Справа № 580/1464/19
Суддя: Гусак М.Б.
Дата ухвалення: 2020-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

07 травня 2020 року

Київ

справа №580/1464/19

адміністративне провадження №К/9901/31310/19

Колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду:

суддя-доповідач Гусак М. Б.,

судді Гімон М. М., Усенко Є. А.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління ДПС у Черкаській області (правонаступник Головного управління ДФС у Черкаській області) на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2019 року (судді Ключкович В.Ю., Парінов А. Б., Беспалов О. О.) у справі №580/1464/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Корсунське» до Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

УСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Корсунське» звернулося до суду з позовом, в якому просило, визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Черкаській області від 26 грудня 2018 року №, №, №; від 22 грудня 2018 року № та №.

На обґрунтування своїх вимог позивач посилався на помилковість висновку відповідача про порушення ним вимог податкового законодавства, оскільки висновки акта перевірки не відповідають нормам податкового законодавства, базуються на припущеннях і не підтверджуються належними доказами.

Черкаський окружний адміністративний суд рішенням від 18 липня 2019 року (суддя Гайдаш В. А.) у задоволенні позову відмовив.

Постановою від 10 жовтня 2019 року Шостий апеляційний адміністративний суд рішення суду першої інстанції частково скасував: задовольнив позовні вимоги в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДФС у Черкаській області від 26 грудня 2018 року № та №; в іншій частині рішення - залишив без змін.

Не погодившись із постановою апеляційного суду, відповідач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права цим судом при розгляді справи, просить його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У відзиві на касаційну скаргу позивач не погоджується з доводами касаційної скарги та просить залишити без змін постанову апеляційного суду.

Касаційна скарга розглядається відповідно до пункту 2 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року №460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом, тобто до 8 лютого 2020 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши наведені в касаційній скарзі доводи, перевіривши обґрунтованість оскаржуваних судових рішень у межах наведених у касаційній скарзі доводів, колегія суддів дійшла висновків, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Суди встановили, що Головним управлінням ДФС у Черкаській області проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Корсунське» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період із 1 жовтня 2015 року по 30 червня 2018 року. Результати перевірки оформлені актом від 24 вересня 2018 року №370/23-00-14-0807/32570104. Крім того, Головним управлінням ДФС складено акт від 11 грудня 2018 року №457/23-00-14-0807/32570104 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Корсунське» за період із 1 жовтня 2015 року по 30 червня 2018 року з питань, які зазначені в запереченнях від 7 листопада 2018 року №07/11 на вищевказаний акт перевірки від 24 вересня 2018 року №370/23-00-14-0807/32570104.

За наслідками вказаних висновків перевірки Головним управлінням ДФС у Черкаській області винесено податкові повідомлення-рішення від 22 грудня 2018 року № та № та від 26 грудня 2018 року №, №, №.

Предметом перегляду в касаційному порядку є рішення судів попередніх інстанцій щодо податкових повідомлень-рішень від 26 грудня 2018 року № та № в частині висновків контролюючих органів про порушення позивачем вимог податкового законодавства внаслідок господарських операцій з ТОВ «Вельмонт Груп» та TOB «ATM ПРЕМІУМ».

Суди встановили, що між ТОВ «Корсунське» (покупець), в особі директора Безушко Д. Ю. та ТОВ «Вельмонт Груп» (продавець), в особі директора ОСОБА_1, укладено договори купівлі-продажу від 27 вересня 2016 року №27/09, від 29 вересня 2016 року №29/09, від 10 жовтня 2016 року №10/10 та від 17 жовтня 2016 року №17/10, згідно з якими постачальник зобов`язується на умовах та в порядку, що визначені цими договорами, передати товар, а покупець зобов`язується на умовах та в порядку, що визначені цими договорами оплатити та прийняти товар. Під товаром, що є предметом купівлі-продажу за цими договорами розуміється: селітра аміачна (ГОСТ 2-85), нітроамофоска NPK 16:16:16, діамофоска NPK 9-25-25, сульфат амонію. Дані договори скріплені печатками товариств та наявні підписи директора ТОВ «Вельмонт Груп» ОСОБА_1 та директора ТОВ «Корсунське» Безушко Д. Ю.

