Справа № 822/13/15
Суддя: Ковальчук О.К.
Дата ухвалення: 2020-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/13/15
РІШЕННЯ

іменем України

23 квітня 2020 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Ковальчук О.К. розглянувши адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "INTER CARS UKRAINE" до Подільської митниці Держмитслужби , Головного управління ДФС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "INTER CARS UKRAINE" звернулося в суд з позовом до Головного управління ДФС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №000069/22-01-22-04, №000070/22-01-22-04 від 09.10.2014 року та №000084/22-01-22-04, №000085/22-01-22-04 від 11.12.2014 року.

Постановою від 26 січня 2015 року Хмельницький окружний адміністративний суд адміністративний позов задовольнив, визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області № 000069/22-01-22-04, № 000070/22-01-22-04 від 09.10.2014 року та № 000084/22-01-22-04, № 000085/22-01-22-04 від 11.12.2014 року.

Ухвалою від 12 березня 2015 року Вінницький апеляційний адміністративний суд апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області залишив без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 січня 2015 року без змін.

Постановою від 13 вересня 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області задовольнив частково, постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 січня 2015 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2015 року скасував, а справу направив до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвалою від 05 листопада 2019 року Хмельницький окружний адміністративний суд прийняв до провадження зазначену адміністративну справу та призначив до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою від 18 грудня 2019 року Хмельницький окружний адміністративний суд за клопотаннями Головного управління ДФС у Хмельницькій області та Головного управління ДПС у Хмельницькій області замінив відповідача - Головне управління ДПС у Хмельницькій області на Подільську митницю Держмитслужби.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що працівниками фіскальної служби проведена документальна планова виїзна перевірка в частині дотримання законодавства України з питань державної митної справи за період з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року, результати якої оформлені актом №0027/4/22-01-22-04/ від 22.09.2014 року. В результаті проведеної перевірки відповідачі встановили порушення вимог статті 58 Митного кодексу України від 13.03.2012 року № 4495-VI, статті 267 Митного кодексу України від 11.07.2002 року № 92-ІV, закону України "Про Митний тариф України" від 05.04.2001 року № 2371-ІІІ, та пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України, щодо не включення до митної вартості імпортованих товарів повної суми транспортних витрат, що призвело до заниження митної вартості оцінюваних товарів та несплати у повному обсязі до державного бюджету ввізного мита та податку на додану вартість. За наслідками перевірки винесені податкові повідомлення-рішення від 09.10.2014 року № 000069/22-01-22-04, яким визначена сума грошового зобов`язання за платежем: ввізне мито та штраф в розмірі 174 615,89 грн., з яких 139 692,71 грн. основного платежу та 34 923,18 грн. штрафних санкцій, № 000070/22-01-22-04, яким визначено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 631655,41 грн., з яких 505324,33 грн. основного платежу та 126331,08 грн. штрафних санкцій. Не погодившись з вказаними податковими повідомленнями - рішеннями позивач оскаржив їх адміністративному порядку. За результатами адміністративного оскарження рішенням ДФС України №8042/6/99-99-10-01-06-15 від 04.12.2014 року податкові повідомлення-рішення залишені без змін, а скарги ТОВ " INTER CARS UKRAINE " - без задоволення.

Вважає оскаржувані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що суперечать нормам митного та податкового законодавства, оскільки:

акт перевірки складений з порушенням вимог статті 354Митного кодексу України (далі - МК України) та Порядку оформлення результатів проведення митними органами перевірок, затвердженого наказом міністерства фінансів України від 21.03.2012 №377 (далі - Порядок №377);

висновки відповідача щодо заниження митної вартості та несплати у повному обсязі до державного бюджету ввізного мита та податку на додану вартість у зв`язку з невключенням до митної вартості імпортованих товарів повної суми транспортних витрат сформовані з порушенням пункту 4 частини 3 статті 345 МК України без співставлення фінансових та бухгалтерських документів позивача та без врахування, тієї обставини, що кожне перевезення здійснювалось за одним перевізним документом;

