично нарахованих сум проводиться виключно у межах бюджетних асигнувань на вказані цілі, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 №124 затверджено Порядок проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у 2019 році» (далі - Порядок №124).

Пунктом 2 Порядку №124 встановлено, що у 2019 році перерахунок пенсій згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) України, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, в розмірі 1,17.

У разі, коли розмір підвищення в результаті перерахунку пенсії , зазначеного в цьому пункті, не досягає 100 гривень, встановлюється доплата до пенсії у сумі, що не вистачає до зазначеного розміру, яка враховується під час подальших перерахунків.

Пунктом 3 Порядку №124 встановлено одноразову доплату до пенсії особам, які отримують пенсію, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого на 1 січня 2019 року та збільшеного на коефіцієнт 1,61.

Одноразова доплата до пенсії проводиться для осіб, які отримують пенсію, призначену відповідно до Закону, мають страховий стаж, передбачений абзацом першим частини першої статті 28 Закону, а також для осіб, зазначених в абзаці другому пункту 4'1 розділу XV Прикінцеві положення Закону, розмір пенсій яких з урахуванням передбачених законодавством надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат до пенсії (крім пенсії за особливі заслуги перед Україною, доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, та доплати, передбаченої абзацом третім пункту 2 цієї постанови) станом на 1 березня 2019 року не перевищує мінімального розміру пенсії за віком, встановленого частиною другою статті 28 Закону.

Виплата одноразової доплати до пенсії проводиться рівними частинами у березні та квітні 2019 року.

Відповідно до пункту 5 Порядку №124 у 2019 році перерахунок пенсій у зв`язку із збільшенням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, проводиться шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії, станом на 1 жовтня 2017 р. на коефіцієнт, визначений згідно з абзацом першим пункту 4 цього Порядку.

Кожен наступний перерахунок у зв`язку із збільшенням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, проводиться з урахуванням збільшеного у попередніх роках показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.

Відповідно до пункту 4 Порядку №124 у разі відсутності дефіциту коштів Пенсійного фонду України для фінансування виплати пенсій у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування коефіцієнт щорічного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, може бути збільшено, але він не повинен перевищувати 100 відсотків показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, за три календарних роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.

Розмір коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, та дата перерахунку пенсій визначаються щороку Кабінетом Міністрів України у межах бюджету Пенсійного фонду України.

Позивач перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Страховий стаж становить 17 років 3 місяці 24 дні.

Суд зазначає, що предметом спору у даній справі є наявність або відсутність правових підстав для нарахування та виплати позивачу додаткової пенсії з урахуванням інфляції за період з 01.01.2014 по 31.12.2018.

Так, судом встановлено, що за період з січня 2014 року по грудень 2018 року розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність становив у межах 949,00 грн. - 1497,00 грн.

Як вбачається з довідки Бучанського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 10.12.2019 №1191, ОСОБА_1 отримано пенсію:

- з 01.01.2014 по 31.01.2014 у розмірі 11988,00 грн. (по 999,00 грн. щомісяця);

- з 01.01.2015 по 31.12.2015 у розмірі 11988,00 грн. (по 999,00 грн. щомісяця);

- з 01.01.2016 по 31.12.2016 у розмірі 11988,00 грн. (по 999,00 грн. щомісяця);

- з 01.01.2017 по 31.12.2017 у розмірі 13176,10 грн. (з січня по квітень 2017 року 999,00 грн., з травня по вересень 2017 року - 1012,22 грн., з жовтня по грудень 2017 року - 1373,00 грн.);

- з 01.01.2018 по 31.12.2018 у розмірі 16848,00 грн. (з січня по червень 2018 року - 1373,00 грн., з липня по грудень 2018 року - 1435,00 грн.) (а.с.10).

