Справа № 160/12677/19
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2020-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ніколайчук С.В.,
при секретарі судового засідання Федуркіній А.В.,
без участі представників сторін
16 грудня 2019 року товариство з обмеженою відповідальністю фірма «Блок ЛТД» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби, у якій позивач просить:
На виконання вимог ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2019 року на адресу суду від відповідача 14 січня 2020 року надійшов відзив на позовну заяву.
В наданому до суду відзиві зазначено, що за результатами розгляду звернення позивача, аналізу документів, на підставі яких було здійснено митне оформлення партії товару за ЕМД, та документів, які стосуються видачі сертифікату, та знаходяться в справах митниці, встановлені суттєві розбіжності, які у разі відновлення режиму в рамках Угоди можуть вплинути на безпідставне повернення сум вивізного експортного мита з Державного бюджету України. Розбіжності щодо сировини, використаної у виробництві товару, суттєво впливають на виконання умов критерію достатньої обробки (переробки), які встановлені додатком ІІ доповнення І до Конвенції до Угоди для товару, виключають можливість підтвердження походження товару з України та ставлять під сумнів правильність видачі сертифіката. Підприємству було відмовлено у відновленні режиму вільної торгівлі в рамках Угоди, оскільки до митниці не надані документи, які відповідно до статті 28 Доповнення І до Конвенції до Угоди зберігаються експортером та дають митниці можливості перевірити встановлені розбіжності. Митницею, також, встановлено невідповідність зовнішньоекономічного контракту вимогам наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 15.01.2002 року №12 «Про заходи щодо запобігання реєспорту товарів українського походження в рамках міждержавних двосторонніх угод про вільну торгівлю». На вказані зауваження підприємством надано лист імпортера Company Reve Femhuladek Ujrahasznosito Kft», Угорщина, яким повідомлено, що товар не залишав територію Європейського Союзу. Наданню висновку про повернення надмірно сплаченого ПДВ передує певна процедура, за таких обставин, звернення до суду з вимогою про повернення коштів є передчасним.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 січня 2020 року вирішено подальший розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням викликом сторін, судове засідання призначено на 28 січня 2020 року о 10:30 год.
В подальшому судове засідання перенесено на 18.02.2020 року.
29.01.2020 року представником позивача надано суду відповідь на відзив, в якій зазначено наступне. Щодо зазначенням митним органом, що зазначені розбіжності (щодо сировини, використаної у виробництві товару) суттєво впливають на виконання умов критерію достатньої обробки (переробки), які встановлені Додатком II Доповнення І до Конвенції, позивачем вказано, що відповідно до роз`яснень Державної Фіскальної служби України, які викладено в листі від 03.03.2017 року № 5466/7/99-99-19-03-17, подання суб`єктами ЗЕД документів про походження товару з метою відновлення преференційного режиму відповідно до статті 301 Митного кодексу України не є підставою (причиною) для здійснення перевірки цих документів (без обґрунтованих сумнівів щодо достовірності документів про походження товару). Зовнішньоекономічний контракт № RFUK/Blоск/2018/2 від 06.03.2018 року надавався при митному оформленні митної декларації № UА 110010/2018/003779 від 13.06.2018 року, а також вказаний контракт було надано при отриманні Сертифікату з перевезення товару форми EUR1 № А 110.017166 від 21.01.2019 року. Зауваження або якісь сумніви з боку митного органу, що відповідний Сертифікат викликає такі сумніви або він не повинен був виданий або виданий з порушенням, митний орган не зазначає своїх листах. Отже, документом, який підтверджує преференційне походження nовару «Суміш залізовмісного металургійного фракційного складу 20-200мм код УКТ ЗЕД 7204 49 90 00» є Сертифікат з перевезення товару форми EUR1 № А 110.017166 від 21.01.2019 року, який було видано Дніпропетровською митницею ДФС 21.01.2019 року на підставі належних документів, що підтверджує статус товару в рамках Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом від 27.06.2014 року. Позивач неодноразово звертався до відповідача щодо повернення надмірно сплачених платежів, однак, отримував відмову, у зв`язку з чим вказана вимога не є передчасною.
11.02.2020 року від представника відповідача надійшли заперечення проти відповіді на відзив з викладенням правової позиції, аналогічній викладеній раніше у відзиві.