митна вартість імпортованих товарів визначена з урахуванням вартості їх перевезення від пункту навантаження за межами України до пункту розвантаження на території України і підтверджується первинними та іншими документами, відображеними позивачем в бухгалтерському обліку, в тому числі актами виконаних робіт з перевезення товару та довідками (калькуляціями) про вартість перевезення;

у митного органу, який здійснював розмитнення імпортованого товару, відсутні зауваження щодо заявленої позивачем митної вартості;

визначення коду імпортованого товару статтею 313 МК України віднесене до виключних повноважень митного органу.

Просить позовні вимоги задовольнити.

У відзиві на позов відповідачі вказують, що відповідно до статті 345 МК України органи доходів і зборів мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи. Також згідно зі статтею 347 МК України посадовим особам надається право здійснювати перевірку грошових, фінансових і бухгалтерських документів, які можуть бути пов`язані з операціями із ввезення (пересилання) товарів на митну територію України. Висновки про порушення позивачем митного та податкового законодавства сформовані під час документальної планової перевірки позивача в результаті співставлення витрат на перевезення, заявлених при митному оформлені та відомостей щодо понесених витрат на транспортування, які зазначенні в первинних документах бухгалтерського обліку позивача, зокрема в актах виконаних робіт, які містять відомості про господарські операції та підтверджують їх здійснення. В актах виконаних робіт перевізників, що надавали транспортно-експедиційні послуги по доставці товарів на адресу підприємства, які надавались під час проведення перевірки, відсутнє виділення суми вартості витрат на транспортування після ввезення. Вартість транспортування визначена загальною сумою витрат на перевезення на всьому маршруті від місця завантаження (відправлення) товару до місця розвантаження (призначення) товару. Заявки, договори на перевезення та калькуляції не є первинними документами для підтвердження вартості транспортних послуг. Для підтвердження вартості транспортних витрат, включених до митної вартості імпортованого товару, позивач зобов`язаний подати документи, передбачені Порядком декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України та подання відомостей для її підтвердження, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2006 №1766 (далі - Порядок №1766). У зв`язку з відсутністю у позивача документального підтвердження виділення витрат на перевезення, здійснених за межами митної території України та на митній території України, зазначені витрати включені до митної вартості оцінюваних товарів в повному обсязі, що відповідає вимогам частини 1 статті 58 МК України.

Крім того, за результатами перевірки встановлено, що товар, задекларований як "склоочищувач" за кодом згідно з УКТЗЕД (ставка ввізного мита 2%) та оформлений за митними деклараціями №400050000/2012/001301 від 16.02.2012 та №400050000/2012/001304 від 16.02.2012 являється "щіткою склоочисника" та повинен був класифікуватися за кодом згідно з УКТЗЕД (ставка ввізного мита 10%). З урахуванням наявної інформації про призначення та конструктивні особливості товару "щітка склоочисника" згідно з основними правилами інтерпретації класифікації товарів УКТЗЕД він класифікується в товарній підкатегорії (ставка ввізного мита 10%). Повноваження органу доходів і зборів щодо класифікації імпортованих товарів передбачені статтею 69 МК України.

Вважають спірні податкові повідомлення-рішення правомірними, у задоволенні позову просять відмовити.

У відповідях на відзиви позивач вказує, що вимоги відповідача щодо підтвердження митної вартості та включених до її складу транспортних витрат лише первинними документами суперечать положенням МК України, як спеціального нормативно-правового акту, що регулює митні правовідносини. При цьому посилання відповідача на статтю 44 Податкового кодексу, як на підставу для висновків щодо необхідності підтвердження митної вартості лише первинними документами вважає безпідставним, оскільки з урахуванням положень частини 4 статті 3 МК України до спірних правовідносин слід застосовувати норми МК України, яким передбачена можливість підтвердження митної вартості іншими документами. Вважає також необгрунтованим посилання відповідача на статтю 69 МК України для підтвердження наявності у податкового органу повноважень щодо класифікації імпортованих товарів, оскільки статтями 4 і 10 МК України, чинного на час існування спірних відносин, такі повноваження віднесені до виключних повноважень митного органу і здійснюються під час митного контролю.

