Справа № 465/5460/18
Суддя: Кузь В. Я.
Дата ухвалення: 2020-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

07.05.2020 м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

Головуючого судді Кузь В. Я.

секретаря судового засідання- Янковської С. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові заяву подану позивачем ОСОБА_1 до державного виконавця Франківського ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області Бонковської Дарії Олександрівни про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду із позовною заявою про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.

Обґрунтовуючи заяву покликається на те, що вона, позивачка, 31.08.2018 рекомендованою кореспонденцією від Франківського ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області отримала постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 57074198 від 23.08.2018. Як вбачається з даної постанови, її було винесено державним виконавцем ДВС Бонковською Д. О. на підставі заяви про примусове виконання, яку подала Франківська районна адміністрація. Даною постановою було відкрите виконавче провадження на підставі постанови № 44, яку видано ФРА ЛМР 07.03.2018 про стягнення штрафу у розмірі 1700, 00 гривень. Оскільки постанова № 44 ФРА ЛМР від 07.03.2018 у неї була відсутня, вона, позивачка, звернулась до державного виконавця про отримання копії цього документу, та 06.09.2018 отримала копію. Вважає, що така незаконна, а дії державного виконавця не відповідають чинному законодавству України, оскільки дана постанова набрала чинності 17.03.2018, а термін пред`явлення документа до виконання - 07.06.2018. Даний виконавчий документ був поданий 23.08.2018, тобто з пропущенням терміну для пред`явлення його до примусового виконання. Таким чином постанова про відкриття виконавчого провадження від 23.08.2018 була видана з перевищення повноважень державним виконавцем, оскільки Закон не надав повноважень видавати такі постанови у випадку пропущеного строку пред`явлення виконавчого документу. Просить позов задовольнити.

Позивачка у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялась про час та місце слухання справи.

Державний виконавець Франківського ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області Бонковська Д. О. та у судове засідання не з`явилась, про час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, відзиву на позов не подала, у зв`язку з чим суд дійшов до висновку про можливість розглянути позовну заяву у відсутності останньої.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами) на всій території України встановлений карантин на період з 12.03.2020 до 11.05.2020.

Водночас, статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Стаття 27 Конституції України передбачає, що обов`язок держави - захищати життя людини.

Враховуючи наведене, у зв`язку з поширенням на території України коронавірусу COVID-19 та введенням Урядом України протиепідемічних заходів, з метою запобігання розповсюдженню особливо небезпечного вірусного захворювання, розгляд справи відбувається за відсутності сторін.

Судовий розгляд здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 4 ст. 229 КАС України.

Дослідивши позовну заяву та додані до неї матеріали, суд дійшов до наступного висновку.

Суд встановив, Постановою від 07.03.2018 ФРА ЛМР за № 44 накладено штраф на ОСОБА_1 у розмір 1700 гривень (арку справи 9).

23.08.2018 державним виконавцем Франківського ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області Бонковською Д. О. відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 боргу на користь ФРА ЛМР (аркуш справи 6).

Не погоджуючись із постановою державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження, позивач звернулася із вказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались у даному випадку між сторонами, суд виходить з наступного.

Відносини щодо примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VІІІ (у подальшому - Закон №1404).

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На час відкриття виконавчого провадження чинним був Закон України від 21.04.1999 № 606-XIV "Про виконавче провадження", статтею 1 якого визначалося, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами частин першої, другої та третьої ст. 25 Закону № 606-XIV, державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Як вбачається із Постанови ФРА ЛМР № 44 від 07.03.2018 термін пред`явлення до виконання 07.06.2018, однак постанова про відкриття виконавчого провадження винесена 23.08.2018 з порушенням строків.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст. 77 КАС України докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не надав суду будь-яких доказів у справі про адміністративне правопорушення на підставі, яких була винесена оскаржувана постанова.

Статтею 24 Закон України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 (в редакції, яка діяла на момент відповідних подій) визначено, що державний виконавець відмовляє у прийнятті до провадження виконавчого документа, строк пред`явлення для примусового виконання якого закінчився, про що виносить відповідну постанову. Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред`явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк, якщо інше не передбачено законом. В частині 3 статті 24 цього ж Закону чітко визначено, що для інших виконавчих документів пропущений строк поновленню не підлягає.

Як встановлено матеріалами справи, Постановою ФРА ЛМР № 44 від 07.03.2018 визнано ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у сумі 1700 гривень, строк пред`явлення до виконання 07.06.2018.

У зв`язку з наведеними обставинами старший державний виконавець не мав права вносити постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 57074198 від 23.08.2018.

Таким чином, суд приходить до висновку, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 23.08.2018 прийнята всупереч порядку та способу визначеному нормативно - правовими актами України щодо організації виконання рішень судів.

Відповідно до положень статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

Зазначена стаття визначає, як розподіляються обов`язки щодо доказування і подання доказів між особами, які беруть участь у справі, та передбачає активну роль суду у процесі доказування та спрямована на забезпечення повного з`ясування обставин у справі на основі поєднання принципів змагальності та офіційності.

Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Такий обов`язок відсутній, якщо відповідач визнає позов.

Презумпція винуватості суб`єкта владних повноважень-відповідача означає припущення, що повідомлені позивачем обставини у справі про рішення, дії, бездіяльність відповідача і про порушення права, свободи чи інтересу відповідають дійсності, доки відповідач їх не спростує на основі доказів.

Тому суд дійшов висновку, що позивачем доведена правомірність та обґрунтованість вимог, натомість відповідачем не було надано суду жодного доказу щодо спростування позиції позивача.

Таким чином, суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі наведено, керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255 та 287 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Франківського ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області, державного виконавця Бонковської Дарії Олександрівни про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження- задовольнити.

Скасувати Постанову про відкриття виконавчого провадження від 23.08.2018 ВП № 57074198, винесену державним виконавцем Франківського ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області Бонковською Дарією Олександрівною.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Франківський районний суд м. Львова.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк подання апеляційної скарги на рішення суду продовжується на строк дії такого карантину.

Суддя В. Кузь