Справа № 160/2021/20
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2020-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2020 року Справа № 160/2021/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Озерянської С.І. розглянувши у порядку письмового провадження у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Дніпро) про визнання протиправною та скасування постанови, -
Відповідач надав відзив на позовну заяву, у якому зазначив про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки виконавчий збір стягнуто цілком правомірно, відповідно до вимог статей 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження». Зауважив, що Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» не заборонено вчиняти дії щодо стягнення грошових коштів з підприємства, які входять до переліку затверджених цим Законом. В задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі.
Представник позивача в судове засідання 06.05.2020 року не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Представник відповідача в судове засідання 06.05.2020 року не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Відповідно до частини 1 та 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
За таких обставин, враховуючи скорочені строки розгляду справ про оскарження рішень органів державної виконавчої служби, та керуючись частиною 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представників сторін, повідомлених належним чином.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 16.12.2019 року у справі № 904/4059/19 стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» на користь Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпрообленерго» 545457,94 грн. вартості недостачі вантажу, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 8181,61 грн.
09.01.2020 року на виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.12.2019 року у справі № 904/4059/19, було видано наказ про примусове виконання рішення суду.
31.01.2020 року державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Дніпро) Коваленко ОСОБА_1 на підставі наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 16.12.2019 року у справі № 904/4059/19 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 61116049.
05.02.2020 року з рахунку позивача, відкритому у Філії Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк» були списані кошти у сумі 609176,86 грн. згідно наказу Господарського суду Дніпропетровської області № 904/4059/19 від 09.01.2020 року з урахуванням виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій.
Постановою державного виконавця від 11.02.2020 року виконавче провадження № 61116049 закінчено на підставі пункту 9 частини 1 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із фактичним виконанням рішення суду.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та способом, передбаченим Конституцією та законами України.
Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення є обов`язковими до виконання на усій території України.
При цьому, держава Україна на своїй території повинна забезпечити реалізацію всіх прав, що випливають з Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі й права на справедливий суд.
Конституційний Суд України неодноразово підкреслював, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (перше речення абзацу другого пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 225.04.2012 №11-рп/2012); право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист (абзац п`ятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 р. № 5-рп/2013).
Зокрема, у рішенні № 2-р(II)/2019 від 15.05.2019 року Конституційний Суд України наголосив, що забезпечення державою виконання судового рішення як невід`ємної складової права кожного на судовий захист закладено на конституційному рівні у зв`язку із внесенням Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" від 02.06.2016 №1401-VIII змін до Конституції України та доповненням її, зокрема, статтею 129-1, частиною другою якої передбачено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Аналіз статей 3, 8, частин першої, другої статті 55, частин першої, другої статті 129-1 Конституції України у їх системному зв`язку, наведених юридичних позицій Конституційного Суду України дає підстави стверджувати, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.
При цьому, слід зауважити на тому, що виконання судового рішення є прямим обов`язком боржника (частина 2 статті 15 Закону України "Про виконавче провадження").
Відтак, за наявності будь-яких сумнівів з приводу правомірності чи неправомірності вчинення виконавцем певних дій, останні підлягають оцінці з точки зору їх спрямованості на забезпечення виконання остаточного судового рішення.
Предметом дослідження в даній справі є застосування до спірних правовідносин норми законодавства щодо встановленої тимчасової заборони на вчинення будь-яких виконавчих дій, у тому числі, примусового списання коштів з рахунків AT «Укрзалізниця», згідно з приписами пункту 3 Розділу III Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації».
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 року.
У силу статей 1, 5 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів"
Відповідно статті 3 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) державними виконавцями органів державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.
20.10.2019 року набрав чинності Закон України від 02.10.2019 р. № 145-ІХ «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» ( далі - Закон № 145-ІХ).
Пунктом 3 розділу III «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 145-ІХ передбачено, що забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.
Підприємство АТ "Укрзалізниця" включено до вказаного Переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, що є додатком до Закону України"Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації".
Суд зазначає, що з урахуванням заборони, встановленої пунктом 3 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України "Про визнання таким, що втратив чинність Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", в комплексі з іншими заборонами та мораторіями на звернення стягнення на майно боржників - державних підприємств, встановленими на момент прийняття Закону № 145-ІХ, законодавцем в основу положення, визначеного пунктом 3 розділу ІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 145-ІХ, було покладено як принцип обов`язковості виконання рішень, закріплений Конституцією України, так і необхідність збереження об`єктів права державної власності, які були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", у зв`язку з їх стратегічним значенням для української економіки та національної безпеки з метою запобігти безконтрольному відчуженню майна, що складає єдиний майновий комплекс, у тому числі через застосування позаприватизаційних процедур. Винятком із зазначеної заборони є стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.
