Справа № 140/4844/20
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2020-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2020 року ЛуцькСправа № 140/4844/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Мачульського В.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач) про визнання дій щодо відмови у призначені пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні за 2017-2019 роки протиправними та зобов`язання призначити та виплачувати пенсію за віком з заробітної плати за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні за 2017-2019 роки відповідно до частини 1 та 2 статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 13.02.2020.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебуває ГУ ПФУ у Волинській області з 2010 року та отримує пенсію за віком на підставі Закону України «Про державну службу». 12.02.2020 ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV), надавши новий пакет документів про стаж та заробіток, в тому числі набутого і після призначення попереднього виду пенсії. Однак позивачу було відмовлено у призначенні пенсії в зв`язку з тим, що при призначенні пенсії її розмір зменшується, оскільки для розрахунку розміру пенсії взято показник середньої заробітної плати по Україні за 2014-2016 роки - 3764,40 гривень, збільшеної на коефіцієнт 1,17 відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 року №124, як для перерахунку пенсії, а не згідно до норм частини 2 статті 40 Закону №1058-1IV, визначеної для призначення нової пенсії.

ОСОБА_1 з таким діями відповідача не погоджується, вважає їх неправомірними та такими, що не відповідають діючому законодавству, порушують її конституційне право на пенсійне забезпечення в розмірі, відповідному її заробітній платі та стажу, оскільки заробітна плата (дохід) для призначення пенсії у 2020 році визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2017, 2018 та 2019 роки. Для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року.

Позивач зауважила, що у січні 2020 року подана заяву про призначення пенсії за віком по нормам Закону №1058-ІV. Однак подана заява була розглянута відповідачем як перехід з одного виду пенсії на інший, а не як нове призначення.

Зазначає, що по нормам Закону України «Про державну службу» вона отримувала пенсію за віком та звернулась за призначенням по нормам Закону №1058-ІV також пенсії за віком з врахуванням стажу та заробітної плати набутої після призначення пенсії. При цьому, при розрахунку розміру пенсії було застосовано середню заробітну плату (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2014, 2015 та 2016 роки, як для перерахунку пенсії відповідно до пункту 4-3 Прикінцевих положень Закону №1058-ІV, збільшеної на коефіцієнт 1,17 відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 року №124.

Також, позивач зазначила, що при зверненні за призначенням пенсії у заяві було зазначено, що обрахунок заробітної плати провести без урахування періоду роботи до 1 липня 2000 року, як то передбачено діючим законодавством. Проте відповідач при розрахунку пенсії по нормам загального Закону включає до обрахунку період роботи до липня 2000 року, мотивуючи тим, що зазначений період роботи брався до обрахунку пенсії відповідно до довідки про зарплату яка була в матеріалах пенсійної справи на момент призначення пенсії у 2010 році та використовувалась для визначення розміру звичайної пенсії для проведення розмежування фінансування виплати пенсії державному службовцю відповідно до п.2.24 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-ІV та частини 1 статті 40 Закону №1058-ІV, в редакції що діяла на той час.

ОСОБА_1 з такими висновками ГУ ПФУ у Волинській області не погоджуюсь та вважає, що призначення пенсії по віку по нормах загального закону вперше проводиться у 2020 році, а відтак має застосуватись норма частини 1 статті 40 Закону №1058-ІV в редакції що діє на момент звернення, оскільки у 2010 році мені не призначалась пенсія по нормах Закону №1058-ІV, а визначався лише її розмір для розмежування фінансування пенсійної виплати. А тому призначення пенсії по віку відповідач зобов`язаний провести з урахуванням вимог зазначених в заяві, тобто без урахування заробітної плати за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року.

З наведених підстав позивач просила позов задовольнити.

Ухвалою суду від 06.04.2020 відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи відповідно до частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) (а.с.9).

У відзиві на позов відповідач позовні вимоги заперечив (а.с.12-15). В обґрунтування своєї позиції вказав, що ОСОБА_1 з 02.04.2010 перебувала на обліку як одержувач пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

У лютому 2020 року ОСОБА_2 було подано заяву до головного управління, щодо переведення з пенсії за віком, призначеної згідно Закону України «Про державну службу» на пенсію за віком відповідно до статей 27, 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з доданими до неї документами.

Розглянувши заяву, відповідачем встановлено, що позивачу, пенсія за віком, обчислена відповідно до статей 27 та 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із врахуванням заробітної плати за 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 30.06.2000 (з 01.01.1995 по 31.12.1999) та за весь період страхового стажу, починаючи з 1 липня 2000 року та страхового стажу 36 років 7 місяців 8 днів. Середньомісячна заробітна плата для обчислення пенсії відповідно до ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 6398,08 грн. (з врахуванням середньої заробітної плати по Україні за 2014-2016 роки - 4404,35 грн. та індивідуального коефіцієнту заробітної плати - 1,45063).

