Справа № 266/1596/20
Суддя: Федотова В. М.
Дата ухвалення: 2020-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 266/1596/20
Провадження № 2-а/266/46/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2020 року м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Федотової В.М.,

за участю секретаря Шишханової К.Р.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у м. Маріуполі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до сержанта поліції Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Кулібаба Марини Валеріївни про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2020 року до Приморського районного суду м. Харкова звернувся позивач ОСОБА_1 із позовною заявою до відповідача сержанта поліції УПП в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Кулібаба М.В. про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, в якій просив суд визнати дії відповідача протиправними та скасувати постанову серії ЕАК № 2287997 від 24.03.2020 року.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 24.03.2020 року сержанта поліції УПП в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Кулібаба М.В., було винесено постанову серії ЕАК № 2287997, якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 122 КУпАП у зв`язку з порушенням дії знаку 3.34 «Зупинка заборонена» та накладено штраф у розмірі 255, 00 грн.

Вказану постанову позивач вважає необґрунтованою та незаконною посилаючись на те, що він 04.03.2020 року приблизно о 20:00 годин, керував транспортним засобом «Toyota Camry» р/н « НОМЕР_1 », рухаючись по вул. Архітектора Нільсена в м. Маріуполі здійснив поворот ліворуч на пр. Миру. Оскільки будь якого знаку заборони стоянки або зупинки не було, позивач запинився, щоб знайти вільне паркове місце на парковці біля ЦУМу. Приблизно через хвилину після зупинки, до позивача під`їхали працівники УПП в Донецькій області та повідомили, що він порушив ПДР України, а саме не дотримався знаку «3.34 Зупинка заборонена». Позивач заявив клопотання про перенесення розгляду справи оскільки був здивований тим, що він нібито пропустив знак «3.34 Зупинка заборонена». Оглянувши вищевказаний знак, позивач на фото- та відео зйомці вказує на те, що знак «3.34 Зупинка заборонена» був затулений національним прапором України, який також розташований на стовпі, що й знак «3.34 Зупинка заборонена». Вважає, що при встановленні знаку були порушені вимоги ДСТУ, а саме, що дорожні знаки повинні розташовувались так, щоб їх добре бачили учасники дорожнього руху як у світлий, та і в темний час доби, при цьому, вони не повинні бути затулені від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами.

У зв`язку із вищевикладеним, позивач просив постанову серії ЕАК №2287997 від 24.03.2020 року - скасувати.

Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 31.03.2020 року було відкрито провадження по справі, визначено, що справа буде розглянута в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, запропоновано сторонам надати відзив, та відповідь на відзив. Також, зазначеною ухвалою було роз`яснено сторонам право надати клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін.

Сторони не наполягали на розгляді справи з повідомленням (викликом) сторін - тому суд розглянув справу згідно ч.5 ст.262 КАС України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Представник відповідача скористався своїм правом, передбаченим ст.162 КАС України - в строк визначений Законом надав відзив на позов, в якому зазначив наступне. Вважає позовні вимоги ОСОБА_1 незаконними, безпідставними та необґрунтованими, оскільки позивач не надав суду необхідних належних та допустимих доказів, якими мотивує обставини, викладені в позовній заяві. Вважає, що постанова є правомірною та такою, що не підлягає скасуванню, оскільки винесена на підставі об`єктивних даних вчинення адміністративного правопорушення, яке зафіксовано відеозаписом з реєстратора, встановленого в службовому автомобілі патрульних поліцейських - де зафіксовано/, що ОСОБА_1 здійснив зупинку в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», чим порушив р. ЗЗ ПДР України. Зазначив, що клопотання позивача про перенесення розгляду справи у зв`язку з залученням захисника, адвоката або іншого фахівця в області права було задоволено, але позивач під час розгляду справи 24.03.2020 року жодного такого представника не залучав, однак надав пояснення, щодо обставин скоєння правопорушення, а саме начебто здійснив виїзд з вул. Архітектора Нілсена та дорожній знак не помітив, тому що той був закритий державним прапором. Про що зазначає в позовній заяві. Але підтвердження таких обставин відсутні, наданий оптичний диск позивачем під час розгляду справи виявився порожнім. Жодного додатку до позовної заяви, зокрема доказів, відповідачу надано не було. Просив відмовити у задоволенні позову, а справу розглянути без його участі.

Суд, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, приходить до наступного висновку.

З матеріалів справи встановлено, що згідно Постанови у справі про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі Сері ЕАК №2287997 від 23.03.2020 року, складеної п сержанта поліції УПП в Донецькій області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 відносно водія автомобіля «Toyota Camry» р/н « НОМЕР_1 », ОСОБА_1 , останній у м. Маріуполь, по пр. Миру, керуючи транспортним засобом та здійснив зупинку в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «стоянка, зупинка заборонено», чим порушивп.п.34 ПДР України, та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1ст.122КУпАП. (а.с.4).

Даною постановою до ОСОБА_1 було застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу 255,00 грн. (а.с.4).