У запереченнях на відповідь на відзив відповідачі повторно вказали на порушення позивачем вимог статті 53 МК України та пункту 8 Порядку №1766 щодо підтвердження митної вартості імпортованих товарів первинними документами, а також на наявність у відповідача визначених статтею 345 МК України повноважень щодо здійснення перевірок з питань митної справи.

06.04.2020 позивач подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі в порядку письмового провадження

Сторони в судове засідання 23.04.2020 не з`явились.

Представник Подільської митниці Держмитслужби подав клопотання від 23.04.2020 вх № 22139/20 про розгляд без його участі на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.

Представник ГУ ДФС в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив.

Вирішуючи питання щодо відкладення розгляду справи, суд враховує таке.

Згідно з пунктом 8 частини 3 статті 2 КАС України основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи судом.

За змістом частини 1 статті 118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії.

Відповідно до пункту 11 частини 1 статті 4 КАС України розумний строк - найкоротший строк розгляду і вирішення адміністративної справи, достатній для надання своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту порушених прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах.

Розгляд справи впродовж розумного строку є складовою права на справедливий суд, задекларованого статтею 6 Європейської конвенції з прав людини.

Розгляд справи №822/13/15 неодноразово відкладався у зв`язку з неявкою відповідачів. Зазначене призвело до порушення строків розгляду судом справи.

Частиною 9 статті 205 КАС України визначено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оскільки позивач наполягає на розгляді справи без його участі в письмовому провадженні, а неявка відповідача не перешкоджає розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу в письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив таке.

Позивач - товариство з обмеженою відповідальністю "INTER CARS UKRAINE" зареєстроване 17.04.2000. З 2000 здійснює зовнішньо економічну діяльність.

Відповідно до частини 3 статті 345, частин 1, 2 статті 346 МК України, плану-графіку проведення документальних планових перевірок суб`єктів господарювання у III кварталі 2014 року та наказу ГУ Міндоходів у Хмельницькій області від 29.07.2014 №630 "Про проведення перевірки" працівниками фіскальної служби проведена документальна планова виїзна перевірка позивача в частині дотримання законодавства України з питань державної митної справи за період з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року.

За результатами перевірки складений акт №0027/4/22-01-22-04/ від 22 вересня 2014 року.

На підставі зазначеного акта перевірки винесені податкові повідомлення-рішення від 09 жовтня 2014 року №000069/22-01-22-04, яким визначена сума грошового зобов`язання з ввізного мита в розмірі 174615,89 грн, в тому числі 139692,71 грн основного платежу та 34923,18 грн штрафних санкцій, №000070/22-01-22-04, яким визначена сума грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 631655,41 грн, в тому числі 505324,33 грн основного платежу та 126331,08 грн штрафних санкцій.

За результатами адміністративного розгляду скарги позивача рішенням ДФС України №8042/6/99-99-10-01-06-15 від 04 грудня 2014 року оскаржувані податкові повідомлення-рішення залишені без змін, та прийняті податкові повідомлення-рішення від 11 грудня 2014 року №000084/22-01-22-04, яким визначена сума грошового зобов`язання з ввізного мита в розмірі 5,76 грн, в тому числі 4,61 грн. основного платежу та 1,15 грн. штрафних санкцій і №000085/22-01-22-04, яким визначена сума грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 24,23 грн, в тому числі 19,38 грн. основного платежу та 4,85 грн. штрафних санкцій.

