Справа № 620/3486/19
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2020-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/3486/19 Суддя (судді) першої інстанції: Заяць О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати неправомірними дії (бездіяльність) Головного управління пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови в призначенні пенсії за вислугу років та зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити пенсію за вислугою років на пільгових умовах з 10 вересня 2019 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що право на пенсію за вислугу років не ставиться у залежність від наявності відповідної кількості саме календарної вислуги, оскільки час проходження служби особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби зараховується на пільгових умовах: один місяць служби за сорок днів.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року адміністративний позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення і прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Зокрема, відповідач стверджує, для призначення пенсії за вислугу років позивачу необхідно мати вислугу саме 24 календарних роки, втім календарна вислуга років ОСОБА_1 складає лише 22 роки 02 місяці 06 днів, що не дає йому права на пенсію за вислугу років згідно пункту "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Звертає увагу на судові рішення Верховного Суду, в яких суд касаційної інстанції прийшов до висновку, що Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" чітко передбачено призначення пенсії за вислугу років лише при наявності відповідної кількості календарних років служби.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він посилається на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства та зазначає, що згідно норм Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393 та статтей 17 та 17-1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" до вислуги років для призначення пенсії зараховується один місяць служби за сорок днів.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач безперервно проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі України з 1999 року по 2019 рік.

Відповідно витягу з наказу від 09.09.2019 року №54/ос-19 старшого прапорщика внутрішньої служби ОСОБА_1 було звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України з посади молодшого інспектора 2 категорії відділу режиму і охорони державної установи "Прилуцька виховна колонія" відповідно до п.4 ч. 1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" у зв`язку зі скороченням штатів.

У відповідності до вказаного витягу з наказу вислуга років позивача на день звільнення в календарному обчисленні становить 22 роки, 02 місяці та 06 днів; у пільговому обчисленні - 29 років, 0 місяців та 29 днів.

У подальшому, позивач звернувся до Державної установи "Прилуцька виховна колонія" із заявою про направлення його документів для призначення пенсії за вислугу років до Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України.

На підставі чого управління підготувало відповідне подання з додатками та направило його до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області для виконання.

Листом від 23.10.2019 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області відмовлено позивачу у призначенні пенсії, оскільки станом на дату звільнення він не має визначеної Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" вислуги років для призначення пенсії (24 календарних роки і більше). У зв`язку з чим надіслані управлінням документи для призначення пенсії повернуто без виконання.

Вважаючи вищезазначені дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Під час розгляду цієї справи суд першої інстанції дійшов висновку про те, що право на пенсію за вислугою років не ставиться в залежність від наявності відповідної кількості виключно календарної вислуги, тому дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років позивачу є протиправними, а позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів не погоджується з правову позицію висловленою в оскаржуваному рішення Чернігівського окружного адміністративного суду виходячи з наступного.

Пенсійне забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально- виконавчої служби здійснюється відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" 09.04.1992 року №2262-XII (далі - Закон №2262-XII).

Пенсійне забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально- виконавчої служби здійснюється відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" 09.04.1992 року №2262-XII (далі - Закон №2262-XII).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону №2262-XII особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Згідно п."б" ст.1-2 Закону №2262-XII право на пенсійне забезпечення мають, в тому числі, звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України.

У силу вимог п. "а" статті 12 Закону №2262-XII пенсія за вислугу років призначається: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б" - "д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема: з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше.

Одночасно стаття 17 вказаного Закону визначає вичерпний перелік видів служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років при призначенні пенсії.

Так, частиною другою статті 17 Законі № 2262-XII передбачено, що до вислуги років поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, Служби судової охорони, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Суд звертає увагу на те, що жодної відсилочної норми вказана стаття не містить, а також не містить посилання на те, що види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії можуть бути встановлені підзаконними актами.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що в Законі № 2262-XII не встановлено, що пенсію за вислугу років можна призначати особам при наявності 24 календарних років вислуги, обчисленої на пільгових умовах; вказаним Законом чітко передбачено, що пенсія за вислугу років призначається при наявності 24 календарних років та зазначено виключний перелік періодів служби, які враховуються до календарної вислуги років.

Тобто, статтею 12 Закону № 2262-XII чітко визначено, що пенсія за вислугу років призначається при наявності саме календарної, а не загальної чи пільгової вислуги років.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі № 295/6301/17, від 19 вересня 2018 року у справі № 725/1959/17, від 22 листопада 2018 року у справі № 161/4876/17, від 22 січня 2019 року у справі № 295/10742/16-а, від 27 лютого 2019 року у справі № 295/6454/17, від 14 листопада 2019 року у справі №806/1469/16.

При цьому, колегія суддів враховує, що згідно із частиною третьою статті 23 Закону України "Про державну кримінально-виконавчу службу України" пенсійне забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби здійснюється відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

При звільненні зі служби особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Відповідно до частини четвертої статті 23 Закону України "Про державну кримінально-виконавчу службу України" особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби встановлюється пільговий залік вислуги років для призначення пенсії - один місяць служби за сорок днів.

В свою чергу, статтею 17-1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" передбачено, що порядок обчислення вислуги років встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абзацу 1 пункту 1 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393 (далі - Порядок № 393) для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, особам, зазначеним у пункті "ж" статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються, зокрема, час виконання депутатських повноважень із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі.

Підпунктом "г" пункту 3 Порядку № 393 закріплено, що до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за сорок днів, зокрема, час проходження служби особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби.

Разом з тим, згідно з частини третьої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відтак, приписи пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 суперечать приписам статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", а тому застосуванню підлягає саме Закон № 2262-XII, оскільки має вищу юридичну силу.

Аналіз норм Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" дає підстави для висновку про те, що законодавець розмежовує такі поняття як "вислуга років" та "календарна вислуга років". При цьому, до вислуги років є можливим зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні і цей стаж теж враховується при призначенні пенсії (як правило впливає на розмір пенсії).

У той же час, для отримання права на призначення пенсії обов`язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному законом розмірі. До цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні законом не передбачено.

Вказане узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду 24 жовтня 2019 року у справі №761/14626/17.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутності у позивача права на призначення пенсії за вислугою років згідно пункту "а" частини першої статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", оскільки на момент звільнення ОСОБА_1 мав вислугу років в календарному обчисленні лише 22 роки 02 місяці та 06 днів при необхідних 24 календарних років.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - задовольнити.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: І.О. Лічевецький

Судді: В.П. Мельничук

О.М. Оксененко