Справа № 140/4718/20
Суддя: Сорока Юрій Юрійович
Дата ухвалення: 2020-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2020 року ЛуцькСправа № 140/4718/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Сороки Ю.Ю.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій відповідача щодо відмови у призначенні пільгової пенсії за віком протиправними та зобов`язання відповідача призначити пільгову пенсію за віком відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з лютого 2020 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04.02.2020 позивач звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою щодо призначення пенсії відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Проте, ГУ ПФУ у Волинській області рішенням від 10.02.2020 №79 відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку, передбаченого ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки станом на 01.01.1993 позивач прожив та відпрацював в зоні гарантованого добровільного відселення 2 роки 3 місяці 27 днів, за необхідної умови проживання у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3-ох років.

Позивач вважає протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за віком, із зниженням пенсійного віку згідно із ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Наголосив, що не зарахований відповідачем, на підставі даних трудової книжки, період його проживання в смт. Маневичі з 05.03.1990 по 27.09.1991 підтверджується поданими до заяви документами, у зв`язку із чим, просить задовольнити позовні вимоги повністю.

Ухвалою суду від 13.04.2020 прийнято дану позову заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено про розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

28.04.2020 за вх. №19636/20 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача зазначив, що позивач немає права на призначення пенсії за віком, із зниженням пенсійного віку згідно із ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки період проживання та роботи в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 складає 2 роки 3 місяці 27 днів. Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 позивач в період з 05.03.1990 по 27.09.1991 працював у колгоспі "Красний октябрь" Расказавського району, Тамбовської області, Російської Федерації, а відтак позивач в цей період не проживав в смт. Маневичі.

На підставі вищевикладеного, представник відповідача просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне.

04.02.2020 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку, передбаченого ст.55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Під час звернення до головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 було подано наступні документи:

посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії НОМЕР_2 видане 20.07.2004 Волинською обласною державною адміністрацією;

довідка №379 від 21.01.2020 видана Маневицькою селищною радою про період реєстрації і проживання у зоні гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на ЧАЕС, а саме в смт Маневичі, Волинської області з 29.10.1969 по даний час;

трудові книжки серії НОМЕР_3 та серії НОМЕР_4 ;

військовий квиток серії НОМЕР_5 ;

диплом про освіту НОМЕР_6 від 26.02.1990;

довідка №05-38/676 від 10.07.2019 про період роботи в колгоспі "Красний Октябрь" Расказавського району, Тамбовської області, Російської Федерації з 05.03.1990 по 27.09.1991.

Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області, з поданих позивачем документів для призначення пенсії встановлено, що ОСОБА_1 проходив строкову військову службу в лавах Радянської армії з 15.05.1984 по 04.06.1986 (військовий квиток серії НОМЕР_5 ), з 01.09.1987 по 26.02.1990 навчався за денною формою навчання у Великолуському лісотехнічному технікумі в м. Великі Луки (диплом про освіту НОМЕР_6 від 26.02.1990) та з 05.03.1990 по 27.09.1991 працював на підставі строкового договору у колгоспі "Красний Октябрь" Расказавського району, Тамбовської області, Російської Федерації (трудова книжка серії НОМЕР_3 та довідка №05-38/676 від 10.07.2019), що не відноситься до території радіоактивного забруднення.

Отже, в зоні гарантованого добровільного відселення, а саме в смт.Маневичі, Волинської області станом на 01.01.1993 позивач прожив 2 роки 3 місяці 27 днів, тобто менше ніж 3 роки, а тому він не має право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі ст. 55 Закону № 796-ХІІ.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 10.02.2020 №79 ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку, передбаченого ст.55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" було відмовлено оскільки не виконується умова про період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення.

Не погоджуючись з рішенням відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком, із зниженням пенсійного віку згідно із ст.55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку оскаржуваній вимозі, суд враховує наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В ч.1 ст.9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.03.2003, який набрав чинності 01.01.2004 (далі - Закон України №1058-ІV від 09.03.2003) передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Пунктом 13 Перехідних положень Закону України №1058-ІV від 09.03.2003 передбачено, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором. Порядок фінансування цих пенсій встановлюється відповідними законами.

Тобто, вказаними нормами надано право обирати умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, які встановлені загальним Законом України №1058-ІV від 09.03.2003 або спеціальним Законом України №796-XII від 28.02.1991.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 (далі - Закон України №796-XII від 28.02.1991 ).

Згідно із ст.55 Закону України №796-XII від 28.02.1991, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" , за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Пунктом 2 ч.1 ст.55 Закону України №796-XII від 28.02.1991 передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Початкова величина (3 роки) зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Із аналізу наведеної правової норми вбачається, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії станом на 01.01.1993 не менше 3 років, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Тобто, обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі ст.55 Закону України №796-XII від 28.02.1991 - є факт проживання та (або) праця такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років з моменту аварії до 01 січня 1993 року.

При цьому, особам, які додатково проживали у зоні гарантованого добровільного відселення в період з моменту аварії по 31 липня 1986 року, встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку - 3 роки.

Аналогічний правовий підхід щодо застосування зазначених норм матеріального права міститися у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №556/1153/17, від 11.04.2018 у справі №565/1829/17, від 26.09.2018 року у справі №205/4589/16-а, та враховується при вирішенні цієї справи в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України, згідно якої при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, суду слід зазначити, що вимогу щодо проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом 3 років станом на 01 січня 1993 року, необхідно пов`язувати з моментом аварії, а саме вказаний період проживання слід обраховувати з 26.04.1986 по 01.01.1993. Вказане пов`язане із поняттям виникнення зони гарантованого добровільного відселення, яке згідно чинного законодавства нерозривно пов`язано із моментом аварії на ЧАЕС.

