Справа № 140/2071/20
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2020-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2020 року ЛуцькСправа № 140/2071/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Луцького об`єднаного міського військового комісаріату, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі відповідач, Луцький ОМВК), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі третя особа, ІНФОРМАЦІЯ_3 ), в якому просить визнати протиправною бездіяльність щодо не надання довідки про те, що позивач, як вільнонайманий працівник в/ч п/п НОМЕР_1 , в період з 25.06.1985 по 22.06.1987 працювала в Республіці Афганістан, де в цей час велись бойові дії, та брала участь у забезпеченні бойової діяльності військ та є учасником бойових дій з визначеним статусом згідно пункту 2 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», зобов`язати відповідача видати вказану довідку та стягнути моральну шкоду в сумі 5000 грн.

В обґрунтування позову позивач вказала, що в травні-червні 1985 року уклала трудовий договір в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 і була направлена в Афганістан з метою забезпечення бойової діяльності військ. По поверненню з Афганістану отримала статус учасника бойових дій відповідно до пункту 4 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та 08.02.2007 відповідачем видане відповідне посвідчення.

В листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Луцького ОМВК із письмовою заявою, в якій просила видати довідку про те, що вона, як вільнонайманий працівник в/ч п/п НОМЕР_1 , в період з 25.06.1985 по 22.06.1987 працювала в Республіці Афганістан, де в цей період велись бойові дії, та брала участь у забезпеченні бойової діяльності військ (пункт 2 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»). На вказану заяву відповідач надав 04.12.2019 відповідь про те, що позбавлений можливості видавати довідки про роботу по найму на території Афганістану та участі у забезпеченні бойової діяльності військ, оскільки немає належно підтверджуючих документів, на підставі яких можна зробити висновок про безпосередню участь позивача у забезпеченні бойової діяльності військ.

В подальшому позивач звернулась до ІНФОРМАЦІЯ_4 зі скаргою, у відповідь на яку третя особа зазначила, що відповідну довідку про наявність статусу учасника бойових дій можна отримати у військовому комісаріаті за місцем реєстрації.

В січні 2020 року ОСОБА_1 повторно звернулась до ІНФОРМАЦІЯ_5 з метою отримання відповідної довідки, однак відповідач повідомив, що довідки такого змісту їй не видадуть.

Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, незаконними та такими, що порушують її права на соціальний захист та право на отримання більших пільг і заохочень від держави. При цьому вказує, що набула статусу учасника бойових дій не тільки відповідно до пункту 4 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», але й відповідно до пункту 2 статті 6 вказаного Закону, оскільки працювала на посаді офіціантки в офіцерській столові та на посаді лаборанта хімводоочистки, чим забезпечувала бойову діяльність особового складу військової частини п/п НОМЕР_1 . Також зазначає, що аналогічні довідки була видані іншими місцевими військовими комісаріатами, а відповідач своїми діями принизив її честь і гідність, внаслідок чого їй була заподіяна моральна шкода, яку оцінює в розмірі 5000 грн.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 06.03.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.18).

Відповідач у відзиві на адміністративний позов від 30.03.2020 позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав та вказав, що 08.02.2007 позивачу Луцьким ОМВК видано посвідчення учасника бойових дій встановленого зразка серії НОМЕР_2 , яке є основоположним документом та засвідчує статус, наявні гарантії, соціальні пільги, передбачені чинним законодавством України. При цьому Луцький ОМВК, як орган військового управління, позбавлений можливості видавати довідки про роботу по найму на території Демократичної Республіки Афганістан та участі у забезпечення бойової діяльності військ, оскільки не має належних підтверджуючих документів. Вказав, що вирішення питань щодо підтвердження юридичних фактів проводиться в порядку цивільного процесуального законодавства. Крім того, зазначив, що позивач не надала доказів заподіяння їй моральної шкоди, наявність причинного зв`язку між завданою шкодою та діями відповідача, відсутнє обґрунтування стосовно характеру такої шкоди. З наведених підстав відповідач просив в позові відмовити (а.с.25-27).

У письмових поясненнях від 29.04.2020 третя особа просила відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 з аналогічних підстав, що викладені відповідачем у відзиві (а.с.28-30).