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права» (рішення «Беллет проти Франції» (Bellet v. France) від 4 грудня 1995 року).

Крім того, в рішеннях по справі «Мірагаль Есколанро та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Стосовно суті прийнятої відповідачем постанови серії ЕАК № 2287997, складеної 23.03.2020 року, у справі про адміністративне правопорушення, суд зазначає наступне.

Правила дорожнього руху, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху, повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що і інші учасники виконують ці Правила.

Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху.

Відповідно до п. 8.4.в постанови Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. N 1306 «Про Правила дорожнього руху», дорожні знаки (додаток 1) поділяються на групи: в) заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Частиною 1 статті 122 КУпАП встановлено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, які стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Отже, засоби фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, є доказами у справах про адміністративне правопорушення.

Будь-яких доказів щодо факту скоєння правопорушення позивачем - відповідач суду не надав. Однак в судовому засіданні позивач підтвердив факт того, що він зупинився в межах дії знаку «зупинка, стоянка заборонена», додатково пояснивши, що знаку він не помітив, через те, що його було затулено державним прапором України, який розмішений на тому ж самому стовпі, на підтвердження своїх доводів надав до суду відео запис, на якому дійсно підтверджується факт закриття дорожнього знаку 3.34 державним прапором України.

Відповідно до п. 10.2.4 ДСТУ 4100:2014 «Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування» дорожні знаки допускають розміщувати на опорах зовнішнього освітлення, електрозв`язку, інших інженерних мережах.

Згідно п. 10.5.29 ДСТУ знак 3.34 «Запинку заборонено» потрібно застосовувати, щоб заборонити зупинки транспортних засобів, і його встановлюють з того боку дороги, на якому вводять заборону.

В п. 10.2.9. ДСТУ відстань від нижнього краю знаку до поверхні дорожнього покриття (висота встановлення), крім випадків спеціально обумовлених стандартом повинна становити: від 5, 0 м. до 6, 0 м. у разі встановлення над проїзною частиною.

Ні позивачем, ні відповідачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що дорожній знак було встановлено у відповідності або не у відповідності до ДСТУ, не було заявлено клопотання про огляд доказів за їх місцезнаходженням, клопотання про призначення експертизи, тощо.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що дійсно встановити чи було порушено правила ДСТУ при встановленні дорожнього знаку у суду немає можливості.

В свою чергу в статті 276 КУпАП, зазначено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

За змістом ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право, зокрема, - знайомитися з матеріалами справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Нормами ст. 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема, - чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 10.11.2015 року за № 1408/27853 затверджена Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (далі Інструкція).

Зазначеною Інструкцією передбачено, що розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка (п. 9 Інструкції).

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (п. 10).

При малозначності вчиненого адміністративного правопорушення поліцейський може звільнити особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням (п. 12).

Належна реалізація позивачем прав, встановлених ст. 268 КУпАП, у випадку їх роз`яснення до моменту прийняття постанови у справі про адміністративне правопорушення, мала можливість вплинути на прийняте інспектором поліції рішення у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до вимог ст.72КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст.77КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 78 цього Кодексу.

За нормами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає, що встановлені судом обставини є свідченням того, що оскаржуване рішення відповідача не відповідає критеріям, встановленим п. п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 КАС України, оскільки обов`язок доказування в даних справах покладається на відповідача, суд вважає, що саме відповідачем не надано суду безспірних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що під час провадження у справі про адміністративне правопорушення по відношенню до позивача ним виконані вимоги ст. ст. 268, 280 КУпАП, у зв`язку з чим приходить до висновку, що оскаржувана постанова прийнята не у спосіб, який передбачений нормами КУпАП, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що є підставою для її скасування.

Окрім того, суд зазначає, що відповідачем не було враховано усі обставини справи, як то малозначність діяння вчиненого позивачем, оскільки позивач здійснив вимушену аварійну зупинку та ввімкнув світловий покажчик.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів владних повноважень.

На підставі наданих доказів, суд приходить до висновку, що при винесенні оскаржуваної постанови в справі про адміністративне правопорушення відповідачем порушено норми чинних нормативно-правових актів, вина особи у вчиненні правопорушення належним чином не доведена, твердження позивача не спростовані, до суду не надійшло доказів на спростування доводів позивача, а тому суд вважає, що позов слід задовольнити, а постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 2287997 від 23.03.2020 року складену п сержанта поліції УПП в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Кулібаба М.В., якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн за скоєння правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП - скасувати.

На підставі викладеного і керуючись ст. 5,6,9,11,19,20,70,77,78,122,205,241-246КАС України,ст.1,2,7,9,22,23,122,245,247, 251, 254, 258, 268, 280 КУпАП, ст. 19 Конституції України, Законом України «Про дорожній рух», Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до сержанта Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Кулібаба Марини Валеріївни про скасування постанови серії ЕАК №2287997 від 24 березня 2020 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАК №2287997 від 24 березня 2020 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в не в автоматичному режимі винесену сержантом Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Кулібабою Мариною Валеріївною, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області протягом десяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя Федотова В. М.