Справа № 520/3392/2020
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2020-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 травня 2020 р. № 520/3392/2020
Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Заічко О.В., розглянувши у порядку спрощеного провадження в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Міністром оборони України було видано окреме доручення, згідно якого за підсумками 2018 року дозволено заохотити одноразово премією військовослужбовців. На виконання зазначеного доручення було видано наказ в якому встановлено виплатити позивачу премію за підсумками 2018 року у розмірі місячного грошового забезпечення за грудень 2018 року. Як зазначає позивач, на час подачі позову зазначений наказ є чинним та відповідачем не реалізований.

По справі було відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому ст. 257 КАС України та запропоновано відповідачеві надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження була надіслана відповідачу, та отримана ним.

Відповідач надав відзив на позов, в якому, просив у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на той факт, що ним було вчинено вичерпне коло дій, які залежали від нього, задля виділення коштів для виплати премії військовослужбовцям за підсумками 2018 року.

Відповідно до ст. 257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст.229 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного .

Судом встановлено, що позивач проходить військову службу у 118 військовому представництві Міністерства оборони України, яке до 31.07.2019 року було підпорядковане 4104 Головному військовому представництву Міністерства оборони України.

Вказані військові представництва мають правовий статус - без права юридичної особи та перебувають у структурі апарату Міністерства оборони України.

27.12.2018 р. Міністром оборони України було видано окреме доручення, згідно якого за підсумками 2018 року дозволено заохотити одноразово премією військовослужбовців.

На виконання вказаного окремого доручення Міністра оборони України начальником НОМЕР_1 ГВП МОУ видано наказ від 24.01.2019 року № 10 про преміювання, у тому числі, позивача, грошовою премією в розмірі, що не перевищує його місячне грошове забезпечення за грудень 2018 р.

Позивач вказував, що під час проходження служби вказану премію він не отримував, відтак звертався з рапортом до відповідача з питання виплати заборгованості з премії.

Відповідачем, у свою чергу зазначено, що ХОВК не є розпорядником коштів, водночас, відносно законності видання наказу про преміювання зроблено запити до розпорядника та направлено заявки про виділення коштів на виплату премії, на які не одержано відповіді.

Копії вказаних запитів надано до матеріалів справи відповідачем разом з відзивом на позов.

Позивач, вважаючи бездіяльність відповідача по невиплаті премії за наказом 4104 ГВП МОУ від 24.01.2019 року № 10 протиправною, звернувся до суду з даним позовом.

Згідно ч. 1-4 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (надалі - Закон) Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затверджено Наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260 ( зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 р. за № 745/32197), надалі- Порядок.

Згідно п.2 розділу І Порядку, грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років. До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; премія. До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди; допомоги.

Відповідно до п.3 розділу І Порядку, підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є, серед інших накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення.

За приписами розділу ХVI Порядку, який присвячено преміюванню, командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право здійснювати преміювання військовослужбовців, розміри яких встановлює Міністр оборони України для відповідних категорій військовослужбовців виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України, та особливостей проходження військової служби.

Відповідно ч.1 ст.51 Бюджетного кодексу України, керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських, співробітників Служби судової охорони та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах бюджетних асигнувань на заробітну плату (грошове забезпечення), затверджених для бюджетних установ у кошторисах.

Згідно розділу ІІ Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» заохочення є важливим засобом виховання військовослужбовців і зміцнення військової дисципліни. До військовослужбовців застосовуються такі заохочення, зокрема, грошова премія. Командири (начальники) у межах прав, передбачених статтями 16-24 цього Статуту, можуть застосовувати заохочення у виді схвалення, оголошення подяки та нагородження грамотою, цінним подарунком, грошовою премією як до окремого військовослужбовця, так і до всього особового складу підрозділу, військової частини.

В ході розгляду справи встановлено, що наказ 4104 ГВП МОУ від 24.01.2019 року № 10 про преміювання в частині, що стосується позивача є чинним та, станом на час розгляду справи відповідачем не реалізовано. Доказів протилежного суду не надано.

Крім того, відповідачем, на виконання приписів ч2. ст.77 КАС України, не надано доказів того, що позивач притягався до адміністративної або до дисциплінарної відповідальності, а також, наявності наказів про зменшення розміру премії на підставі поданих за командою в кінці місяця клопотань безпосередніх командирів (начальників) про виплату (позбавлення повністю або частково) премії позивача, відсутні також рапорти з клопотанням про позбавлення премії (повністю або частково) позивача із зазначенням конкретних причин, які стали підставою для цього.

Відповідач наголошував, що кошти на виплату премії від головного розпорядника не надійшли, а фінансування на виплату грошового забезпечення військовослужбовцям військових представництв проводиться лише в межах щомісячного грошового забезпечення без врахування додаткових заохочувальних виплат.

Вказані доводи суд відхиляє та вказує, що відповідачем не надано жодних доказів в підтвердження факту відсутності в бюджеті відповідного рівня коштів на преміювання, і як наслідок ненадходження відповідних фінансових асигнувань на рахунки для виплати премії військовослужбовцям у вказаний період.

Отже, суд доходить висновку про відсутність підстав для невиплати позивачу премії за наказом 4104 ГВП МОУ від 24.01.2019 року № 10.

Водночас, суд зазначає, що відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі "Кечко проти України" Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу №1 Конвенції, про захист прав людини і основоположних свобод, зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п. 23 Рішення).

Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних та чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За приписами ч. 1,2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в зобов`язальній частині.

Позов в частині оскарження бездіяльності відповідача не є належним способом захисту прав позивача та не підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат в порядку ст. 139 КАС України не здійснюється, оскільки позивач, в силу п.12 ч.1 ст.5 ЗУ "Про судовий збір" є звільненим від сплати судового збору, а доказів понесення ним інших витрат суду не надано.

Керуючись ст.ст. 255, 257, 295, 297 КАС України, суд
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( рнокпп НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 ) до Харківського обласного військового комісаріату ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 премію відповідно до п.1 наказу начальника НОМЕР_1 Головного військового представництва Міністерства оборони України від 24.01.2019 року № 10.

У задоволенні решти позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його складання у повному обсязі шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду або в порядку, передбаченому п. 15.5 Розділу VII КАС України, а саме: до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено 12 травня 2020 року.

Суддя Заічко О.В.