Підставою прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень слугували викладені в акті перевірки №0027/4/22-01-22-04/ від 22 вересня 2014 року висновки відповідача про порушення позивачем вимог статті 58 МК України в редакції від 13 березня 2012 року №4495-VI, статті 267 МК України в редакції від 11 липня 2002 року №92-ІV і пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України (далі - ПК України) та заниження ввізного мита на суму 137205,66 грн і податкового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 504866,62 грн в результаті заниження митної вартості імпортованих товарів у зв`язку з не включенням повної суми транспортних витрат. Перевіркою встановлене також порушення позивачем вимог закону України "Про Митний тариф України" від 05 квітня 2001 року і пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України та заниження ввізного мита на суму 2491,81 грн і податкового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 498,35 грн в результаті невірного значення в графі 33 митної декларації коду товару згідно з УКТ ЗЕД «щітки склоочисника».

Зазначені податкові повідомлення-рішення позивач оскаржив до суду.

Досліджуючи спірні податкові повідомлення-рішення суд враховує таке.

В період з 01.01.2011 по 31.12.2012 позивач здійснював зовнішньоекономічну діяльність з придбання автозапчастин відповідно до зовнішньоекономічних контрактів, якими передбачена поставка товару на умовах FCA (міста країн Європейського Союзу), CIP (місто Хмельницький) та FOB (порти КНР і Індії) Інкотермс 2000.

Перевезення придбаних позивачем товарів (автозапчастин) здійснювали суб`єкти підприємницької діяльності - перевізник відповідно до укладених з позивачем договорів про надання транспортно-експедиційних послуг. Витрати на транспортно-експедиційні послуги після ввезення імпортованих товарів на митну територію України до місця розвантаження не включені позивачем до митної вартості цих товарів.

За даними перевірки під час розмитнення товарів відповідно до зовнішньоекономічних контрактів, укладених на умовах FCA (франко-перевізник (... назва місця призначення)) Інкотермс 2000 позивач занизив митну вартість імпортованих товарів у зв`язку з не включенням повної суми транспортних витрат.

Відповідно до пункту 190.1 статті 190 ПК України базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.

За визначенням частини 1 статті 49 МК України №4495 митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою (частина 1 статті 52 МК України №4495).

Згідно з Інкотермс 2000 поставка на умовах FCA (франко-перевізник (... назва місця призначення)) передбачає, що поставка вважається здійсненою, зокрема, якщо назване місце перебуває за межами площ продавця: коли товар наданий у розпорядження перевізника чи іншої особи, призначеної покупцем або обраної продавцем, нерозвантаженим з транспортного засобу продавця. Покупець зобов`язаний сплатити ціну товару у відповідності з договором купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний одержати на власний ризик і за власний рахунок будь-яку імпортну ліцензію або інший офіційний дозвільний документ і виконати, де це належить, усі митні формальності, необхідні для імпорту товару та його транзитного перевезення через будь-яку країну. Покупець зобов`язаний за власний рахунок укласти договір перевезення товару від названого місця, окрім випадків, коли договір перевезення укладено продавцем.

У відповідності до визначених зовнішньоекономічними договорами умов поставки позивач сплатив ціну товару, передбачену цими договорами, та вартість перевезення імпортованого товару від його продавця до місця розвантаження в місті Хмельницький відповідно до договорів з надання транспортно-експедиційних послуг.

Положеннями частин 4 і 5 статті 58 МК України №4495 передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Відповідно до пункту 5 частини 10 статті 58 МК України №4495 при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

Частиною 2 статті 267 МК України №92 також передбачалось, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються подальші витрати, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті. До митної вартості не включаються нижчезазначені витрати або кошти за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, що документально підтверджені та які піддаються обчисленню, зокрема, витрати на транспортування після ввезення (пункт 2 частини 11 статті 58 МК України №4495).