17.02.2020 року представником позивача надані суду пояснення, в яких зазначено, що митний орган не відмовив, а кожного разу надавав відповіді та знаходив нові причини для не відновлення преференційного режиму вільної торгівлі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року подальший розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 05.03.2020 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання Дніпропетровської митниці ДФС про залишення позову без розгляду.
В судове засідання, призначене на 05.03.2020 року з`явились представники сторін, після викладення правових позицій представниками сторін, судом вирішено оголосити перерву до 02.04.2020 року.
В судове засідання, призначене на 02.04.2020 року, представники сторін не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Судом відкладено розгляд справи на 28.04.2020 року.
В судове засідання, призначене на 28.04.2020 року, представники сторін не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Оскільки у суду достатньо доказів для прийняття рішення у справі, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності представників сторін.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
06.03.2018 року між товариством з обмеженою відповідальністю Фірма «Блок ЛТД» (Україна) та Компанією «Reve Femulladek Ujrahasznosito Kit.» (Угорщина) укладено контракт поставки № RFUK/Block/2018/2 щодо продажу вироблених в Україні відходів та лом чорних металів, суміш залізовмісного металургійного фракційного складу 20-200мм код УКТ ЗЕД 7204 49 90 00.
13.06.2018 року між TОB Фірма «Блок ЛТД» (Україна) (продавець) та компанією «Reve Femulladek Ujrahasznosito Kft.» (Угорщина) (покупець) відповідно до умов контракту № RFUK/Block/2018/2 від 06.03.2018 року домовились, що покупець придбає товар, якій вказаний в рахунку (інвойсі) № 01, який є невід`ємною частиною контракту.
Пунктом 1.1 контракту зазначено, що на умовах, викладених в розділах цього контракту. Продавець продає, а покупець купує відходи, які вироблені в Україні та лом чорних металів: «Суміш залізовмісного металургійного фракційного складу 20-200мм код УКТ ЗЕД 7204 49 90 00» (товар).
На виконання умов контракту від 06.03.201 8 року та комерційного інвойсу № 01 від 13.06.2018 року покупець придбав товар - відходи та лом чорних металів, «Суміш залізовмісного металургійного фракційного складу 20-200мм код УКТ ЗЕД 7204 49 90 00» у кількості 158,5 тон на загальну суму 16 167,00 доларів США за декларацією МД 2 №UA110010/2018/003779 від 13.06.2018 року та перераховано до державного бюджету грошові кошти у розмірі 1467225,44 гривень без ПДВ.
Пунктом 2.1. контракту зазначено, що кількість товару, яку продавець зобов`язаний продати по діючому контракту, вказано в додатках (специфікаціях) до цього контракту, які є невід`ємними частинами.
Отже, відповідно до додатку № 1 від 31.05.2018 року по контракту №RFUK/Block/2018/2 від 06.03.2018 року було погоджено партію товару до відвантаження по цінам та на умовах, які зазначені в ній, а саме: «Суміш залізовмісного металургійного фракційного складу 20-200мм код УКТ ЗЕД 7204 49 90 00» в кількості 150±% за ціною 102,00 долари США на загальну суму 15 300,00 доларів США на умовах поставки DAF, - строк поставки - червень 2018 року, умови оплати зазначено, що оплата товару, який поставляється здійснюється покупцем протягом 30 календарних днів з дати поставки товару.
Відповідно до вимог угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, ратифікованої Законом України № 1678-VІІ від 16.09.2014 року (далі - Угода) видається сертифікат з перевезення товару EUR.1.
Однак, ТОВ Фірма «Блок ЛТД» сертифікат з перевезення товару EUR.1 було отримано тільки - 21.01.2019 року за № А110.017116, оскільки його видача постійно затримувалася митним органом без повідомлення причин його неможливості або затримки невидачі Сертифікату.
