Справа № 300/815/20
Суддя: Шумей М.В.
Дата ухвалення: 2020-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" квітня 2020 р. справа № 300/815/20

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шумея М.В.,

секретаря судового засідання Шпак М.М.,

за участю представника позивача Медицької С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 про скасування постанови від 24.03.2020, -

ВСТАНОВИВ:

Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради (надалі, також - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (надалі, також - відповідач) про скасування постанови від 24.03.2020.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем протиправно прийнято оскаржену постанову про накладення штрафу на Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради у розмірі 5100,00 грн. Так, в обґрунтування позову позивач зазначив, що на виконання рішення Дніпропетровської окружного адміністративного суду по справі №804/4128/18 від 06.09.2018 згідно виконавчого листа №804/4128/18 від 21.09.2018, неодноразово завантажувався на Єдиний державний веб-портал відкритих даних, в порядку встановленому чинним законодавством України набір даних про місцезнаходження громадського транспорту в режимі реального часу. Однак, завантажені позивачем дані неодноразово відхилено без зазначення на те причин. Позивач вважає, що відсутність зазначеного набору даних про місцезнаходження громадського транспорту в режимі реального часу на порталі відкритих даних з 28.11.2019 по даний час не є результатом бездіяльності розпорядника інформації. Також виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради стверджує, що ним розміщено та регулярно оновлюється інформація про місцезнаходження громадського транспорту в режимі реального часу на відповідній сторінці порталу відкритих даних data.gov.ua у форматі JSON, а відтак вжиті всі заходи по виконанню вимог закону та рішення суду. Відповідно, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі №804/4128/18 від 06.09.2018 виконане належним чином та ОСОБА_1 надано повну запитувану інформацію по суті запиту від 18.04.2018.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.04.2020 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження, з особливостями скороченого розгляду проваджень у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби згідно статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою суду від 23.04.2020 до участі у даній справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача залучено ОСОБА_1 (надалі, також - третя особа).

У зв`язку із залученням третьої особи, 23.04.2020 у судовому засіданні розгляд справи відкладено на 30.04.2020.

Вказаною особою подано письмові пояснення щодо суті спору від 22.04.2020 за №02-22-04/20, в яких ОСОБА_1 зазначив, що заперечує проти задоволення адміністративного позову у зв`язку із тим, що Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради до сьогодні не виконано вимог Закону, відповідну публічну інформацію у формі відкритих даних щодо місцезнаходження громадського транспорту в режимі реального часу не надано на запит третьої особи навіть попри пряму вказівку згідно з рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.09.2018 по справі №804/4128/18, не розміщено ні на своєму офіційному сайті, ні на єдиному державному веб-порталі відкритих даних data.gov .ua. ОСОБА_1 вказує, що твердження позивача про те, що ним виконано рішення суду, не відповідає дійсності, оскільки за посиланням https://data.gov.ua/dataset/e227ae82-ld2a-4673-8b73-529с404d5398, як зазначає позивач у позовній заяві та у листі від 06.06.2019 за №111/1264/1, адресованому ОСОБА_1 , відсутня будь-яка інформація, у тому числі запитувані ОСОБА_1 дані про місцезнаходження громадського транспорту в режимі реального часу. Отже, третьою собою по сьогоднішній день не отримано від Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради належної відповіді по суті свого запиту від 18.04.2018, що свідчить про невиконання з боку виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.09.2018 по справі №804/4128/18. Оскільки рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.09.2018 по справі №804/4128/18 виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради не виконано - законодавчі підстави для закінчення виконавчого провадження №59237701 відсутні, а отже не вбачається бездіяльності державного виконавця, на яку посилається позивач, у той час як продовження здійснення ним виконавчих дій за виконавчим листом по справі №804/4128/18 є правомірним та вчиненим у межах закону (а.с.92-99).

Відповідач ухвалу про відкриття провадження у справі отримав, однак відзив на позов не надав.

