Справа № 1.380.2019.005103
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2020-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2020 рокуЛьвівСправа № 1.380.2019.005103 пров. № А/857/3838/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Гавгун С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 04 березня 2020 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі за адміністративним позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

суддя (судді) в суді першої інстанції - Ланкевич А.З. ,

час ухвалення рішення - 12:39:42,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складання повного тексту рішення - 05.03.2020 року,

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення комісії Головного управління ДФС у Львівській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації, оформлене протоколом від 23.03.2018 року № 67, в частині внесення її до Переліку ризикових фізичних осіб - підприємців платників ПДВ, що відповідають критеріям ризиковості платника податку; зобов`язати відповідача виключити її з Переліку ризикових фізичних осіб - підприємців платників ПДВ, що відповідають критеріям ризиковості платника податку.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 04 березня 2020 року позовну заяву залишено без розгляду.

Ухвала мотивована тим, що у даній справі позивачем не оскаржуються податкові повідомлення-рішення про збільшення їй податкових зобов`язань і справа не стосується стягнення такого зобов`язання, а предметом оскарження є рішення відповідача про включення позивача до Переліку ризикових фізичних осіб-підприємців платників ПДВ, що відповідають критеріям ризиковості платника податку. Таким чином, на думку суду, строк звернення до адміністративного суду з даним позовом слід вирішувати з урахуванням положення ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, якою встановлено шестимісячний строк для звернення до адміністративного суду із оскарженням спірного рішення. Як видно з матеріалів справи, спірне рішення оформлене протоколом від 23.03.2018 року № 67, проте з даною позовною заявою ФОП ОСОБА_1 звернулася до суду 02.10.2019 року, тобто після закінчення цього строку. Також суд зазначив, що встановлені обставини свідчать про те, що позивач знала та мала можливість знати про порушення своїх прав та вжити своєчасних заходів щодо їх захисту в межах установленого Кодексом адміністративного судочинства України строку звернення до адміністративного суду, але не скористалася такою за відсутності поважних причин. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що підстави, вказані позивачем у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, слід визнати неповажними.

Ухвалу в апеляційному порядку оскаржила позивач. Вважає, що вона постановлена з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, і суд неповно з`ясував обставини, що мали значення для вирішення питання. Просить ухвалу скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що встановлені ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України шестимісячний чи тримісячний строк для звернення до адміністративного суду із оскарженням рішення суб`єкта владних повноважень застосовуються лише у випадку використання позивачем досудового порядку вирішення спору. Однак позивач наголошує, що вона не оскаржувала спірного рішення відповідача в адміністративному порядку, а тому для звернення до суду з позовом про оскарження цього рішення повинен застосовуватись строк, 1095-денний строк, встановлений п. 56.18 ст. 56 ПК України, який є спеціальними щодо приписів ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому виклав свої заперечення. Вважає вимоги та доводи апеляційної скарги безпідставними, просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Також відповідач подав клопотання про відкладення розгляду справи, яке мотивує неможливістю представника прибути в судове засідання через запровадження карантинних заходів, пов`язаних із запобіганням поширення коронавірусної хвороби (COVID-19).

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

Також колегія суддів враховує, що в даному випадку в апеляційному порядку переглядається не рішення, ухвалене за результатами розгляду справи по суті, а ухвала про залишення позовної заяви без розгляду і сторони не оспорюють фактичних обставин справи, а доводи апеляційної скарги свідчать про незгоду відповідача лише із правильністю застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. Крім того, сторони виклали свої доводи щодо спірного процесуального питання в апеляційній скарзі та відзиві на неї.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, оскільки учасники справи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду, а їх участь у судовому засіданні не визнана обов`язковою.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Колегія суддів зазначає, що наведені норми встановлюють загальний строк звернення до адміністративного суду.

Водночас, згідно з ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень. Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Отже, відповідно до даної норми за умови використання позивачем досудового порядку вирішення спору у випадках, коли законом передбачена така можливість, встановлюються інший (скорочений строк) звернення до адміністративного суду.