На підставі отриманого сертифікату з перевезення товару EUR.1 21.01.2019 року позивач 18.03.2019 року звернувся з листом вихідний № 47 до Дніпропетровської митниці ДФС про відновлення преференційного режиму до Товару «Суміш залізовмісного металургійного фракційного складу 20-200мм код УКТ ЗЕД 7204 49 90 00», який було експортовано за митною декларацією № UA 110010/2018/003779 від 13.06.2019 року та надало в додатках копію митної декларації № UA 110019/2018/003779 від 13.08.2018 року, копію інвойсу № 1 від 06.06.2018 року та інвойс № 2 від 04.10.2018 року, дублікат сертифікату з перевезення товару від 21.01.2019 року за № А110.017116.
22.04.2019 року вих. № 75 позивач повторно звернувся до Дніпропетровської митниці ДФС з проханням розглянути попередній лист та відновити преференційний режим щодо товару «Суміш залізовмісного металургійного фракційного складу 20-200мм код УК Г ЗЕД 7204 49 90 00», який було оформлено за митною декларацією № UA 110010/201 8/003779 від 13.06.2019 року та повернення надмірно сплаченого мита в розмірі 109 669,09 гривень без ПДВ. 07.052019 року Дніпропетровською митницею ДФС надано відповідь на лист позивача, в якому зазначено, що ТОВ Фірма «Блок ЛТД» детально було повідомлено листом митниці від 25.04.2019 року №1088/10/04-50-19-04.
04.07.2019 року вих. № 114 ТОВ фірма «Блок ЛТД» в-третє звернулось до Дніпропетровської митниці ДФС з листом щодо відновлення преференційного режиму щодо товару «Суміш залізовмісного металургійного фракційного складу 20-200мм код УКТ ЗЕД 7204 49 90 00», який було оформлено за митною декларацією № UА 110010/2018/003779 від 13.06.2019 року та повернення надмірно сплаченого мита у розмірі 109 669,09 гривень без ПДВ.
Дніпропетровською митницею ДФС листом від 07.08.2019 року за № 1887/1 0/0450-19 -04 було відмовлено в відновленні преференційного режиму щодо товару, в якому зазначено, що оскільки підприємство, на думку відповідача, повинно було надати документи, які підтверджують походження товару з України відповідно до вимог «Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила».
Не погоджуючись з наданими відповідями, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд зазначає таке.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 289 МК України, обов`язок із сплати митних платежів виникає у разі вивезення товарів з митної території України при оформленні товарів відповідно до митного режиму експорту - з моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації.
Законом України «Про ратифікацію Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони» від 16 вересня 2014 року № 1678-VII, ратифіковано Угоду про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони (далі Угода).
Згідно з ст. 26, 31 глави 1 Розділу IV Угоди, положення цієї Глави застосовуються до торгівлі товарами-2, що походять з територій Сторін.
Для цілей цієї Глави «походження» означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі I до цієї Угоди («Щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва»).
Сторони не повинні запроваджувати або зберігати в силі будь-які мита, податки або будь-які інші заходи еквівалентної дії, що накладаються на вивезення товарів або запроваджується у зв`язку з вивезенням товарів на іншу територію.
Згідно зі ст. 13 Протоколу 1 до Угоди, преференційний режим, передбачений цією Угодою, застосовуються лише до товарів, які виконують умови цього Протоколу, транспортованих безпосередньо між Європейським Союзом та Україною. Проте товари у складі однієї партії можуть бути транспортовані через інші території з перевантаженням або тимчасовим зберіганням на цій території (за необхідності) за умови постійного перебування цих товарів під наглядом митних органів у країні транзиту чи зберігання, і якщо з цими товарами не виконуватиметься жодних операцій окрім розвантаження, перевантаження та заходів, необхідних для збереження в належному стані.
Товари, що походять з певної країни, можуть бути транспортовані по трубопроводу через територію країн, іншої, ніж країни Європейського Союзу та України.
Приписами ст. 16 Протоколу 1 до Угоди передбачено, що товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів: сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III до цього Протоколу; або у випадках, вказаних у статті 22(1) цього Протоколу, декларація, що надалі іменуватиметься «декларацією інвойс», надана експортером до інвойса, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати; текст декларації інвойс наведений у Додатку IV до цього Протоколу.
Відповідно до ст. 17 Протоколу 1 до Угоди, сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни експорту на письмову заяву експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником.