Також, з листа відповідача від 16.12.2019 №2342/С-01 вбачається, що до складу пенсії позивача входить доплата до прожиткового мінімуму у зв`язку з тим, що розмір пенсії позивача, обчислений відповідно до абзацу першого частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням стажу та заробітної плати, є меншим від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Така доплата до прожиткового мінімуму до пенсії позивача становила: з 01.12.2013 по 31.08.2015 - 569,16 грн.; з 01.09.2015 по 30.04.2016 - 655,41 грн.; з 01.05.2016 по 30.11.2016 - 694,05 грн.; з 01.12.2016 по 30.04.2017 - 774,78 грн., з 01.05.2017 по 30.09.2017 - 819,63 грн; з 01.10.2017 - 916,23 грн. (а.с.9).

Таким чином, розмір пенсії позивача є більшим від розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного у період, оскаржуваний позивачем.

Пунктом 4 Порядку №1078 передбачено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Оплата праці, у тому числі працюючим пенсіонерам, грошове забезпечення, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю, що надається залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії індексуються у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, індексуються у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до абз. 3 п. 4 Порядку №1078 частина грошових доходів, яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений для відповідних соціальних і демографічних груп населення, індексації не підлягає.

Згідно з п. 3 Порядку №1078 проведення індексації грошових доходів населення встановлено, що до об`єктів індексації, визначених у пункті 2, не відносяться, зокрема: соціальні виплати, які визначаються залежно від прожиткового мінімуму.

Таким чином, якщо призначена сума пенсії не досягає мінімального прожиткового рівня, пенсіонеру здійснюється доплата до мінімального розміру пенсії і мінімального прожиткового рівня для непрацездатних осіб та індексація не сплачується.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, оскільки сума пенсії позивача не досягала до мінімального прожиткового рівня, що встановлений Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік, позивачу призначено доплату до прожиткового мінімуму згідно з ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а тому індексація не підлягає сплаті.

Суд приходить до переконання, що до об`єктів індексації не відносяться пенсії, розмір яких доведено доплатою до прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, а також додаткові пенсії різного роду підвищення, компенсаційні виплати, надбавки та інші доплати до пенсії, які визначаються залежно від прожиткового мінімуму.

З огляду на вищенаведене, суд вважає, що якщо однією із складових пенсійної виплати є доплати до пенсії, які визначаються залежно від прожиткового мінімуму і вони не відносяться до об`єктів індексації, то пенсія індексації не підлягає.

Відповідно, підстави для проведення індексації пенсії за період з 01.01.2014 по 31.12.2018 в сумі 13512,07 грн. відсутні.

Частиною 1 статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

З аналізу даної норми вбачається, що законодавством не передбачено інших видів пенсії, зокрема, додаткової пенсії з урахуванням інфляції та трьох відсотків річних, у зв`язку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 щодо виплати додаткової пенсії є безпідставними та необґрунтованими.

Також суд звертає увагу, що обґрунтовуючи свої вимоги щодо зобов`язання відповідача виплатити додаткову пенсію по інфляції та три відсотки річних, позивач керується нормами частини другою статті 625 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Однак, проаналізувавши зміст наведеної норми, суд вважає, що передбачене нею нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, як спосіб захисту майнового права та інтересу у цивільно-правових відносинах, а тому дія частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, якою передбачено цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання, не поширюється на правовідносини, які є предметом спору у даній справі.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права неодноразово висловлювався Верховним Судом у складі Касаційного адміністративного суду, зокрема, у постановах від 12.11.2018 у справі № 826/22868/15 та від 08.11.2019 у справі № 826/22865/15.

Враховуючи викладене, позовні вимоги нормативно і документально не підтверджуються та не підлягають задоволенню.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, діяв у межах повноважень, наданих йому законодавством, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 139 КАС України відшкодування судових витрат позивачу, якому відмовлено у задоволенні позову, не передбачено.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Згідно з пунктом 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України процесуальні строки, визначені цим рішенням, продовжуються на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Повний текст рішення суду складено 30.04.2020.

Суддя Кушнова А.О.