Тобто вказаною нормою Закону № 145-ІХ з усього складу майна підприємства, призначеного для його діяльності, яким також є нерухоме майно (будівлі, споруди, земельні ділянки тощо), передбачено можливість звернення стягнення лише на конкретні види майна цього підприємства, зокрема, грошові кошти.
В даному випадку, примусовому виконання підлягав наказ Господарського суду Дніпропетровської області від 16.12.2019 року у справі № 904/4059/19, який передбачав стягнення з позивача саме грошових коштів.
Вказані обставини спростовують доводи позивача про заборону на звернення стягнення на кошти боржника - АТ "Укрзалізниця" у виконавчому провадженні № 61116049, оскільки, пунктом 3 розділу III «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 145-ІХ не передбачено заборону вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» в частині стягнення грошових коштів.
Відповідна правова позиція з даного питання, зокрема, була зазначена Департаментом з питань правосуддя та національної безпеки Міністерства юстиції України в роз`ясненні від 24.12.2019 року за зверненням Департаменту державної виконавчої служби.
При цьому судом було встановлено, що на виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 16.12.2019 року у справі № 904/4059/19, відповідачем в рамках виконавчого провадження № 61116049 31.01.2020 року було прийнято постанови про відкриття виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та 03.02.2020 року постанову про арешт коштів боржника.
Позивачем 06.02.2020 до Господарського суду Дніпропетровської області було подано скаргу на дії та бездіяльність державного виконавця, в якій АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" просило суд: 1)визнати неправомірними дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) ОСОБА_2 . ОСОБА_3 в частині винесення постанови у виконавчому провадженні № 61116049 про відкриття виконавчого провадження від 31.01.2020 та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження; 2) визнати неправомірними дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) ОСОБА_4 в частині винесення постанови у виконавчому провадженні № 61116049 про арешт коштів боржника від 03.02.2020 та скасувати постанову про арешт коштів боржника; 3) визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Коваленко У. ОСОБА_5 . в частині не повернення наказу суду виконанні по справі № 904/4059/19 від 09.01.2020; 4) зобов`язати державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) ОСОБА_4 повернути наказ суд по справі № 904/4059/19 від 09.01.2020 стягувачу на підставі пункту 9 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.02.2020 року було відмовлено у задоволенні скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на дії Центрального відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Зазначена ухвала набрала законної сили з моменту її оголошення - 17.02.2020 року.
Відповідно до частини 1, 2, 4 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
В даному випадку, державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Дніпро) ОСОБА_4 було повністю виконано вимоги виконавчого документу наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 16.12.2019 року у справі № 904/4059/19 та стягнуто виконавчих збір.
Окремо, щодо даної позовної вимоги, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, для повернення виконавчого збору, у випадку його протиправного стягнення, позивач має скористатися загальним способом, передбаченим законодавством для повернення з бюджету помилково або надміру перерахованих коштів, згідно Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України за №787 від 03.09.2013 р. (далі Порядок №787).
Пунктом 2 Порядку №787 передбачено, що цей Порядок визначає процедури повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії.
Виконавчий збір є збором і є доходом бюджету, відповідно, на нього поширюється дія Порядку.
Згідно із пунктом 3 Порядку №787, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби України (далі - органи Казначейства) з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень (далі - рахунки за надходженнями), відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.
Повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів (обов`язкових платежів) та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету (п. 5 Порядку №787).
Отже, законодавством встановлено чіткий алгоритм дій щодо повернення таких платежів Порядком №787.
Враховуючи вищевикладене, слід зазначити, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, тобто органу державної виконавчої служби разом зі заявою про повернення коштів з бюджету.
Підсумовуючи вищенаведене, суд зазначає, згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, безсторонньо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення неупереджено, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.
В силу положень статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України- розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
В даному випадку, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, доведено правомірність оскаржуваної постанови, отже позовна заява АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" не підлягає задоволенню.
За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову.
Керуючись статтями 242-246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене у строки, встановлені частиною 6 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст рішення складено 06 травня 2020 року.
Суддя С.І. Озерянська