Справа № 140/3019/20
Суддя: Сорока Юрій Юрійович
Дата ухвалення: 2020-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2020 року ЛуцькСправа № 140/3019/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Сороки Ю.Ю.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Волинське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення адміністративно-господарських санкцій в сумі 23 206, 67 грн. та пені 3016, 00 грн. з підстав порушення статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що всупереч вимогам частини першої статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" відповідачем у 2018 році не забезпечено норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю в кількості 1 особи. Сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів становить 23 206, 67 грн., яка відповідачем в добровільному порядку не була сплачена. За несвоєчасну сплату адміністративно-господарських санкцій відповідачу нарахована пеня в сумі 3 006, 72 грн., яку позивач просить стягнути з ФОП ОСОБА_1 із сумою адміністративно-господарських санкцій в примусовому порядку.

Ухвалою суду від 11.03.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У відзиві на позовну заяву від 31.03.2020 відповідач позовні вимоги позивача не визнав, посилаючись на те, що річний звіт за формою №10-ПІ щодо кількості працевлаштованих інвалідів за 2018 рік відповідач повинен був надати позивачу не пізніше 01.03.2019 та розрахувати і сплатити адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, - до 15 квітня 2019 року. Отже, після вказаної дати у позивача виникли підстави для стягнення несплачених санкцій. Таким чином, вважає, що відлік строку на звернення до суду для позивача, як суб`єкта владних повноважень, почався не з моменту, коли він дізнався про порушення, а з дня виникнення підстав, що дають право на пред`явлення передбачених Законом вимог. Відтак, вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду із даним позовом, у зв`язку із чим просить залишити позовну заяву Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення коштів, без розгляду.

08.04.2020 представник позивача подав відповідь на відзив, в якій не погодився з позицією відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з тих підстав, що згідно ч.9 ст.19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" (далі - Закон) підприємства, установа, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю. Відповідач звернувся до Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів із заявою про реєстрацію 22.01.2020, а тому про існування такого боржника-роботодавця позивачу до 22.01.2020 не було відомо. При цьому, ні Законом, ні іншими нормативно-правовими актами не передбачено обов`язку позивача щодо самостійного виявлення роботодавців, у яких працевлаштовано 8 і більше осіб та зобов`язання їх подавати відповідний звіт. Відтак строк звернення до суду не міг розпочатися 16.04.2019, як стверджує відповідач у відзиві на позовну заяву. Таким чином, встановлений ст..122 КАС України строк звернення до суду позивачем, як суб`єктом владних повноважень, не пропущено.

Просить суд позовні вимоги задовольнити повністю.

Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 12.03.2003, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згідно з частинами першою та другою статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21.03.1991 №875-ХІІ (далі - Закон №875-ХІІ) для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Отже, Законом передбачені гарантії соціального захисту осіб з інвалідністю шляхом встановлення особливих вимог щодо організації робочого місця для такої особи та покладення на підприємства обов`язку забезпечувати для осіб з інвалідністю належні та безпечні умови праці з урахуванням медичних показань.

Частиною першою статті 20 Закону №875-ХІІ визначено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Відповідно до частин першої та третьої статті 18 Закону №875-ХІІ забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості. Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів Українита працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, обов`язки роботодавців стосовно забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування полягають:

- у виділенні та створенні робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальних робочих місць;

- у створенні для них умов праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації;

- у забезпеченні інших соціально-економічних гарантій, передбачених чинним законодавством;

- у наданні державній службі зайнятості інформації, необхідної для організації працевлаштування осіб з інвалідністю;

- у звітуванні Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 №70 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом. Інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.01.2020 за вхідним №2522 відповідач подав до Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт форми №10-ПІ про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2018 рік, у якому відображено, що середньооблікова чисельність працюючих у 2018 році у відповідача фактично складала 9 чоловік, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, становила 0 осіб. При цьому, кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону №875-ХІІ, повинна складати 1 особа. Фонд оплати праці штатних працівників відповідача у 2018 році становив 417, 72 тис. грн. Середьорічна заробітна плата штатного працівника - 46 413, 33 грн. Сума адміністративно-господарської санкції за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів - 23 206, 67 грн. (а.с.9)

Отже, відповідно до поданої звітності відповідачем не виконано норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю в кількості 1 особи.