Відповідно до частини 4 статті 159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Відповідно до частини 6 статті 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У зв`язку з викладеним, суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступне.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.09.2018 по адміністративній справі №804/4128/18, за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, позовні вимоги були задоволені, а саме: визнано протиправними дії виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради щодо відмови в наданні інформації на запит ОСОБА_1 про надання доступу до публічної інформації від 18.04.2018; зобов`язано виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради надати ОСОБА_1 повну запитувану інформацію по суті запиту від 18.04.2018 щодо даних про місцезнаходження громадського транспорту Івано-Франківська в режимі реального часу.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 25.04.2019 рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.09.2018 залишено без змін.

Згідно з ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 03.06.2019 відмовлено у відкритті касаційного провадження, а судові рішення у справі №804/4128/18 визначено такими, що не підлягають касаційному оскарженню (як справи щодо оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію).

На виконання вищезазначеного рішення суду Дніпропетровським окружним адміністративним судом 21.09.2018 видано виконавчий лист, яким допущено до негайного виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.09.2018 по справі №804/4128/18 у частині зобов`язання виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради надати ОСОБА_1 повну запитувану інформацію по суті запиту від 18.04.2018 в порядку, встановленому чинним законодавством України.

Старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Боберським Р.П. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 31.05.2019 з примусового виконання виконавчого листа по справі №804/4128/18, виданого 21.09.2018 та присвоєно номер виконавчого провадження ВП №59237701 (а.с. 13).

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 24.03.2020 у межах виконавчого провадження №59237701 накладено штраф на позивача у розмірі 5100,00 грн. за невиконання рішення суду, а саме ненадання ОСОБА_1 повної запитуваної інформації по суті запиту від 18.04.2018 (а.с. 12).

Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради вважає, що ним у повному обсязі виконано рішення суду від 06.09.2018 та, як наслідок, постанова державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 24.03.2020 у межах виконавчого провадження №59237701 про накладення штрафу на позивача у розмірі 5100,00 грн. є протиправною. Вказане зумовило звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Згідно статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно вимог частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди, серед іншого, перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 за №1404-VIII (надалі, також - Закон №1404-VIII) встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (надалі, також - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад як, зокрема обов`язковість виконання рішень (стаття 2 Закону №1404-VIII).

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VІІІ визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

У відповідності до частини 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною першою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 1 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно частини 3 статті 18 Закону №1404-VIII, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Положеннями частин 1-2 статті 63 Закону №1404-VІІІ встановлено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Таким чином, постанова про накладення штрафу виноситься державним виконавцем стосовно боржника, у разі невиконання без поважних причин останнім рішення суду.

Як уже встановлено судом, Дніпропетровський окружний адміністративний суд в рішенні від 06.09.2018 по адміністративній справі №804/4128/18, яке залишене без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 25.04.2019, а саме в резолютивній частині зобов`язав, серед іншого, виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради надати ОСОБА_1 повну запитувану інформацію по суті запиту від 18.04.2018 щодо даних про місцезнаходження громадського транспорту Івано-Франківська в режимі реального часу, в порядку встановленому чинним законодавством.

Згідно статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон №2939-VI), публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 3 Закону №2939-VI визначені гарантії забезпечення права на публічну інформацію, зокрема: обов`язок розпорядників інформації надавати інформацію, крім випадків, передбачених законом, визначення розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє, максимальне спрощення процедури подання запиту та отримання інформації.

Відповідно до статті 5 Закону №2939-VI одним із способів доступу до інформації є надання такої за запитами на інформацію.