Аналогічні положення містились і в пункті "б" частини 3 статті 267 МК України №92

Отже, до митної вартості імпортованих автозапчастин, придбаних на умовах FCA (франко-перевізник (... назва місця призначення)) Інкотермс 2000, крім ціни товару, сплаченої постачальнику, позивач зобов`язаний включити витрати на транспортування від місця поставки до місця розвантаження з дотриманням правил, встановлених пунктом 5 частини 10 статті 58 МК України №4495 та частиною 2 статті 267 МК України №92.

При цьому, право на не включення до митної вартості витрат на транспортування товару після його ввезення на митну територію України виникає у платника податків у разі документального підтвердження цих витрат та існування можливості обчислення їх вартості після ввезення товару на митну територію України.

Відповідно до пункту 8 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2006 року за № 1766 (Порядок № 1766) для підтвердження транспортних витрат, які відповідно до МК України № 92-IV включаються до ціни товару, декларант зобов`язаний подати договір (контракт) про перевезення, транспортні та страхові документи, а також: або рахунок-фактуру від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; або банківські платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; або довідку підприємства-перевізника, що здійснило перевезення, яка містить реквізити товаротранспортного документа, відомості про маршрут перевезення, розмір плати за надання транспортно-експедиційних послуг та підписи керівника і головного бухгалтера такого підприємства; або калькуляцію транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

З введенням в дію МК України №4495-VI Порядок №1766 втратив чинність, а Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року №599, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 червня 2012 року за № 984/21296 затверджені Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення.

Згідно підпунктом 1.10 пункту 1 Правил Декларант або уповноважена ним особа самостійно заповнює всі графи ДМВ відповідно до порядку їх заповнення, за винятком граф, призначених для відміток митного органу.

У графі 20 Правил заповнення ДМВ зазначаються витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, якщо ці витрати відповідно до умов поставки не були включені до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

За змістом частини 2 статті 52 МК України №4495 декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 53 МК України №4495 для підтвердження витрат на транспортування, які за умовами поставки не включені у вартість товару, декларант подає транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Згідно з частиною 21 статті 58 МК України №4495 використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості повинні бути об`єктивними, піддаватися обчисленню та підтверджуватися документально.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Отже, витрати на транспортування імпортованих товарів після їх ввезення на митну територію України, не включені до митної вартості, повинні підтверджуватися транспортними (перевізними) документами та піддаватися обчисленню.

Суд встановив, що у вантажних митних деклараціях на поставку автозапчастин у графі 33 «заявлена митна вартість» позивач вказував митну вартість імпортованого товару з урахуванням ціни товару в іноземній валюті (графа 14 ВМД) та витрат на транспортування до пункту пропуску на митному кордоні України (графа 20 ВМД). В графі 25 ВМД «витрати на транспортування після ввезення на митну територію України інформація щодо розміру цих витрат відсутня (арк с. 170-175 т.9).

Відповідно до умов договорів про транспортно-експедиційні послуги експедитор здійснює діяльність від свого імені за рахунок замовника (п.1.2); умови кожного конкретного перевезення вантажу визначаються в письмовому замовленні (заявці), що надсилається замовником експедитору та є невід`ємною частиною даного договору (п.1.3); в заявці зазначається: час і місце завантаження, вид та кількість вантажу, маршрут перевезення, час і місце розвантаження, вартість наданих послуг та порядок їх оплати, інша інформація, необхідна для здійснення перевезення (п.1.4 ); підставою для виплати винагороди за транспортно-експедиційні послуги є рахунок і акт виконаних робіт (п.3.2) (арк. с. 32 - 100 т.1).

На підтвердження правомірності включення до митної вартості витрат на транспортування імпортованого товару до пункту пропуску на мину територію позивач надав: договори про надання транспортно-експедиційних послуг, заявки на перевезення, калькуляції обліку витрат на транспортування товару, CMR, акти надання транспортно-експедиційних послуг і рахунки на оплату транспортно-експедиційних послуг.

Досліджуючи зазначені документи, суд з`ясував таке.

