Справа № 420/2157/20
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2020-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/2157/20
Головуючий в 1 інстанції: Завальнюк І.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Стас Л.В..

суддів: Турецької І.О., Шеметенко Л.П.,

за участю секретаря - Худика С.А.

за участю представника апелянта - Стойкової О.І.

за участю позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 13 березня 2020 року по справі за заявою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви, -

ВСТАНОВИВ:

12.03.2020 року до Одеського окружного адміністративного суду від приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення його позову до подання позовної заяви, в якій заявник просив:

зупинити дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців, прийняте за результатом розгляду скарги ОСОБА_4 , в частині застосування до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця строком на шість місяців;

заборонити Міністерству юстиції України вносити запис в Єдиному реєстрі приватних виконавців про зупинення діяльності приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 на підставі рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців, прийняте за результатом розгляду скарги ОСОБА_4 ;

В обґрунтування заяви, зазначив, що всі дії, із якими не погоджувався ОСОБА_4 як сторона виконавчого провадження № 60107252, були предметом судового розгляду, за результатом розгляду яких суд дійшов висновку про необґрунтованість поданих скарг у кількості одинадцяти одиниць. Фактично, здійснюючи переоцінку доводів, які вже були предметом судового розгляду, Міністерство юстиції України та Дисциплінарна комісія приватних виконавців, на думку заявника, порушили наведений принцип юридичної визначеності, висловили неповагу до рішень судів із аналогічних питань, які набрали законної сили, що свідчить про наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 13 березня 2020 року - заяву приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви - задоволено частково.

Заборонено Міністерству юстиції України (01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, 13; ) до вирішення справи по суті вчиняти запис в Єдиному реєстрі приватних виконавців про зупинення діяльності приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2; ІПН НОМЕР_1 ) на підставі рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців, прийнятого за результатом розгляду скарги ОСОБА_4 .

В іншій частині заяви - відмовлено.

В апеляційній скарзі, Міністерство юстиції України, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду від 13 березня 2020 року - скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви. В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач вказав, що навіть в разі задоволення позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування Рішення Дисциплінарної комісії та Наказу Міністерства юстиції, таке рішення не потребує особливого виконання, а відповідно і в застосуванні заходів щодо забезпечення такого позову не має необхідності. Крім того, апелянт зазначив, що судом забезпечено позов шляхом заборони вчиняти дії, що не є предметом оскарження. Обов`язковою умовою для забезпечення адміністративного позову, є «наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення», яке може бути виявлено судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності. Суд, агрументуючи доцільність застосування заходів забезпечення позову, фактично розглянув спір по суті.

У відзиві на апеляційну скаргу, заявник послався на доводи, ідентичні тим, що викладені в позовній заяві та узгоджуються з висновками, викладеними в рішенні суду першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 здійснює діяльність приватного виконавця у виконавчому окрузі Одеської області, згідно з посвідченням № 0315 від 13.03.2019р.

На його примусовому виконанні перебувало провадження № 60107252 із примусового виконання виконавчого листа № 522/19690/18, виданого Приморським районним судом міста Одеси 18.09.2019р., про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 грошових коштів в сумі 250 000 доларів США, що еквівалентно 7 003 828,25 грн. за курсом НБУ станом на 06.11.2018р.

18.09.2019р. відповідно до ст. ст. 3, 4, 24, 25, 26 Закону України «Про виконавче провадження» приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 60107252, якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно, попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення в неї завідомо неправдивих відомостей, яку направлено сторонам виконавчого провадження.

Вимоги виконавчого документу тривалий час не виконувались боржником, проте ним систематично подавались чисельні скарги на дії приватного виконавця першочергово до суду, який видав виконавчий документ.

Так, ухвалами Приморського районного суду м. Одеси від 21.10.2019р., від 13.11.2019р., від 09.01.2020р. у задоволенні всіх скарг ОСОБА_4 на дії приватного виконавця ОСОБА_1. під час примусового виконання виконавчого листа № 522/19690/18, виданого Приморським районним судом м. Одеси 18.09.2019р., було відмовлено. Напроти, за результатами розгляду всіх одинадцяти скарг на дії приватного виконавця судами встановлено відповідність дій приватного виконавця ОСОБА_1. вимогам закону.

Проте, незважаючи на викладене, ОСОБА_4 також подавав скарги на дії приватного виконавця ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, наголошуючи на вчиненні приватним виконавцем ОСОБА_1. дисциплінарного проступку в межах даного виконавчого провадження.

Загалом ОСОБА_4. було подано три скарги на дії приватного виконавця ОСОБА_1., предметом яких були ті самі обставини, які і були предметом оскарження дій приватного виконавця в порядку ст. 447 ЦПК України, та відносно яких наявні рішення судів.

В той же час, відповідно до скарги ОСОБА_8 від 20.11.2019р., Міністерством юстиції України було проведено позапланову невиїзну перевірку діяльності ОСОБА_1 , за результатами якої була складена довідка від 09.01.2020, у висновках якої встановлено факт порушення приватним виконавцем вимог ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» та абз. 2 п. 5.2. Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, затвердженого постановою правління НБУ від 28.07.2008р. № 216, яке укладалось у відсутності підпису відповідального виконавця банку та штампа уповноваженого банку, що обслуговує приватного виконавця, на платіжних вимогах № 60107252 від 25.10.2019р. від 04.11.2019р., від 14.11.2019р.