Разом з тим, ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, зміст якої описано вище, передбачає можливість встановлення строків звернення до адміністративного суду іншими законами.

Спеціальним нормативно-правовим актом, який встановлює окремі правила та положення для регулювання відносин оподаткування та захисту прав учасників податкових відносин, в тому числі захисту порушеного права в судовому порядку, є Податковий кодекс України.

Порядок та стоки оскарження рішень контролюючих органів визначено ст. 56 Податкового кодексу України.

Зокрема, відповідно до п. 56.1 ст. 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Згідно з п. 56.18 ст. 56 Податкового кодексу України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню. Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.

Відповідно до п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

Отже, п. 56.18 ст. 56 Податкового кодексу України встановлено спеціальний строк у податкових правовідносинах, протягом якого за загальним правилом платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу - 1095 днів.

Водночас, згідно з п. 56.19 ст. 56 Податкового кодексу України за умови використання платником податків досудового порядку вирішення спору, яким вважається адміністративне оскарження відповідного рішення контролюючого органу, встановлено скорочений строк звернення до суду, а саме передбачено, що в разі, коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

При цьому, колегія суддів враховує, що Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо обліку та реєстрації платників податків та удосконалення деяких положень» від 24.10.2013 року № 657-VII були внесені зміни до абз. 1 п. 56.18 ст. 56 Податкового кодексу України, а саме виключення в ньому положення про поширення відповідного строку лише на рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання та, відповідно, поширено застосування спеціального тривалішого строку на оскарження будь-яких рішень контролюючих органів, з урахуванням строку давності, визначеного ст. 102 Податкового кодексу України (1095 днів).

Водночас, до п. 56.19 ст. 56 Податкового кодексу України аналогічні зміни не були внесені.

Проте, на думку колегія судів, комплексний аналіз правового регулювання даних правовідносин на момент прийняття вказаного Закону свідчить про те, що це не було технічною помилкою, оскільки ч. 4 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на той час, які є аналогічними відповідним нормам ст. 122 чинної на даний час редакції Кодексу адміністративного судочинства України), як і п. 56.19 ст. 56 Податкового кодексу України, визначали єдиний місячний (на даний час тримісячний або шестимісячний) строк звернення до суду у випадку, якщо законом була передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком.

В свою чергу, п. 56.19 ст. 56 Податкового кодексу України був та залишається спеціальною нормою, яка регулює визначену її предметом групу правовідносин - оскарження податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань.

Спеціальні ж строки для звернення до суду з позовом про скасування рішень контролюючих органів, які не пов`язані з нарахуванням грошових зобов`язань, зокрема, рішення про включення до Переліку ризикових суб`єктів господарювання (як у спірному випадку), після проведення процедури адміністративного оскарження та отримання рішення про залишення скарги без задоволення, нормами Податкового кодексу України не визначені, тобто не врегульовують спірне в цій справі питання.

При цьому, слід зазначити, що різниця природи рішень контролюючого органу (щодо нарахування грошових зобов`язань або інші рішення) об`єктивно здатна впливати та зумовлювати різницю в підходах щодо встановлення строків звернення до суду про їх оскарження. Тому установлене законом застосування скорочених строків звернення при використанні досудового порядку врегулювання спорів у податкових правовідносинах зумовлено легітимною метою оперативного забезпечення настання правової визначеності для особи (платника податків) та у діяльності суб`єктів владних повноважень (контролюючих органів), що кореспондується із встановленим алгоритмом і строками адміністрування податків для забезпечення належного виконання податкового обов`язку і має пропорційний характер, оскільки скорочення строку звернення не впливає на реалізацію особою права на судовий захист у зв`язку з достатністю часу на підготовку й оформлення правової позиції, ознайомлення з позицією контролюючого органу, залучення за потреби правових і фінансових консультантів в межах процедури адміністративного оскарження, у той час, як скорочені строки забезпечують досягнення зазначеної мети й завдань функціонування податкової системи держави. Більш скорочені строки звернення до суду у випадку попередньої реалізації досудових процедур полягають у забезпеченні наступності юрисдикційних проваджень (адміністративних і судових) та пов`язанні з необхідністю мінімізувати темпоральний проміжок між досудовими процедурами та судовим провадженням.