У заявці на перевезення товару позивач вказував місце навантаження (за межами митної території) та місце розвантаження (місто Хмельницький, вул. Толстого, 1-1). Перевезення імпортованого товару від продавця до місця призначення на митній території України оформлене актами здачі-приймання транспортних послуг, а їх оплата здійснена позивачем на підставі рахунку.

Маршрут перевезення, місце навантаження та розвантаження імпортованого товару у заявці, акті приймання - передачі та рахунку на оплату, визначений позивачем та перевізником відповідно, є ідентичним - міста країн Європейського Союзу (місце навантаження) - місто Хмельницький (пункт розвантаження). При цьому вартість перевезення від місця поставки (навантаження товару) до місця розвантаження вказана однією сумою без розмежування вартості цих послуг від продавця до пункту пропуску на митному кордоні та від пункту пропуску до місця призначення на митній території міста Хмельницький.

У ВМД позивачем задекларовані лише витрати на транспортування імпортованого товару до пункту пропуску на митному кордоні, як місця доставки. Витрати на транспортування товару після ввезення на митну територію України (графа 25 ВМД) позивачем не вказані. Разом з тим, відповідно до умов поставки, зазначених у зовнішньо економічних контрактах, заявках на перевезення та катах приймання-передачі послуг з перевезення, місцем доставки є місто Хмельницький.

Відповідно до пункту 2 частини 11 статті 58 МК України №4495, пункту "б" частини 3 статті 267 МК України №92 і обов`язковою умовою не включення до митної вартості витрат на транспортування товару після його ввезення на митну територію України є можливість їх обчислення та підтвердження цих витрат документами. Такими документами у відповідності до пункту 6 частини 2 статті 53 МК України №4495 є транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Ані під час перевірки, ані під час судового розгляду спору позивач не надав первинні та інші документи, перелік яких визначений пунктом 6 частини 2 статті 53 МК України №4495, що підтверджують числові значення вартості транспортування імпортованого товару як до його ввезення на митну територію України, так і після (до місця розвантаження).

У зв`язку з відсутністю зазначених документів позивач зобов`язаний включити до митної вартості імпортованих автозапчастин, придбаних на умовах FCA (франко-перевізник (... назва місця призначення)) Інкотермс 2000, крім ціни товару, сплаченої постачальнику, витрати на транспортування від місця поставки до місця розвантаження.

Тому, суд вважає правомірними висновки відповідача щодо заниження позивачем митної вартості імпортованого товару у зв`язку з не включенням до її складу витрат на транспортування від пункту пропуску до місця розвантаження і місті Хмельницькому.

Крім того, перевіркою встановлено, що в порушення вимог Закону України "Про митний тариф України" від 05.04.2001 року № 2371-ІІІ (далі - Закону №2371) позивачем під час декларування неправильно визначено код товару "щітка склоочисника" згідно з Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТЗЕД), що призвело до заниження ввізного мита на суму 2491,81 грн та податку на додану вартість на суму 498,35 грн.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 266 МК України №4495 декларант зобов`язаний здійснити декларування товарів відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 257 МК України №4495 декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Згідно з частиною 8 статті 257 МК України №4495 митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться, у тому числі у вигляді кодів, зокрема, відомості про товари: б) звичайний торговельний опис, що дає змогу ідентифікувати та класифікувати товар; г) код товару згідно з УКТ ЗЕД.

Отже, статтями 257 і 266 МК України №4495 закріплений обов`язок декларанта внести до митної декларації, зокрема, відомості про код товару, нарахування митних платежів, їх ставки та суми тощо.

У ВМД від 16.02.2012 №400050000/2012/001301 та №400050000/2012/001304 позивач за кодом УКТЗЕД (ставка ввізного мита 2%) задекларував товар «щітка склоочисника».

За змістом частини 3 статті 69 МК України №4495 на вимогу посадової особи органу доходів і зборів декларант або уповноважена ним особа зобов`язані надати усі наявні відомості, необхідні для підтвердження заявлених ними кодів товарів, поданих до митного оформлення, а також зразки таких товарів та/або техніко-технологічну документацію на них.