При цьому, відповідач не надав суду доказів того, що він звертався в центр зайнятості зі звітами форми №3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", вжив залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення, яке полягає у не забезпеченні середньооблікової чисельності працюючих інвалідів відповідно до установленого нормативу у 2018 році.

В силу вимог частини четвертої статті 19 Закону №875-ХІІ виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичною особою, яка використовує найману працю, осіб з інвалідністю, для яких це місце роботи є основним.

Таким чином, не виконання відповідачем нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю в кількості 1 особи є підставою для сплати ним адміністративно-господарської санкції, сума якої визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати, як це передбачено частиною першою статті 20 Закону №875-ХІІ.

Згідно з частиною четвертою статті 20 Закону №875-ХІІ адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк (ч.2 ст.20 Закону №875-ХІІ).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач самостійно розрахував суму адміністративно-господарської санкції, розмір якої становить 23 206, 67 грн., проте не сплатив її у визначений Законом строк, внаслідок чого позивачем нараховано пеню за період з 16.04.2019 до 06.03.2020 в сумі 3 006, 72 грн. (а.с.6)

Таким чином, оскільки відповідач, який використовує найману працю, у 2018 році не виконав норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю та самостійно не сплатив суму адміністративно-господарської санкції, тому сума зазначеної санкції в розмірі 23 206, 67 грн. разом із пенею в розмірі 3 006, 72 грн. підлягає стягненню з останнього в примусовому порядку.

Водночас, суд вважає необґрунтованими твердження відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду, встановленого частиною другою статті 122 КАС України, з таких підстав.

Згідно ч.8 ст.19 Закону №875-ХІІ центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, з метою контролю за виконанням нормативу робочих місць, передбаченого частиною першою цієї статті, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, здійснює перевірки підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, щодо реєстрації у Фонді соціального захисту інвалідів, подання ними звітів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю, виконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі шляхом його зарахування.

Водночас, ч.9 ст.19 Закону №875-ХІІ підприємства, установа, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю.

Судом встановлено, що відповідач звернувся до Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів із заявою про реєстрацію роботодавця у відділенні Фонду соціального захисту інвалідів 22.01.2020.

Одночасно із заявою про реєстрацію, 22.01.2020 відповідачем було подано звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2018 рік. При цьому, відповідачем було самостійно визначено суму адміністративно-господарської санкції за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів - 23 206, 67 грн. (а.с.9)

Враховуючи те, що відповідач звернувся із заявою про реєстрацію роботодавця у відділенні Фонду соціального захисту інвалідів лише 22.01.2020, тому про існування такого боржника-роботодавця позивачу до 22.01.2020 не було відомо, а відтак строк звернення до суду не міг розпочатися 16.04.2019, як стверджує відповідач у відзиві на позовну заяву.

Таким чином, встановлений ст.122 КАС України строк звернення до суду позивачем, як суб`єктом владних повноважень, не пропущено.

Враховуючи, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 у 2018 році не виконав вимоги Закону №875-ХІІ в частині вжиття своєчасних заходів, спрямованих на працевлаштування осіб з інвалідністю, тому суд дійшов висновку, що нараховані адміністративно-господарська санкція за невиконання нормативу з працевлаштування осіб з інвалідністю в сумі 23 206, 67 грн. та пеня в сумі 3 006, 72 грн. підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь держави в особі Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів в дохід Державного бюджету України на рахунки, відкриті на балансі Державної казначейської служби України, УК у Ківерцівському районі/ ОТГ Цумань/50070000, номер рахунку UA0003494, Банк Казначейство України (ЕАП) ідентифікаційний номер 38051994, адміністративно-господарські санкції в розмірі 23 206, 67 грн. та пеню в розмірі 3 006, 72 грн., на загальну суму 26 222, 67 (двадцять шість тисяч двісті двадцять дві) гривні 67 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення, з урахуванням п.3 розділу VI "Прикінцевих положень" КАС України.

Позивач: Волинське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, , адреса: 43008, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Писаревського, будинок 3А.

Відповідач: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя Ю.Ю. Сорока