Також варто зазначити, що Конституційний Суд України у рішенні від 13.12.2011 року № 17-рп/2011 за результатами оцінки конституційності норми ч. 4 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України у чинній на той час редакції (про скорочені строки звернення до адміністративного суду в разі попереднього використання можливостей досудового порядку вирішення спору) підтвердив її конституційність як такої, що забезпечує оперативність розгляду судової справи і жодною мірою не обмежує суб`єктів щодо права на судовий захист; нею скорочено строки здійснення окремих процесуальних дій, а змісту та обсягу конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя не звужено.

Отже, із прийняттям чинної редакції Кодексу адміністративного судочинства України та відмінним правовим регулюванням, визначеним ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, інші рішення контролюючих органів, які не стосуються нарахування грошових зобов`язань платника податків, за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження згідно з абз. 3 п. 56.18 ст. 56 Податкового кодексу України), оскаржуються в судовому порядку в такі строки: тримісячний строк для звернення до суду встановлюється за умови, якщо рішення контролюючого органу за результатами розгляду скарги було прийнято та вручено платнику податків (скаржнику) у строки, встановлені Податковим кодексом України, і такий строк обчислюється з дня вручення скаржнику рішення за результатами розгляду його скарги на рішення контролюючого органу; шестимісячний строк для звернення до суду встановлюється за умови, якщо рішення контролюючого органу за результатами розгляду скарги не було прийнято та/або вручено платнику податків (скаржнику) у строки, встановлені Податковим кодексом України, і такий строк обчислюється з дня звернення скаржника до контролюючого органу із відповідною скаргою на його рішення.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права висловлений Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду в постанові від 11.10.2019 року у справі № 640/20468/18.

Отже, відповідно до описаного вище правового регулювання та висновків Верховного Суду, основною обставиною для визначення строку звернення платника податків до адміністративного суду з позовом про оскарження рішення контролюючого органу, не пов`язаного з нарахуванням грошових зобов`язань, є використання чи невикористання таким платником (позивачем) передбаченого законом досудового порядку вирішення спору, у спірному випадку - адміністративного оскарження відповідного рішення в порядку, визначеному Податковим кодексом України.

Відповідно, у випадку використання платником податків процедури адміністративного оскарження рішення контролюючого органу таке рішення може бути оскаржене до суду протягом тримісячного (якщо рішення контролюючого органу за результатами розгляду скарги було прийнято та вручено платнику податків (скаржнику) у встановлені законом строки) або шестимісячного строку (якщо рішення контролюючого органу за результатами розгляду скарги не було прийнято та/або вручено платнику податків (скаржнику) у встановлені законом строки). Водночас, якщо платник податків не використовував процедуру адміністративного оскарження рішення контролюючого органу, не пов`язаного з нарахуванням грошових зобов`язань, то він може оскаржити таке рішення до суду протягом спеціального строку, встановленого п. 56.18 ст. 56 Податкового кодексу України (з врахуванням ст. 102 цього Кодексу), а саме 1095 днів.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про застосування до спірних правовідносин загального шестимісячного строку звернення до суду, встановленого ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, як становив суд і не спростовано відповідачем, ФОП ОСОБА_1 не оскаржувала в адміністративному порядку рішення комісії Головного управління ДФС у Львівській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації, оформлене протоколом від 23.03.2018 року № 67, щодо внесення її до Переліку ризикових фізичних осіб - підприємців платників ПДВ, отже, позивач може оскаржити дане рішення в судовому порядку протягом 1095-денного строку.

Позовну заяву ФОП ОСОБА_1 надіслала до суду поштовим відправленням 02.10.2019 року, тобто в межах зазначеного строку, а тому колегія суддів вважає помилковим і необґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, а висновки суду не відповідають обставинам справи, тому її слід скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 312, 315, 320, 321, 322, 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 04 березня 2020 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 1.380.2019.005103 скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді Л. Я. Гудим
В. В. Святецький
Повне судове рішення складено 08 травня 2020 року