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

Враховуючи вимоги статті 262 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 від 08.02.2007 має статус учасника бойових дій (а.с.6).

Згідно з архівною довідкою від 14.03.2013 Міністерства оборони РФ ОСОБА_1 відповідно до наказу від 01.07.1985 №173 була прийнята у військову частину польова пошта НОМЕР_1 з 20.06.1985 офіціанткою в офіцерську столову на період відпустки по вагітності офіціантки Бабак з окладом. Особовий склад військової частини польова пошта НОМЕР_1 в період з 13.02.1980 по 14.02.1989 приймав участь в бойових діях на території Республіки Афганістан (а.с.7 зворот).

Записами трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 підтверджується та обставина, що в період 25.06.1985 по 22.06.1987 ОСОБА_1 працювала у в/ч п/п НОМЕР_1 офіціантом офіцерської столової, лаборантом хімводоочистки на підставі строкового трудового договору та була звільнена з роботи у зв`язку з закінченням строку його дії (а.с.8-11).

На звернення ОСОБА_1 щодо надання довідки про роботу по найму в Республіці Афганістан із зазначенням участі у забезпеченні бойової діяльності військ Луцький ОМВК листом від 04.12.2019 повідомив, що позбавлений можливості видавати такі довідки, оскільки не має належних підтверджуючих документів, на підставі яких можна було б зробити висновок про безпосередню участь у забезпеченні бойової діяльності військ (а.с.13).

18.12.2019 позивач звернулась зі скаргою до ІНФОРМАЦІЯ_4 , у якій просила сприяння в отриманні довідки про те, що вона, як вільнонайманий працівник в/ч п/п НОМЕР_1 , в період з 25.06.1985 по 22.06.1987 працювала в Республіці Афганістан, де в цей час велись бойові дії, та брала участь у забезпеченні бойової діяльності військ та є учасником бойових дій з визначеним статусом згідно пункту 2 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (а.с.14).

У відповідь на скаргу Волинський ОВК листом від 28.12.2019 повідомив позивача, що видане їй посвідчення учасника бойових дій є основоположним документом, що засвідчує статус та гарантує соціальні пільги і гарантії, передбачені чинним законодавством України. Водночас вирішення питання щодо підтвердження чи встановлення фактів, що мають юридичне значення, до виключної компетенції органів військового управління військових комісаріатів не належить (а.с.15).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з преамбулою Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-ХІІ (далі Закон №3551-ХІІ) цей Закон визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Відповідно до статті 4 Закону №3551-ХІІ ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Частиною першою статті 5 Закону №3551-ХІІ визначено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

В силу приписів пункту 2 частини першої статті 6 Закону №3551-ХІІ учасниками бойових дій визнаються такі особи:

військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів);

військовослужбовці Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, поліцейські, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які за рішенням відповідних державних органів були направлені для участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки або у відрядження в держави, де в цей період велися бойові дії.

Водночас пунктом 4 частини першої статті 6 Закону №3551-ХІІ визначено, що учасниками бойових дій визнаються особи вільнонайманого складу Збройних Сил, військ і органів Міністерства внутрішніх справ і Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, які займали штатні посади у військових підрозділах, частинах, штабах і установах, що входили до складу діючої армії в період Другої світової війни та інші періоди ведення бойових дій або перебували в ці періоди у містах, участь в обороні яких зараховується до вислуги років для призначення пенсії на пільгових умовах, встановлених для військовослужбовців частин діючої армії.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 в період з 25.06.1985 по 22.06.1987 за строковим трудовим договором працювала у в/ч п/п НОМЕР_1 , особовий склад якої в цей період приймав участь у бойових діях на території Республіки Афганістан.

При цьому Афганістан в період квітень 1978 грудень 1989 віднесено до Переліку держав і періодів бойових дій на їх території, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 №63.

Судом встановлено, що Луцький ОМВК 08.02.2007 видав ОСОБА_1 посвідчення серії НОМЕР_2 , яке засвідчує статус позивача як учасника бойових дій.

Таким чином, позивач, маючи встановлений статус учасника бойових дій, користується усіма соціальними пільгами та гарантіями, що визначені Законом №3551-ХІІ.