Для цього експортер або його уповноважений представник має заповнити сертифікат з перевезення товару EUR.1, а також бланк заяви, зразок якої наведений у Додатку III. Ці бланки мають бути заповнені однією з мов, якими складено цю Угоду, і згідно з нормами законодавства країни експорту. Якщо їх заповнюють від руки, це має бути зроблено чорнилом і друкованими літерами. Опис товарів потрібно викласти у виділеній для цього комірці, не залишаючи вільних рядків. Якщо комірка заповнена не повністю, під останнім рядком опису потрібно накреслити горизонтальну лінію й перекреслити вільний залишок комірки.
Експортер, який подає заяву про видачу сертифіката з перевезення товару EUR.1, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту, у якій видається сертифікат з перевезення товару EUR.1, надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу.
Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бут виданий митними органами країни-члена Європейського Союзу або України, якщо розглядувані товари можуть бути визнаними такими, що походять з Європейського Союзу або України, і задовольняють іншим умовам цього Протоколу.
Митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1, повинні вжити всіх необхідних заходів для перевірки статусу походження товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними. Ці органи також мають забезпечити правильне заповнення бланків, зазначених у пункті 2 цієї статті. Вони зокрема повинні перевірити, чи заповнена комірка, призначена для опису товарів, таким чином, щоб запобігти зловмисному дописуванню.
Дата видачі сертифіката з перевезення товару EUR.1 повинна бути вказана в Комірці 11 цього сертифіката.
Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами й переданий експортерові одразу ж після здійснення чи забезпечення фактичного експортування товару.
Порядок заповнення та видачі митницею сертифіката з перевезення (походження) товару EUR.1, що затверджений Наказ Міністерства фінансів України від 20.11.2017 № 950 (далі Порядок), визначає процедуру заповнення та видачі митницею сертифіката з перевезення (походження) товару EUR.1 відповідно до положень Угоди про вільну торгівлю між Україною та державами ЄАВТ, Угоди про сільське господарство між Україною та Королівством Норвегія, Угоди про сільське господарство між Україною та Ісландією та Угоди про сільське господарство між Україною та Швейцарською Конфедерацією, ратифікованих Законом України від 07 грудня 2011 року № 4091-VI Про ратифікацію Угоди про вільну торгівлю між Україною та державами ЄАВТ, Угоди про сільське господарство між Україною та Королівством Норвегія, Угоди про сільське господарство між Україною та Ісландією та Угоди про сільське господарство між Україною та Швейцарською Конфедерацією, Угоди про вільну торгівлю між Урядом України та Урядом Чорногорії, ратифікованої Законом України від 16 жовтня 2012 року № 5445-VI Про ратифікацію Угоди про вільну торгівлю між Урядом України та Урядом Чорногорії, Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, ратифікованої Законом України від 16 вересня 2014 року № 1678-VII Про ратифікацію Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, а також інших міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку, якими передбачено ідентичну процедуру заповнення та видачі митницею сертифіката з перевезення (походження) товару EUR.1 (далі - Угоди).
Відповідно до п. 2 розділу І Порядку, сертифікат з перевезення (походження) товару EUR.1 заповнюється та видається відповідно до положень Угод, статті 46 глави 7 розділу ІІ й пункту 14 частини другої статті 544 глави 74 розділу XX Митного кодексу України та цього Порядку.
Приписами п. 3 розділу І Порядку передбачено, що сертифікат з перевезення (походження) товару EUR.1 (далі - сертифікат) - документ, який підтверджує статус преференційного походження товару(ів), форма якого наведена у додатках до Угод.
Приписами п. п. 1, 2, 3 розділу ІІІ Порядку, сертифікат видається у разі, якщо його потрібно пред`явити як доказ, що товар(и) відповідає(ють) вимогам правил визначення преференційного походження, встановлених Угодами, при застосуванні преференційних ставок ввізного мита.
Сертифікат видається посадовою особою митниці під час здійснення експорту товару(ів) за місцем здійснення його (їх) митного оформлення або після експорту товару(ів) у випадках, встановлених Угодами, за місцем здійснення митного оформлення товару(ів) або за місцем державної реєстрації експортера.