Відповідно до запрошення від 24.02.2020р. за № 64-2020/ДК, приватного виконавця ОСОБА_1 було запрошено на засідання Дисциплінарної комісії приватних виконавців, яке відбудеться 06.03.2020р., із розгляду скарги ОСОБА_4

На засіданні Дисциплінарної комісії приватних виконавців, яке відбулось 06.03.2020р. та оформлено Протоколом № 29, було оголошено рішення про притягнення приватного виконавця ОСОБА_1, до дисциплінарної відповідальності у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця на строк шість місяців.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи заяву про забезпечення позову, виходив з того, що захищене в судовому порядку порушене право позивача (інтерес) взагалі може бути знівельовано наслідками застосування вчинення Міністерством юстиції України запису в Єдиному реєстрі приватних виконавців про зупинення діяльності приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1, що навіть у разі ухвалення в подальшому судового рішення, за наслідком розгляду судом по суті заявлених позовних вимог на користь позивача, останньому необхідно буде докласти значних зусиль для поновлення діяльності приватного виконавця у випадку застосування наслідків зупинення діяльності приватного виконавця, в т.ч. й заміщення такого приватного виконавця іншим приватним виконавцем.

Колегія суддів погоджується з висновками суду з таких підстав.

Відповідно до ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно статті 151 КАС позов може бути забезпечено:1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

Як убачається із матеріалів справи, вимоги заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову обґрунтовані тим, що невжиття таких може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також ефективний захист та поновлення порушених прав позивача. Окрім того, на думку позивача, очевидними є ознаки протиправності оскаржуваного рішення.

Таким чином, позивач вважає, що існують всі передбачені статтями 150-154 КАС підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

Згідно з ч. 2 ст. 153 КАС України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен подати відповідну позовну заяву протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Також суд має враховувати співрозмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Водночас, будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Отже, обов`язковою умовою для застосування судом заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

Як вбачається з доданих до заяви матеріалів, на засіданні Дисциплінарної комісії приватних виконавців, яке відбулось 06.03.2020р., було оголошено рішення про притягнення приватного виконавця ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця на строк шість місяців. Зазначена обставина є підставою для видання наказу Міністерством юстиції України про введення в дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності строком на шість місяців.

Правомірність рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців підлягатиме дослідженню під час судового вирішення справи за позовом, з яким ОСОБА_1 має намір звернутися. Однак застосування наслідків останнього у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця на строк шість місяців призведе до порушення прав та законних інтересів позивача, тому є підстави для задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову до його подання шляхом заборони Міністерству юстиції України вчиняти певні дії.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 42 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» діяльність приватного виконавця зупиняється у таких випадках у разі застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця - на строк, визначений у рішенні Дисциплінарної комісії про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення.

Частиною 3 зазначеної статі визначено, що зупинення діяльності приватного виконавця за наявності підстав та в порядку, визначеному цією статтею, здійснюється шляхом видання наказу Міністерством юстиції України.

Згідно з ч. 4 ст. 42 вказаного Закону з дня внесення інформації про зупинення діяльності приватного виконавця до Єдиного реєстру приватних виконавців України приватному виконавцю забороняється здійснювати діяльність приватного виконавця, крім дій, пов`язаних із передаванням виконавчих документів іншому приватному виконавцю або відповідному органу державної виконавчої служб.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції, що невжиття заходів задля попередження зупинення діяльності заявника, ймовірність якого перебуває у прямому зв`язку із внесенням Міністерством юстиції України запису в Єдиному реєстрі приватних виконавців про зупинення діяльності приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 на підставі рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців, прийняте за результатом розгляду скарги ОСОБА_4, очевидно може призвести до того, що захист прав, свобод та інтересів ОСОБА_1., на захист яких буде подано адміністративний позов, стане неможливим, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Більш того, захищене в судовому порядку порушене право позивача (інтерес) взагалі може бути знівельовано наслідками застосування вчинення Міністерством юстиції України запису в Єдиному реєстрі приватних виконавців про зупинення діяльності приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 . Потенційний розвиток подій в такому напрямку для позивача цілком ймовірний та вбачається з матеріалів заяви, а тому дозволяє цілком обґрунтовано припускати необхідність вжиття заходів забезпечення позову в зазначений спосіб.

Що стосується очевидності ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю, то колегія суддів зазначає, що ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог.

Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Поряд із цим, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову до його подання, суд не дає оцінки спірному рішенню: не оцінює ґрунтовність та підставність обставин його прийняття та покладене в його основу правове обґрунтування, не перевіряє його на відповідність критеріям, закріпленими у ст. 2 КАС України.

Відтак, незалежно від результатів вирішення майбутнього спору, вжиття заходів позову до його подання щодо збереження чинною діяльності приватного виконавця та убезпечення її від зупинення не в змозі завдати істотної шкоди, тоді як зупинення такої діяльності безумовно завдає більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Колегія суддів вважає, що у випадку встановлення в ході майбутнього судового процесу безпідставності притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, пов`язане із цим такий вид дисциплінарного стягнення як зупинення діяльності приватного виконавця, становитиме суттєве порушення прав та інтересів позивача, яке фактично буде поширюватися на гарантовані Конституцією України права, що обумовлені адміністративними процедурами.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду про наявність передумов для вжиття заходів забезпечення позову. Висновки суду першої інстанції узгоджуються з вимогами законодавства, яким урегульовано спірні правовідносини, відповідають нормам процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують їх висновків і ґрунтуються на переоцінці обставин, установлених судом. При цьому вжиття вказаних заходів є співмірним із заявленими вимогами та не зумовило фактичного вирішення спору по суті, а спрямовано на збереження існуючого становища до винесення остаточного рішення у справі.

Керуючись ст..ст. 150, 151, 310, 312, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України - залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 13 березня 2020 року по справі за заявою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Дата складення повного судового рішення 07 травня 2020р.

Головуючий суддя Стас Л.В.
Судді Шеметенко Л.П. Турецька І.О.