Відповідно до видаткових і податкових накладних ТОВ «Корсунське» отримало від ТОВ «Вельмонт Груп» товару на загальну суму 2714549,87 грн, у тому числі 452424,98 грн ПДВ.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в цій частині, суд першої інстанції врахував наявність вироку Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2017 року у справі № 203/2198/17 щодо директора ТОВ «Вельмонт Груп» ОСОБА_1 , якого визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною п`ятою статті 27, частиною першою статті 205 Кримінального кодексу України. Вказаним вироком встановлено зокрема, що ОСОБА_1 заперечує факт своєї причетності до ведення фінансово-господарської діяльності ТОВ «Вельмонт груп» та підписання первинних бухгалтерських документів за період із 24 червня 2016 року до 26 квітня 2017 року.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в цій частині, апеляційний суд виходив із того, що позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань; вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2017 року у справі № 203/2198/17 не може бути беззаперечним доказом нереальності спірних господарських операцій між позивачем та ТОВ «Вельмонт Груп», оскільки він лише затверджує угоду між обвинуваченими та органом прокуратури про визнання винуватості, при цьому можливі податкові порушення щодо господарських операцій саме з позивачем не досліджувалися та не перевірялися судом; вироком не встановлено незаконність перерахування коштів з рахунків ТОВ «Вельмонт груп», оформлення підроблених документів, проведення незаконних операцій; належне виконання договорів купівлі-продажу від 27 вересня 2016 року №27/09, від 29 вересня 2016 року №29/09, від 10 жовтня 2016 року №10/10 та від 17 жовтня 2016 року №17/10 підтверджується видатковими та товарно-транспортними накладними, книгами складського обліку матеріалів та податковими накладними, а сплата коштів - банківськими виписками; отримання добрив позивачем підтверджується їх використанням у подальшій господарській діяльності, на що вказують звіти по використанню мінеральних добрив за жовтень - листопад 2016 року.

Також суди встановили, що позивачем своєчасно, у визначені законодавством строки, подавались до Звенигородської ОДПІ (Тальнівське відділення) копії платіжних доручень про перерахування коштів з поточного рахунка на спеціальний рахунок відповідно до скороченої декларації, однак, під час перевірки позивача встановлено факт нецільового використання коштів у сумі 242600 грн, які перераховані на спеціальний рахунок відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 354347 розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 (1 грудня 2015 року TOB «ATM Преміум» за насіння згідно з рахунком від 1 грудня 2015 року №2171; 3 грудня 2015 року TOB «ATM Преміум» за насіння згідно з рахунком від 3 грудня 2015 року №2080;19 листопада 2015 року TOB «ATM Преміум» за насіння згідно з рахунком від 19 листопада 2015 року №2132; 30 листопада 2015 TOB року «ATM Преміум» за насіння згідно з рахунком від 30 листопада 2015 №2170).

Водночас, судом першої інстанції встановлено, що у період із листопада по грудень 2015 року ТОВ «Корсунське» не купувало насіння та інших товарно-матеріальних цінностей у TOB «ATM Преміум», оскільки відповідно до даних оборотної відомості по рахунку 685 «Розрахунки з іншими кредиторами» за листопад 2015 року по вищевказаному контрагенту «Дт оборот» складає 116000,00 грн, «Кт оборот» 0 грн, сальдо на 1 грудня 2015 року «Дт» 116 000 грн, а відповідно до даних оборотної відомості по рахунку 685 «Розрахунки з іншими кредиторами» за грудень 2015 року по вищевказаному контрагенту «Дт оборот2 складає 126500,00 грн, «Кт оборот» 242500,00 грн, сальдо на 1 грудня 2015 року відсутнє.

У грудні 2015 року ТОВ «Корсунське» відповідно до наказу від 1 грудня 2015 року №01/12/2015 «Про використання коштів» провело списання дебіторської заборгованості щодо TOB «ATM Преміум» в сумі 242600,00 грн.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов висновку про порушення позивачем вимог пункту 209.2 статті 209, статті 209 Податкового кодексу України та пунктів 3, 4 Порядку акумулювання сільськогосподарськими підприємствами сум податку на додану вартість на спеціальних рахунках, відкритих у банках та/або органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 січня 2011 року №11), а саме - використання не за цільовим призначенням коштів, перерахованих на спеціальний рахунок по спеціальній декларації з ПДВ у загальній сумі 242600,00 грн.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в цій частині та визнаючи висновок суду першої інстанції помилковим, апеляційний суд виходив з наступного.