Для отримання сертифіката експортер або уповноважений представник повинен подати структурному підрозділу митниці, на який покладено функції з видачі сертифіката, такі документи: заяву, що містить декларацію від експортера (далі - заява), за формою, визначеною Угодами, та/або її електронну копію; електронну копію сертифіката у разі заповнення його машинописом та (за наявності) заповнений відповідно до вимог Угод бланк сертифіката; декларацію постачальника (виробника) товарів, що мають преференційний статус походження (додаток 1), та/або декларацію постачальника (виробника) товарів, що не мають преференційного статусу походження (додаток 2), та/або довгострокову декларацію постачальника (виробника) товарів, що мають преференційний статус походження (додаток 3), та/або довгострокову декларацію постачальника (виробника) товарів, що не мають преференційного статусу походження (додаток 4) (далі - декларація), що підтверджують преференційне походження товарів з України відповідно до правил визначення преференційного походження, встановлених Угодами, та/або їх електронні копії.
Згідно з положеннями п. 6 розділу ІІІ Порядку, посадова особа митниці перед видачею сертифіката перевіряє наявність документів, зазначених у пункті 3 цього розділу, та їх відповідність вимогам Угод, зокрема: форму (технічні характеристики) поданого бланка сертифіката (за наявності); правильність заповнення заяви та бланка сертифіката (за наявності); достатність поданих експортером документів, зазначених у пункті 3 цього розділу, що підтверджують преференційне походження товару(ів), зазначеного(их) у сертифікаті.
Згідно з п. 12 розділу ІІІ Порядку, у встановленому законодавством порядку протягом трьох років митницею зберігаються: заява для видачі сертифіката; копія виданого сертифіката, заповненого відповідно до вимог Угод; документи про те, що сертифікат не був виданий на момент здійснення експорту товару(ів) через помилки або через особливі обставини, або виданий, але не прийнятий з технічних причин митними органами країни імпорту (у разі видачі сертифіката після здійснення експорту товару(ів) відповідно до розділу IV цього Порядку), копія раніше виданого сертифіката (у разі видачі дубліката сертифіката відповідно до розділу V цього Порядку), оригінальне підтвердження походження, видане або оформлене попередньо (у разі видачі сертифіката на підставі оригінального підтвердження походження, виданого або оформленого попередньо, відповідно до розділу VI цього Порядку); рішення про відмову у видачі сертифіката.
Пунктом 1 розділу VII Порядку передбачено, що митниця відмовляє у видачі сертифіката, якщо: форма поданого бланка сертифіката (за наявності) не відповідає формі, визначеній Угодами; сертифікат (за наявності) та/або заяву та/або їх електронні копії заповнено з порушенням вимог Угод та цього Порядку; товар(и), на який(і) подано заяву щодо видачі сертифіката, не відповідає(ють) вимогам преференційного походження.
З огляду на наведені норми законодавства, суд робить висновок, що сертифікат з перевезення (походження) товару EUR.1 №А110.017166 є документом, який підтверджує статус преференційного походження товару, який виданий Дніпропетровською митницею ДФС 21.01.2019 року за результатом перевірки поданих експортером документів, що підтверджують преференційне походження товару, зазначеного у сертифікаті.
Стосовно розбіжностей, які виникли у митниці під час звернення із заявою про відновлення преференційного режиму, суд зазначає, що саме Сертифікат з перевезення товару форми EUR.1 №А110.017166 від 21.01.2019 року підтверджує статус товару в рамках Угоди, тим більше, що під час митного оформлення жодного зауваження або сумнівів походження товару у митного органу не виникало, на час оформлення партії товару у позивача був відсутній тільки Сертифікат, який не був виданий з вини саме відповідача, що і потягло за собою надмірно сплачені грошові кошти позивачем.
З аналізу вищенаведеного, суд вважає, що подання суб`єктами ЗЕД документів про походження товару з метою відновлення преференційного режиму відповідно до статті 301 Митного кодексу України не є підставою (причиною) для здійснення перевірки цих документів без обґрунтованих сумнівів щодо достовірності документів про походження товару.
Зовнішньоекономічний контракт № RFUK/Blоск/2018/2 від 06.03.2018 року надавався при митному оформленні митної декларації № UА 110010/2018/003779 від 13.06.2018 року, а також вказаний контракт було надано при отриманні Сертифікату з перевезення товару форми EUR1 № А 110.017166 від 21.01.2019 року.