Основний розмір пенсії визначено відповідно до статті 27 Закону як добуток заробітної плати (доходу) застрахованої особи, визначеної відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях та коефіцієнта страхового стажу застрахованої особи, визначеного відповідно до статті 25 цього Закону.

Частиною 4 статті 42 Закону передбачено, що у разі, якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії. За бажанням пенсіонера перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати за періоди страхового стажу; зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії.

В випадках, якщо застрахована особа після призначення (перерахунку) пенсії має менш як 24 місяці страхового стажу, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням набутого страхового стажу та заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію.

Відтак, оскільки страховий стаж позивача, набутий після призначення пенсії, становить менш як 24 місяці, для перегляду заробітної плати, з якої обчислено пенсію, немає підстав. Таким чином, при переведенні на пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розмір пенсії Позивача зменшується на 119,51 грн.

Стосовно вимог позивача щодо застосування середньої заробітної плати по України за 2017-2019 роки при переведенні з пенсії по віку відповідно до Закону України «Про державну службу» на пенсію за віком згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» замість середньої заробітної плати за 2014-2016 роки, які були враховані головним управлінням, відповідач зазначив наступне.

Положення ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» застосовуються саме при призначенні пенсії. В нашому випадку має місце переведення з одного виду пенсії на інший.

Питання переведення з одного виду пенсії на інший врегульовано ч.3 ст. 45 вищевказаного Закону: переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Також, відповідно до пункту 2.24 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, при призначенні (перерахунку) пенсії відповідно до Законів України «Про державну службу» для визначення розміру пенсії за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для розмежування джерел фінансування особа надає пакет документів, передбачених підпунктами 2 і 3 пункту 2.1 цього розділу. Тобто, пенсійна виплата за Законом «Про державну службу» складається із двох складових: пенсії за віком, розрахованої відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та частини пенсії згідно із Законом України «Про державну службу».

У зв`язку з цим, при застосуванні показника середньої заробітної плати за 2014-2016 роки відповідач діяв правомірно та на виконання приписів абз.1 ч.3 ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», так як ці відомості вже містилися в матеріалах пенсійної справи позивача.

Отже при переведенні позивача на пенсію за віком розмір її пенсійної виплати зменшився б, відтак ГУ ПФУ у Волинській області було прийнято рішення про відмову в переведенні на пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З наведених підстав просив в задоволенні позову відмовити повністю.

Сторони скористались своїм правом щодо подачі заяв по суті справи.

У зв`язку із перебуванням головуючого судді у відпустці в період з 28.04.2020 по 08.05.2020, справа вирішується у перший робочий день судді 12.05.2020.

Враховуючи вимоги статті 263 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши письмові докази, а також пояснення, викладені учасниками справи у заявах по суті справи, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуваю на обліку в органах Пенсійного фонду України, як отримувач пенсії за віком з 02.04.2010 року відповідно до Закону України «Про державну службу».

Набувши право на пенсію за віком на загальних підставах, позивач 12.02.2020 звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІV та проведення перерахуноку пенсії за віком з урахуванням ч.2 ст.40 Закону №1058-IV за три календарні роки, що передують року звернення із заявою за призначенням пенсії за віком, тобто 2017-2019 роки (а.с.40).

Листом ГУ ПФУ у Волинській області від 20.02.2020 №0300-0307-8/2501 (а.с.6) надало відповідь, що при призначенні пенсії її розмір зменшується, оскільки для розрахунку розміру пенсії взято показник середньої заробітної плати по Україні за 2014-2016 роки - 3764-40 гривень, збільшеної на коефіцієнт 1,17 відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 року №124, як для перерахунку пенсії, а не згідно до норм частини 2 статті 40 Закону №1058-1IV, визначеної для призначення нової пенсії.

Позивач не погоджується з такою позицією ГУ ПФУ у Волинській області та вважає, що при розрахунку призначеної у січні 2020 року пенсії за віком відповідач повинен був застосувати показник середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2017-2019 роки, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених позовних вимог та оцінюючи обґрунтованість заперечень відповідача на підставі поданих сторонами письмових доказів, наявних в матеріалах справи, суд виходить з такого.