Між ТОВ «Корсунське» та ТОВ «АТМ Преміум» укладено договір поставки від 29 вересня 2015 року №2909, за умовами якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцю, а покупець - прийняти й оплатити товар (насіння соняшнику) у повному розмірі на умовах та в порядку, визначеному цим договором; покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у відповідних специфікаціях, а також вчинити за свій рахунок дії, необхідні для здійснення платежу, покупець здійснює оплату товару шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника після отримання покупцем товару (насіння) на свій склад, але не пізніше 31 грудня 2015 року.

Також, між зазначеними суб`єктами господарювання укладено договір поставки від 19 листопада 2015 року №1911, за умовами якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцю, а покупець - прийняти й оплатити товар (насіння кукурудзи) у повному розмірі на умовах та в порядку, визначеному цим договором; покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у відповідних специфікаціях, а також вчинити за свій рахунок дії, необхідні для здійснення платежу; порядок розрахунків за поставлений товар здійснюється за умовами попередньої оплати за товар (насіння), частинами. З фіксацією ціни у національній валюті, а саме: 40% вартості - у день укладення договору, 10% вартості - до 30 листопада 2015 року, 40 % вартості - до 1 грудня 2015 року, 10% вартості - до 3 грудня 2015 року.

Згідно з платіжним дорученням від 3 грудня 2015 року №3076 ТОВ «Корсунське» на рахунок ТОВ «АТМ Преміум» перераховано 20100, 00 грн (призначення платежу - за насіння згідно з рахунком від 3 грудня 2015 року №2080); згідно з платіжним дорученням від 1 грудня 2015 року №3063 ТОВ «Корсунське» на рахунок ТОВ «АТМ Преміум» перерахувало 106500, 00 грн (призначення платежу - оплата за насіння згідно з рахунком від 1 грудня 2015 року №2171); згідно з платіжним дорученням від 30 листопада 2015 року №3054 ТОВ «Корсунське» на рахунок ТОВ «АТМ Преміум» перерахувало 16000, 00 грн (призначення платежу - оплата за насіння згідно з рахунком від 30 листопада 2015 року №2170); згідно з платіжним дорученням від 19 листопада 2015 року №3024 ТОВ «Корсунське» на рахунок ТОВ «АТМ Преміум» перерахувало 100000, 00 грн (призначення платежу - оплата за насіння згідно з рахунком від 19 листопада 2015 року №2132).

Апеляційний суд, дослідивши надані позивачем докази (переписка сторін зазначених вище договорів, за змістом яких вони підписали акт звірки взаємних рахунків про зарахування зустрічних однорідних вимог по договорах, а саме - 242600,00 грн, які були перераховані ТОВ «Корсунське» на рахунок TOB «ATM ПРЕМІУМ» відповідно до договору поставки насіння соняшника від 29 вересня 2015 року, стали оплатою 242624,00 грн по договору поставки насіння кукурудзи від 30 листопада 2015 року), дійшов висновку про те, що заборгованість ТОВ «Корсунське» перед ТОВ «АТМ Преміум» зі сплати за придбане (отримане) насіння у попередні періоди на суму 242600,00 грн було списано як дебіторську заборгованість внаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог, що узгоджується з приписами діючого законодавства України (статтями 601,602 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення у цій справі в повній мірі не відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 44.1. статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

За змістом частини першої статті 9 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які у розумінні абзацу одинадцятого статті 1 цього Закону є документами, які містять відомості про господарську операцію та відповідно до частини другої статті 9 цього ж Закону повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської діяльності і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

За правилами підпункту «а» пункту 198.1. статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

За змістом пункту 198.3. статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку, зокрема з придбанням або виготовленням товарів та послуг. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Зі змісту пункту 198.6. статті 198 ПК України вбачається, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Операції, які дають право платнику податку на формування податкового кредиту, мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника

Ураховуючи наведене, будь-які документи (у тому числі договори, видаткові накладні, податкові накладні тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. За відсутності факту придбання товарів (послуг) відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів. Визначальною має бути подія, підтверджена документально. При цьому, документи мають бути складені особою, яку можливо ідентифікувати, відповідальною за здійснення господарської операції.

Податкова вигода може бути визнана необґрунтованою, зокрема, у випадках, якщо для цілей оподаткування операції обліковані не у відповідності з їх дійсним економічним змістом або враховані операції, що не обумовлені розумними економічними або іншими причинами (цілями ділового характеру).

Відповідно до частини шостої статті 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Верховним Судом України неодноразово, з метою усунення неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права зазначалось, що факт фіктивності господарської діяльності не може залишитися неврахованим судами, оскільки статус фіктивного підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю навіть за формального підтвердження її первинними документами та дає підстави для висновку про те, що первинні документи, які стали підставою для формування податкового кредиту та витрат, виписані контрагентом, фіктивність господарської діяльності якого встановлена вироком суду, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення, зокрема відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту, є безпідставним.

Вказаний правовий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду України від 26 січня 2016 року у справі №21-4781а15; від 22 березня 2016 року у справі №21-170а16; від 22 березня 2016 року у справі №21-2927а15; від 29 березня 2016 року у справі №21-5315а15; від 12 квітня 2016 року у справі №21-3270а15; від 12 квітня 2016 року у справі №21-3635а15; від 19 квітня 2016 року у справі №21-4985а15; від 26 квітня 2016 року у справі №21-4976а15; від 24 травня 2016 року у справі №21-5332; від 14 червня 2016 року у справі №21-1318а16.

У постановах Верховного Суду України від 5 березня 2012 року №21-421а11, від 1 грудня 2015 року №21-1661а15, від 2 грудня 2015 року №21-3849а15 викладено висновок про те, що податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

Колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду не вважає за необхідне відступити від зазначених висновків Верховного Суду України.

Виходячи з положень частини шостої статті 78 КАС України, межі обов`язковості вироку для адміністративного суду встановлюються лише щодо питань, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою. Колегія суддів враховує, що через підприємство з фіктивними (формальними) засновниками може вестися цілком правомірна юридична діяльність, яка має відповідні правові наслідки, а тому визнаний у вироку факт фіктивного підприємництва не тягне автоматично за собою скасування всіх результатів відносин із контрагентами. Такий вирок підлягає врахуванню у сукупності із дослідженням усіх складових господарських операцій. Зокрема, з`ясуванню підлягають обставини, чи була особа, стосовно якої прийнято обвинувальний вирок, тією самою особою, яка підписувала документи від імені

контрагента позивача, на підставі яких останній сформував витрати та податковий кредит, а також чи збігається період вчинення злочину з періодом, у який було підписано відповідні документи.

Так, зі змісту вироку Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2017 року у справі № 203/2198/17 вбачається, що ОСОБА_1 у червні 2016 року за невстановлених слідством обставин, без відповідної освіти та досвіду роботи, знаходячись у скрутному матеріальному становищі, не маючи постійного заробітку, надав згоду придбати на своє ім`я ТОВ «Грайден Компані» та ТОВ «Вельмонт груп» за грошову винагороду, без фактичної мети здійснювати фінансово-господарську діяльність. Після підписання усіх статутних та інших документів ОСОБА_1 передав їх невстановленій особі з метою подальшої державної реєстрації змін, пов`язаних з придбанням ТОВ «Вельмонт груп» та ТОВ «Грайден компані».

Ураховуючи наведене, висновки суду першої інстанції щодо непідтвердження права позивача на формування показників податкового обліку за господарськими операціями із зазначеними контрагентами колегія суддів вважає такими, що ґрунтуються на фактичних обставинах, встановлених відповідно до вимог процесуального закону, а висновок апеляційного суду про правомірність дій позивача таким, що зроблений не на підставі допустимих доказів.

Також, погоджуючись із доводами позивача в частині обґрунтованого списання дебіторської заборгованості внаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог, апеляційний суд не спростував встановлені судом першої інстанції обставини щодо відсутності придбання позивачем у ТОВ «АТМ Преміум» насіння в попередніх періодах.

Ураховуючи наведене, висновки суду першої інстанції про порушення позивачем вимог податкового законодавства внаслідок господарських операцій із ТОВ «Вельмонт Груп» та TOB «ATM ПРЕМІУМ» колегія суддів вважає такими, що ґрунтуються на фактичних обставинах, встановлених відповідно до вимог процесуального закону, а висновок апеляційного суду про протиправність рішень відповідача таким, що зроблений не на підставі допустимих доказів.

За правилами частини першої статті 352 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Ураховуючи наведене, постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2019 року підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 липня 2019 року.

Керуючись статтями 341, 349, 352, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

1. Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Черкаській області задовольнити.

2. Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2019 року скасувати, рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 липня 2019 року залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М. Б. Гусак

Судді: М. М. Гімон

Є. А. Усенко