Зауваження або сумніви з боку митного органу, що відповідний Сертифікат викликає такі сумніви або він не повинен був виданий або виданий з порушенням, митний орган не зазначає своїх листах.
Отже, документом, який підтверджує преференційне походження nовару «Суміш залізовмісного металургійного фракційного складу 20-200мм код УКТ ЗЕД 7204 49 90 00» є Сертифікат з перевезення товару форми EUR1 № А 110.017166 від 21.01.2019 року, який було видано Дніпропетровською митницею ДФС 21.01.2019 року на підставі належних документів, що підтверджує статус товару в рамках Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом від 27.06.2014 року.
З огляду на викладене, судом встановлено, що позивачем було дотримано всіх визначених вимог законодавства щодо подання необхідних документів для відновлення режиму вільної торгівлі (преференційний режим) до товару «Суміш залізовмісного металургійного фракційного складу 20-200мм код УКТ ЗЕД 7204 49 90 00», згідно з митною декларацією від 13 червня 2018 року №UA110010/2018/003779, а тому відмова митниці є протиправною.
Стосовно позовної вимоги про зобов`язання відповідача підготувати висновок про повернення надмірно сплаченого митного платежу в розмірі 109699,09 гривень, суд зазначає наступне.
Відповідно ст. 8 Митного кодексу України, державна митна справа здійснюється на основі принципів, у тому числі, визнання рівності та правомірності інтересів усіх суб`єктів господарювання незалежно від форми власності; додержання прав та охоронюваних законом інтересів осіб; відповідальності всіх учасників відносин, що регулюються цим Кодексом.
Приписами ст. 301 Митного кодексу України передбачено, повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України.
Помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Якщо надмірна сплата сум митних платежів сталася внаслідок помилки з боку посадових осіб органу доходів і зборів, повернення надміру сплачених сум митних платежів здійснюється у першочерговому порядку.
Відповідно до ст. 43 Податкового кодексу України, помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.
У разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов`язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.
Обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.
Платник податків подає заяву на повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов`язання (податкового боргу) з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення готівковими коштами за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в банку. У разі повернення надміру сплачених грошових зобов`язань з податку на додану вартість такі кошти підлягають поверненню виключно на рахунок платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.
Контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.
На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.
Повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань платникам податків здійснюється з бюджету, у який такі кошти були зараховані.
Суд зазначає, що повернення надмірно сплаченого митного платежу в розмірі 109 699,09 гривень не було здійснено відповідачем, оскільки, на думку відповідача, не було підстав для такого повернення, у зв`язку з тим, що режим вільної торгівлі (преференційний режим) до товару «Суміш залізовмісного металургійного фракційного складу 20-200мм код УКТ ЗЕД 7204 49 90 00», згідно з митною декларацією від 13 червня 2018 року №UA110010/2018/003779, відновлено не були.
Оскільки за рішенням суду режим вільної торгівлі (преференційний режим) до товару «Суміш залізовмісного металургійного фракційного складу 20-200мм код УКТ ЗЕД 7204 49 90 00», згідно з митною декларацією від 13 червня 2018 року №UA110010/2018/003779, відновлено, подальшими діями відповідача є саме складання відповідного висновку для повернення надмірно сплаченого митного платежу.
З огляду на викладене, суд вважає вимоги позивача про зобов`язання відповідача підготувати висновок про повернення надмірно сплаченого митного платежу в розмірі 109 699,09 гривень є передчасними, оскільки права позивача щодо такого неповернення не порушувались відповідачем після відновлення режиму вільної торгівлі.
З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд зроби висновок про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст.143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України).
Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 3842,00 грн., що документально підтверджується платіжним дорученням № 2126 від 11.12.2019 року.
Отже, оскільки позовну заяву задоволено частково, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 3842,00 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 1921 грн.
Відповідно до ч. ч. 1-3 ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Положеннями ч.4 ст.134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Про наявність витрат, пов`язаних з оплатою послуг адвоката, зазначено в заяві про стягнення витрат на правничу допомогу.