Згідно з частиною першою ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також, у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Частиною 1 ст.2 Закону №1058-IV перший рівень у системи пенсійного забезпечення в Україні складає солідарна система загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - солідарна система), що базується на засадах солідарності і субсидування та здійснення виплати пенсій і надання соціальних послуг за рахунок коштів Пенсійного фонду на умовах та в порядку, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно зі ст.10 Закону №1058-IV, особа, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один з цих видів пенсії за її вибором.

Отже, Законом №1058-IV передбачено чіткий перелік видів пенсії, які призначаються за цим законом, а також визначено право вибору виду пенсії.

Відповідно до абзацу 1 ч.1 ст.40 Закону №1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Частиною 2 ст. 40 Закону №1058-IV визначено, що заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою:

Зп = Зс х (Ск : К), де:

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях;

Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки;

Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn );

К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Згідно з п.п. 2, 13 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV (у редакції на час призначення позивачу пенсії за вислугу років) до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, які працювали на посадах, що дають право на пенсію за вислугою років, пенсії призначаються за нормами цього Закону. У разі якщо особі призначено пенсію відповідно до законів України "Про державну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України», "Про наукову і науково-технічну діяльність", її виплата продовжується до переведення за бажанням особи на пенсію на інших підставах або за бажанням особи поновлюється у розмірі, який було встановлено до переведення. До такого переведення розмір пенсії, встановлений до дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", не переглядається та пенсія не індексується. Різниця між розміром пенсії, на який має право особа відповідно до зазначених законодавчих актів, та розміром пенсії із солідарної системи відповідно до цього Закону фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Водночас, ч.3 ст.45 Закону №1058-ІV встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 Закону №1058-ІV, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що ч.3 ст.45 Закону №1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом №1058-ІV.

Як встановлено в ході розгляду справи, первинно позивачу було призначено пенсію за віком, згідно Закону України «Про державну службу», а за призначенням пенсії відповідно до Закону №1058-ІV позивач звернулася вперше у лютому 2020 році після досягнення 60 річного віку.

Враховуючи викладене, застосування відповідачем до спірних правовідносин положень ч.3 ст.45 Закону №1058-ІV є безпідставним.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач має право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної по Україні за 2017-2019 роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Та обставина, що механізм і порядок обчислення та виплати пенсій за вислугу років, призначених відповідно до Закону №1788-XII, з 01.01.2004 здійснюється на підставі Закону №1058-IV за формулою, що встановлена для пенсії за віком, не впливає на той факт, що призначення пенсії за вислугу років зумовлено положеннями Закону №1788-XII.

При цьому ст.9 Закону №1058-ІV не передбачено такого виду пенсії, як пенсія за вислугу років. Разом з тим, ч.3 ст.45 зазначеного Закону регламентує порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший.

Аналогічна позиція щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладена в постанові Верховного Суду від 11.09.2019 у справі №213/1226/16-а (провадження №К/9901/42455/18).

Крім того, аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 по справі №876/5312/17 (№577/2576/17) (Провадження №11-731апп18) згідно з якою у випадку призначення особі пенсії за вислугу років відповідно до Закону №1788-XII, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно частини третьої статті 45 Закону №1058-IV.

Стосовно обраного позивачем способу захисту порушеного права шляхом визнання дій щодо відмови у призначені пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні за 2017-2019 роки протиправними та зобов`язання призначити та виплачувати пенсію за віком з заробітної плати за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні за 2017-2019 роки відповідно до частини 1 та 2 статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 12.02.2020, суд зазначає таке.

Частиною 2 статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Суд зазначає, що за своєю суттю відмова призначити (перерахувати) пенсію у певному розмірі є вольовим рішенням суб`єкта владних повноважень, отже, зважаючи на обставини справи, суд встановив, що порушення прав позивача відбулося внаслідок протиправної відмови ГУ ПФУ у Волинській області в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2017-2019 роки.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи зміст спірних правовідносин, суд вважає, що ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком із дати подання відповідної заяви, з урахуванням частини 2 статті 40 Закону №1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме за 2017-2019 роки, та виплатити пенсію з урахуванням раніше виплачених сум.

Згідно з частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про задоволення адміністративного позову.

Керуючись статтями 2, 6, 72-77, 244-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо відмови у призначені ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні за 2017-2019 роки.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, будинок 22-В, ) призначити з 12 лютого 2020 року ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію за віком з урахуванням частини 2 статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, а саме за 2017-2019 роки, та виплатити пенсію з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд.

Відповідно до пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк на апеляційне оскарження, визначений статтею 295 цього Кодексу, продовжується на строк дії такого карантину.

Головуючий

Суддя В.В. Мачульський