У позовній заяві ОСОБА_1 вказує, що працюючи на посаді офіціанта в офіцерській столові та на посаді лаборанта хімводоочистки, забезпечувала бойову діяльність особового складу військової частини п/п 65753, внаслідок чого має право на отримання належної довідки щодо її статусу учасника бойових дій, визначеного відповідно до пункту 2 частини першої статті 6 Закону №3551-ХІІ, а не видача відповідачем такої довідки порушує її право на соціальний захист та право на отримання більших пільг і заохочень від держави.

Однак, суд не бере до уваги вказані доводи позивача, оскільки встановлені статтею 12 Закону №3551-ХІІ пільги учасникам бойових дій є однаковими для усіх осіб, що мають вказаний статус. Будь яких переваг у пільгах чи соціальних гарантіях для осіб, які визнані учасниками бойових дій відповідно до пункту 2 частини першої статті 6 Закону №3551-ХІІ, вказаний Закон не містить.

Крім того, суд зазначає, що позивач не надала доказів того, що вона, будучи працівником відповідної категорії, за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР працювала чи перебувала у відрядженні в Республіці Афганістан, як це визначає пункт 2 частини першої статті 6 Закону №3551-ХІІ.

Натомість з трудової книжки позивача слідує, що вона працювала у в/ч п/п НОМЕР_1 за строковим трудовим договором, отже підпадає під категорію саме вільнонайманого працівника.

Також суд наголошує, що на момент встановлення позивачу статусу учасника бойових дій було чинне Положення про комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу ветеранів війни та визначенням осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», затверджене наказо Міністерства оборони України від 26.07.1996 №208 (далі Положення №208).

За приписами пункту 1 Положення №208 комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу ветеранів війни та визначенням осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (надалі - комісії) створюються при Кримському республіканському, обласних, Київському та Севастопольському міських військових комісаріатах

На комісії покладається вирішення питань про встановлення статусу ветеранів війни всіх категорій, визначення осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», стосовно громадян, які перебувають на пенсійному забезпеченні в Міністерстві оборони України, а також встановлення статусу учасника бойових дій стосовно всіх громадян, крім пенсіонерів Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної гвардії України та Цивільної оборони України.

У своїй діяльності комісії керуються Конституцією України, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», іншими Законами України, указами, розпорядженнями Президента України, постановами Верховної Ради України, постановами Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами Міністерства оборони України та цим Положенням (пункт 2).

Відповідно до вимог 4, 5 Положення №208 вказані комісії розглядають та вивчають подані громадянами документи, приймають рішення про встановлення відповідного статусу, які вносяться до протоколу, та є підставою видачі громадянам посвідчення.

Вищенаведені норми Положення №208 свідчать про те, що до повноважень комісії було віднесено питання встановлення громадянам статусу учасника бойових дій відповідно до вимог Закону №3551-ХІІ і саме комісії вирішували питання, за якими критеріями, що визначені у статті 6 вказаного Закону, того чи іншого громадянина слід визнати учасником бойових дій.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач надавала до Луцького ОМВК рішення комісії про визначення ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій відповідно до пункту 2 частини першої статті 6 Закону №3551-ХІІ, відтак підстав для видачі відповідної довідки відповідач не мав.

При цьому суд не бере до уваги посилання позивача на ту обставину, що іншими військовими комісаріатами видавались такі довідки, зокрема, ОСОБА_2 (а.с.12), оскільки як слідує з довідки Житомирського ОМВК від 17.01.2013 №Г/20 така видана на підставі картки ветерана війни, водночас підставність видачі зазначеної довідки не є предметом дослідження у даній справі.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність в діях чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень відповідного порушення, яке породжує негативні наслідки для особи, яка звертається за захистом в суд.

Водночас в ході судового розгляду судом не встановлено, які права чи охоронювані законом інтереси позивача порушуються внаслідок не надання Луцьким ОМВК довідки, які вимоги чинного законодавства порушив відповідач, допускаючи таку бездіяльність.

З врахуванням вищевикладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та безпідставними, з огляду на що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, з врахуванням вимог пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України.

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій