Справа № 620/3200/19
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2020-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/3200/19 Суддя (судді) першої інстанції: Ткаченко О.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просив:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області в призначенні пенсії відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 03.03.2019 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачем безпідставно не зараховано у страховий стаж період його роботи у Ніжинському районному підприємстві матеріально-технічного постачання з 25.01.1993 року по 30.09.1994 року, оскільки він не підтверджений достовірними документами, у зв`язку з чим йому було протиправно відмовлено у призначенні пенсії за віком, відповідно до ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 січня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення і прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Зокрема, відповідач стверджує, що позивач не має права на призначення пенсії за віком, відповідно до ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки спіним є період його роботи на Ніжинському районному підприємстві матеріально-технічного постачання з 25.01.1993 року по 30.09.1994 року. Так, відповідно трудової книжки позивача, запис про звільнення у зв`язку з ліквідацією (з 01.04.1995 року) завірений печаткою ТОВ ВТП «Ніжинагропостач», проте згідно з п. 2.15 Інструкції, якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, про це окремим порядком робиться запис та проставляється підстава перейменування - наказ, дата та номер, однак у трудовій книжці позивача вказані дані відсутні.

Також скаржник зазначає, що позивачем не було надано жодної довідки, виписки із наказів, особових рахунків чи відомостей на видачу заробітної плати чи будь-яких інших документів, які містять відомості про спірний період роботи, так само, не було надано й документів, які б підтверджували реорганізацію Ніжинського районного підприємства матеріально-технічного постачання.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 24.05.2019 року позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Листом від 23.08.2019 року № 606/017 відповідач відмовив ОСОБА_1 в призначенні пенсії, оскільки відповідно до поданих позивачем документів його страховий стаж складає 25 років 4 дні, однак, починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.

На адвокатський запит, листом від 24.09.2019 року № 13520/03-01 відповідач повідомив, що при розгляді заяви щодо призначення пенсії позивачу не зараховано страховий стаж періоду роботи на Ніжинському районному підприємстві матеріально-технічного постачання з 25.01.1993 року по 30.09.1994 року, оскільки він звільнений в зв`язку з ліквідацією підприємства, а запис про звільнення завірений печаткою ТОВ ВТП «Ніжинагропостач», однак відповідні відомості про реорганізацію чи правонаступництво підприємства в документах пенсійної справи відсутні.

Вважаючи рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Під час розгляду цієї справи суд першої інстанції дійшов висновку про те, що матеріалами справи підтверджено трудовий стаж позивача в період роботи з 25.01.1993 року по 30.09.1994 року, оскільки у трудовій книжці позивач містяться відповідні записи (а.с.34-36), отже останній має бути зарахований до загального трудового стажу роботи позивача, що є достатнім для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до положень Закону №1058.

Колегія суддів підтримує правову позицію Чернігівського окружного адміністративного суду виходячи з наступного.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування розроблений Закон України №1058-IV, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій.

Положеннями статті 24 цього Закону закріплено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Таким нормативно-правовим актом, що відповідно до Конституції України гарантував всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій, є Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ (далі - Закон України №1788-ХІІ).

Положеннями статті 56 цього Закону закріплено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до статті 62 Закону України №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На реалізацію наведеної бланкетної норми Кабінетом Міністрів України 12 серпня 1993 року прийнято постанову №637, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Згідно з п. 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 цього Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 17 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за №110, затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993 року (далі - Інструкція №58).

Відповідно до підпункту 1.1 пункту 1 вказаної Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до п. 2.14. у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовок пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу.

У графі 3 пишеться: "Прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво" із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у "Класифікаторі професій".

Переведення працівника на іншу постійну роботу на тому ж підприємстві оформлюється в такому ж порядку, як і прийняття на роботу.

Згідно з п. 2.15. Якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим порядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: "Підприємство таке-то з такого-то числа переіменоване на таке-то", а у графі 4 проставляється підстава перейменування - наказ (розпорядження), його дата і номер.

Підпунктом 4.1 пункту 4 Інструкції №58 визначено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Відповідно п.4 до постанови Кабінету міністрів України «Про трудові книжки працівників» № 301 від 27.04.1993 року відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

В свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Правова позиція щодо того, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 року по справі № 677/277/17.

Також Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а та від 04.09.2018 року у справі № 423/1881/17 висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року у справі №638/18467/15-а.

Як убачається із матеріалів справи, у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , виданій 10.03.1981 року на ім`я ОСОБА_1 , наявні записи про те, що ОСОБА_1 з 25.01.1993 року прийнятий на роботу до Ніжинського районного підприємства матеріально-технічного постачання, а 01.04.1995 року звільнений, у зв`язку з ліквідацією підприємства (а.с.34-36).

Вказані дані засвідчені підписом уповноваженої особи та відбитком печатки ТОВ ВТП «Ніжинагропостач», однак відомості про реорганізацію чи правонаступництво підприємства в документах відсутні.

Саме посилаючись на зазначений недолік, відповідач наполягає на відсутності підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не надано документів, які б підтверджували інформацію, зазначену у трудовій книжці.

Як убачається з матеріалів справи відповідач звертався листами до ТОВ ВТП "Ніжинагропостач", Трудового архіву Чернігівської міської ради, Державного архіву Чернігівської області з проханням надати підтверджуючу довідку на позивача за період роботи у Ніжинському районному підприємстві матеріально-технічного оснащення з 25.01.1993 року по 01.04.1995 року та довідку про реорганізацію (ліквідацію) підприємства.

Тим часом, згідно листа Трудового архіву Чернігівської міської ради від 09.07.2019 року № 1108/17.1-12 та листа Державного архіву Чернігівської області від 10.06.2019 року № С-1380 документи з кадрових питань по Ніжинському районному підприємству матеріально-технічного оснащення на зберігання до архівів не надходили, встановити місцезнаходження документів вказаного підприємства не вдалося.

Відповідно до положень статті 101 Закону України №1788-ХІІ органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Отже перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі, не можуть бути підставою для відмови у призначенні пільгової пенсії.

Аналогічна позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 672/914/16-а, від 11 липня 2019 року у справі № 127/1849/17 та від 13 березня 2020 року у справі №263/13195/16-а.

Той факт, що відповідач не зміг отримати уточнюючі довідки про спірний період роботи позивача не може бути підставою для відмови у його зарахуванні до стажу роботи позивача, за обставин, коли в трудовій книжці позивача зазначено відповідний період роботи.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Отже, певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Такий самий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а.

Відтак, за результатами розгляду апеляційної скарги, з урахуванням наведених норм права, колегія суддів доходить висновку щодо наявності правових підстав для врахування до стажу роботи позивача періоду з 25.01.1993 року по 30.09.1994 року.

Щодо позивної вимоги про зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 03.03.2019 року, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 9 Закону №1058 в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058 починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.

Згідно вимог частини 1 статті 45 №1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

В свою чергу, пунктом 1 частини 1 вказаної статті Закону №1058 передбачено, що пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією паспорта громадянина України НОМЕР_2 , тобто станом на день звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії йому виповнилось повних 60 років. При цьому, вказана заява подана відповідачу 24.05.2019 року, в межах строку, встановленого частиною 1 статті 45 Закону №1058.

Враховуючи, що зібраними по справі доказами підтверджено, що на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком позивач досягнув пенсійного віку та має страховий стаж понад 26 років, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 03.03.2019 року.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення щодо задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 січня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: І.О. Лічевецький

Судді: В.П. Мельничук

О.М. Оксененко