За результати дослідження додатково наданих позивачем для перевірки документів відповідачем встановлене порушення позивачем Закону №2371 під час визначення коду зазначеного товару, який повинен класифікуватись за кодом 85129090 УКТЗЕД (ставка ввізного мита 10 %).

В обгрунтування правомірного зазначення у ВМД коду вказаного товару УКТЗЕД (ставка ввізного мита 2%) та протиправності відображених в акті перевірки висновків відповідача щодо порушення позивачем Закону №2371, позивач не надав суду жодних пояснень та доказів на підтвердження цих пояснень. Натомість, єдиною підставою для визнання неправомірними цих висновків позивач вказує відсутність у відповідача повноважень щодо визначення коду товару.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами 1-2 статті 69 МК України №4495 в редакції, чинній на час існування спірних відносин що проведення перевірки та прийняття за її наслідками податкових повідомлень-рішень, товари при їх декларуванні підлягають класифікації, тобто у відношенні товарів визначаються коди відповідно до класифікаційних групувань, зазначених в УКТ ЗЕД. Органи доходів і зборів здійснюють контроль правильності класифікації товарів, поданих до митного оформлення, згідно з УКТ ЗЕД.

Частиною 4 статті 69 МК України №4495 закріплено право органу доходів і зборів самостійно класифікувати товари у разі виявлення під час митного оформлення товарів або після нього порушення правил класифікації товарів.

При цьому відповідно до частини 14 статті 354 Митного кодексу України 2012 року рішення щодо правильності визначення заявлених у митних деклараціях кодів товарів згідно з УКТЗЕД окремими документами не оформлюються, а зазначаються в акті про результати перевірки.

Отже, на час проведення перевірки та прийняття за її наслідками податкових повідомлень-рішень повноваження щодо контролю за правильністю визначення коду УКТ ЗЕД та самостійного класифікування імпортованих товарів належали органу доходів і зборів.

Тому, посилання позивача на статтю 313 чинного до 2012 року МК України №92, відповідно до якої повноваження щодо віднесення товарів до класифікаційних групувань, зазначених в УКТЗЕД, були виключною компетенцією митних органів суд вважає безпідставним.

Безпідставним також є посилання позивача на частину 2 статті 313 МК України №92, якою визначалась обов`язковість рішень митних органів щодо класифікації товарів для митних цілей, оскільки рішення про визначення коду товару «щітка склоочисника» митницею не приймалось, що підтверджується актом перевірки та листом Хмельницької митниці від 22 січня 2015 року №644/10/22-01-22-04-19.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони у відповідності до частини 3 статті 2 КАС України, зокрема на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час судового розгляду спору відповідачем доведена правомірність податкових повідомлень-рішень №000069/22-01-22-04, №000070/22-01-22-04 від 09.10.2014 року та №000084/22-01-22-04, №000085/22-01-22-04 від 11.12.2014 року.

Тому, у задоволенні адміністративного позову про скасування цих рішень необхідно відмовити.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову "INTER CARS UKRAINE" до Головного управління ДФС у Хмельницькій області та Подільської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №000069/22-01-22-04, №000070/22-01-22-04 від 09.10.2014 року та №000084/22-01-22-04, №000085/22-01-22-04 від 11.12.2014 року відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 28 квітня 2020 року

Позивач:Товариство з обмеженою відповідальністю "INTER CARS UKRAINE" (вул. Толстого, 1/1,Хмельницький,Хмельницька область,29000 , код ЄДРПОУ - 30865632)
Відповідач:Подільська митниця Держмитслужби (вул. Лебединського, 17,Вінниця,Вінницька область,21034 , код ЄДРПОУ - 43350542) Головне управління ДФС у Хмельницькій області (вул. Пилипчука, 17,Хмельницький,Хмельницька область,29000 , код ЄДРПОУ - 39492190)

Головуючий суддя О.К. Ковальчук