Підпунктом 5 п. 2.1 розділу II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 №13-1), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі - Порядок) зазначено, документи, які засвідчують особливий статус особи: посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Судом встановлено, що позивачу відмовлено у призначені пенсії за віком, із зниженням пенсійного віку згідно із ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки період проживання та роботи в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 складає 2 роки 3 місяці 27 днів. Відповідачем не зараховано позивачу період проживання в смт. Маневичі з 05.03.1990 по 27.09.1991, оскільки згідно записів трудової книжки позивач в зазначений період працював у колгоспі "Красний октябрь" Расказавського району, Тамбовської області, Російської Федерації, а відтак не міг проживати в смт. Маневичі.

Так, відповідно до записів 5, 6 трудової книжки серії НОМЕР_1 позивач в період з 05.03.1990 по 27.09.1991 працював у колгоспі "Красний октябрь" Расказавського району, Тамбовської області, Російської Федерації. (а.с.9 зворотній бік)

Водночас, згідно довідки виданої виконкомом Маневицької селищної ради №379 від 21.01.2020, ОСОБА_1 зареєстрований та проживає з 29 жовтня 1969 року по даний час в смт. Маневичі, яке відповідно до постанови КМУ від 23.07.1991 №106 належить до зони гарантованого добровільного відселення. (а.с.11)

Суд погоджується із доводами позивача, що дані трудової книжки не можуть спростувати факту постійного проживання особи у зоні гарантованого добровільного відселення. Проте, суд не погоджується з твердженнями пенсійного органу про те, що у позивача відсутні інші належні та допустимі докази на підтвердження періоду постійного проживання (роботи) позивача на територіях радіоактивного забруднення, в тому числі органів місцевого самоврядування (підприємств, установ, організацій), що є підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження свого постійного проживання в смт. Маневичі з 05 березня 1990 року по лютий 1991 року і з 01 квітня 1991 року по 27 вересня 1991 року позивач надав копію амбулаторної картки ОСОБА_1 , довідку Маневицької амбулаторії загальної практики сімейної медицини від 06.02.2020, згідно яких, позивач в період постійного проживання в смт. Маневичі у 1990-1991 роках неодноразово звертався за медичною допомогою до лікарів Маневицької ЦРЛ. (а.с.16-18)

Згідно довідки Комунального підприємства Маневицька центральна районна лікарня Поліклінічне відділення, позивач 10.11.1990 був на прийомі у лікаря стоматолога. (а.с.19)

Факт постійного проживання в смт. Маневичі з 05 березня 1990 року по лютий 1991 року і з 01 квітня 1991 року по 27 вересня 1991 року підтверджується нотаріально засвідченими заявами ОСОБА_2 , жительки АДРЕСА_1 та ОСОБА_3 , жительки АДРЕСА_2 . (а.с.20-21)

Крім того, згідно архівної довідки Відділу культури, фізичної культури, спорту, туризму, молодіжної політики і архівної справи м. Рассказово Тамбовської області РФ від 10 липня 2019 року №05-38/676, позивач дійсно працював колгоспі «Красний Октябрь» Расказовського району Тамбовської області лише в березні 1991 року, в книгах обліку видатків по оплаті праці працівників колгоспу "Красний октябрь" за 1990 рік ОСОБА_1 не значиться. Також, в протоколах засідань правління колгоспу "Красний октябрь" за 1990, 1991 роки записи про прийняття на роботу чи про звільнення з роботи ОСОБА_1 відсутні. (а.с.23-24)

Суд звертає увагу відповідача на те, що запис в трудовій книжці може встановлювати лише трудовий стаж, а не факт проживання особи на відповідній території.

Враховуючи наявні в матеріалах справи письмові докази, суд вважає, що позивачем підтверджено постійне проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, зокрема в смт. Маневичі, в період з 05 березня 1990 року по лютий 1991 року і з 01 квітня 1991 року по 27 вересня 1991 року, а відтак період роботи та проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення, станом на 01.01.1993 складає понад необхідних 3 роки, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Водночас, відповідачем доказів того, що позивач в період з 05 березня 1990 року по лютий 1991 року і з 01 квітня 1991 року по 27 вересня 1991 року не проживав у зоні гарантованого добровільного відселення, суду не надано.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень не обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, а позивач довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

З огляду на наведені обставини, суд дійшов висновку, що період праці та проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення є достатнім для призначення пенсії за віком, із зниженням пенсійного віку, передбаченого ст.55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а відтак позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню шляхом визнання дій Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо відмови у призначенні пільгової пенсії за віком слід визнати протиправними та зобов`язання відповідача провести призначення ОСОБА_1 пільгової пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з лютого 2020 року.

Крім того, відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ у Волинській області на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 840,80 грн., сплачений відповідно до квитанції №16 від 25.03.2020. (а.с.5)

Керуючись статтями 243 - 246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пільгової пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області провести призначення ОСОБА_1 пільгової пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з лютого 2020 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення, з урахуванням п.3 розділу VI "Прикінцевих положень" КАС України.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області, , адреса: 43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, будинок 22-В.

Суддя Ю.Ю. Сорока