До матеріалів справи представником позивача додано:
- копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців по Адвокатському об`єднанню «ВіннерЛекс»;
- копію Статуту Адвокатського об`єднання «ВіннерЛекс»,
- копія Договору про надання правової допомоги від 21.11.2017 року;
- копію Специфікації № 14 від 02.10.2019 року до Договору про надання правової допомоги від 21.11.2017 року;
- копію рахунку від 09.12.2019 року на оплату юридичних послуг згідно Договору про надання правової допомоги від 21.11.2017 року;
- копію платіжного доручення про оплату послуг на правничу допомогу ;
- копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 3890 виданого Радою адвокатів Дніпропетровської області Чехуті В.М;
- копію наказу (розпорядження) №24/18-ВК від 07.12.2018 року про прийняття на роботу адвоката Чехуту В.М.
Зі специфікації №14 відомо, що адвокатом виконані наступні дії:
- надання правової допомоги у судовому засіданні. Представництв інтересів Клієнта в судовому засіданні у Дніпропетровському окружному адміністративному суді під час розгляду позову ТОВ Фірма "Блок ЛТД" до Дніпропетровської митниці ДФС про зобов`язання відновити преференційний режим (резким вільної торгівлі) та підготувати, висновок про повернення надмірно сплачених митних платежів 6 годин, 9000 грн.;
- ознайомлення з матеріалами справи в суді 1 година, 800 грн.
Верховним Судом в постанові від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Суд зазначає, що здійснені адвокатом дії, визначені в специфікації, мали бути здійснені адвокатом фактично, та дійсність їх вчинення має бути підтверджена в матеріалах справи.
Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»:
- договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4);
- інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6);
- представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9).
Згідно з положеннями ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.
Суд зазначає, що «правовий аналіз документів, які надано ТОВ Фірма "Блок ЛТД" щодо відмови в відновленні преференційного режиму та відмови в поверненні коштів. Пошук та аналіз судової практики по адміністративним спорам з питання оскаржена відмови в відновленні преференційного режиму та повернення надмірного сплаченого мита», в силу вимог Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не є окремим видом адвокатської діяльності, а є частиною консультацій та/або підготовки процесуальних документів, в тому числі підготовки позовної заяви.
Оскільки до такого виду адвокатської діяльності, як підготовка позовної заяви (написання), віднесено «правовий аналіз документів, які надано ТОВ Фірма "Блок ЛТД" щодо відмови в відновленні преференційного режиму та відмови в поверненні коштів. Пошук та аналіз судової практики по адміністративним спорам з питання оскаржена відмови в відновленні преференційного режиму та повернення надмірного сплаченого мита», суд не вбачає підстав для виділення в окремий вид послуг останніх. У випадку відокремлення вказаних послуг, не є обґрунтованим розрахунок часу 12 годин, витраченого адвокатом на підготовку позовної заяви, відповіді на відзив, пояснень по справі та клопотань, оскільки опрацювання матеріалів, аналіз судової практики, формування правової позиції та вироблення стратегії захисту порушених прав вже відбулось адвокатом до підготовки позовної заяви.
Крім того, суд зазначає, що формування гонорару адвоката відбулось до подачі позовної заяви до суду, що підтверджується виставленим рахунком від 09.12.2019 року, а позовну заяву подано до суду 26.12.2019 року.
Проте, у специфікації №14 до моменту подачі позовної заяви до суду включено вид послуг як надання відповіді на відзив, хоча фактично відзив на позов було подано 14.01.2020 року, та адвокат на стадії підготовки позовної заяви до розгляду не міг передбачити витрати часу на подання та складання відповіді на відзив.
Тобто наведений розрахунок годин в специфікації не підтверджує дійсність та реальність витраченого адвокатом часу на надання послуг з правової допомоги, а є лише припущенням часу, який може бути витрачено адвокатом.
Аналіз наведених документів та їх зміст дає суду зробити висновок, що вони не підтверджують в повному обсязі фактичність наданих послуг у відповідності до часу, який було витрачено, на такі послуги.
Підсумовуючи викладене, судом встановлено не дотримання адвокатом розумності та виправданості гонорару, як це передбачено статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою.
При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Такі самі критерії використовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ).
Підсумовуючи наведене, суд зроби висновок, що надані суду матеріали, не доводять в повному обсязі факту понесення адвокатом витрат пов`язаних з цією справою.
Керуючись ст.ст. 241-246, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 08 травня 2020 року.

Суддя С.В. Ніколайчук