Частиною 1 статті 19 Закону №2939-VI визначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Пунктом 6 частини 1 статті 14 Закону №2939-VI встановлено, що розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Відповідно до частин 1, 4 статті 20 Закону №2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту, а у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Частиною 2 статті 22 Закону №2939-VI визначено, що відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Суд встановив, що після відкриття виконавчого провадження №59237701, позивач листом від 06.06.2019 за №Ш/1264/1 повідомив ОСОБА_1 , що набір даних про місцезнаходження громадського транспорту в режимі реального часу оприлюднено на Єдиному державному веб-порталі відкритих даних, в порядку, встановленому чинним законодавством України, та доступний за посиланням https://data.gov.ua/dataset/e227ae82-ld2a-4673-8b73-529с404d5398.

Тобто фактично, позивачем, проігнорувавши вимоги частини 2 статті 22 Закону №2939-VI, повідомлено ОСОБА_1 (запитувача інформації), що така інформація може бути одержана із загальнодоступних джерел.

Однак, як слідує із змісту самого запиту третьої особи від 18.04.2018, останній просив виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради надати йому дані про місцезнаходження громадського транспорту в режимі реального часу, а не посилання, де такі дані можна знайти.

Окрім того, суд встановив, що за посиланням https://data.gov.ua/dataset/e227ae82-ld2a-4673-8b73-529с404d5398 відсутня будь-яка інформація, у тому числі запитувані Шерстюком дані про місцезнаходження громадського транспорту в режимі реального часу.

Таким чином, з огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не надано повну запитувану інформацію по суті запиту від 18.04.2018 щодо даних про місцезнаходження громадського транспорту Івано-Франківська в режимі реального часу, та, як наслідок, не виконано рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.09.2018 по адміністративній справі №804/4128/18, яке залишене без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 25.04.2019.

Також, суд не погоджується з твердженнями позивача щодо вживання всіх заходів по виконанню запиту від 18.04.2020 про надання доступу до публічної інформації, оскільки такі запитувані дані надані та доступні приватній компанії ТОВ "Дозор Україна".

Також, суд звертає увагу позивача на офіційне роз`яснення Державного агентства електронного урядування за №1/06-3-2530 від 27.09.2019, яким роз`яснено спосіб, формат, повноту та періодичність публікації даних. З огляду на вказане позивач має технічну спроможність та необхідну інформацію щодо оприлюднення та надання на запити інформації щодо даних про місцезнаходження громадського транспорту в режимі реального часу.

Отже, оскаржена постанова винесена державним виконавцем за невиконання позивачем рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.09.2018 по адміністративній справі №804/4128/18, яке залишене без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 25.04.2019.

Все вищевикладене свідчить про те, що державний виконавець у межах повноважень, наданих йому Законом України «Про виконавче провадження» (статтею 63), діяв правомірно та законно виніс оскаржену постанову про накладення штрафу від 24.03.2020 в розмірі 5100,00 грн., а позивач, в свою чергу, в порушення положень 124, 129-1 Конституції України, статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та статей 14, 370 Кодексу адміністративного судочинства України (щодо обов`язковості виконання рішень суду, які набрали законної сили), не виконав вищезгадане рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.09.2018 по адміністративній справі №804/4128/18.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994, серія A, №303-A, пункт 29).

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (пункт 1); обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (пункт 3); безсторонньо (пункт 4); добросовісно (пункт 5); з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації (пункт 7); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (пункт 8); своєчасно, тобто протягом розумного строку (пункт 10).

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку, ні з позовної заяви, ні з інших письмових доказів не встановлено протиправність дій державного виконавця, як і протиправність оскарженої постанови про накладення штрафу від 24.03.2020.

Враховуючи викладене, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає, що відповідач діяв правомірно, у межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України, а тому жодних підстав для скасування постанови про накладення штрафу від 24.03.2020 немає, та, як наслідок, даний адміністративний позов не підлягає до задоволення.

Враховуючи вимоги статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат, понесених позивачем, відсутні.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач: виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради (вул. Грушевського, 21, м. Івано-Франківськ, 76004, );

відповідач: відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (вул. Галицька, 45, м. Івано-Франківськ, 76018, );

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Суддя Шумей М.В.