Справа № 540/535/20
Суддя: Василяка Д.К.
Дата ухвалення: 2020-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/535/20
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Василяки Д.К., розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду із адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області (далі - відповідач), у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 31.01.2020 року №1508-СГ щодо відмови ОСОБА_1 в наданні у власність земельної ділянки, площею 9,3200 га, розташованої за межами населених пунктів на території Брускінської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області, кадастровий номер :05:001:0242 із цільовим призначенням для ведення фермерського господарства із земель, що перебувають у постійному користуванні ОСОБА_2 згідно з державним актом на право постійного користування землею серії ІІ-ХС №007997, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею 16.04.1998 р. за №109 та державним актом нам право постійного користування землею серії ІІІ-ХС №007221, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею 02.12.1998 року за №112, на підставі статті 118 Земельного кодексу України;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області надати у власність ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , земельну ділянку, площею 9,3200 га, розташованої за межами населених пунктів на території Брускінської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області, кадастровий номер :05:001:0242 із цільовим призначенням для ведення фермерського господарства із земель, що перебувають у постійному користуванні ОСОБА_2 згідно з державним актом на право постійного користування землею серії ІІ-ХС №007997, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею 16.04.1998 р. за №109 та державним актом нам право постійного користування землею серії ІІІ-ХС №007221, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею 02.12.1998 року за №112, шляхом видання відповідного наказу.

Ухвалою від 06.03.2020 р. відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою від 03.04.2020 Головному управлінню Держгеокадастру у Херсонській області відмовлено у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі.

Позовні вимоги мотивовані тим, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 14.11.2019 № 4693-СГ затверджений проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 земельних ділянок загальною площею 42,9602 га в розмірі, що не перевищує розмір земельної частки (паю) для ведення фермерського господарства із земель, що перебувають у користуванні згідно державних актів на право постійного користування землею серії ІІ-ХС 007997, ІІІ-ХС 007221, розташованих за межами населених пунктів на території Брускинської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області, який був виданий на виконання рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 14.08.2019 у справі № 540/1084/19. Оскільки при затвердженні проекту землеустрою відповідач не прийняв рішення про надання у власність земельних ділянок, у грудні 2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою про надання у власність земельної ділянки площею 9,3200 га, кадастровий номер :05:001:0242, розташовану за межами населених пунктів на території Брускинської сільської ради Великоолександрівського району. Проте, наказом від 31.01.2020 № 1508-СГ відповідач відмовив у наданні у власність зазначеної земельної ділянки, посилаючись на статтю 118 Земельного кодексу України. Позивач вважає наказ від 31.01.2020 № 1508-СГ незаконним, оскільки вказана норма Земельного кодексу України не передбачає можливості відмовити у наданні земельної ділянки у власність після затвердження проекту землеустрою щодо такої земельної ділянки. У зв`язку із зазначеним просить задовольнити позовні вимоги повністю.

31.04.2020 року до суду надійшов відзив, в якому відповідач проти позовних вимог заперечує, зазначає, що при зверненні до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області із заявою про затвердження проекту землеустрою, ОСОБА_1 клопотала лише щодо затвердження проекту землеустрою, а надати їй земельну ділянку у власність не просила. Таким чином стверджує, що позивачем не подавалася заява щодо надання земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 Земельного кодексу України, що виключає можливість прийняття рішення з цього питання. Окрім того, відповідач відмічає, що суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі перебирати на себе функції суб`єктів владних повноважень, оскільки не наділенні правом створювати норми права. За наведених обставин, просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч. 5 ст. 262 КАС України).

Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази, суд встановив, що Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 14.08.2019 у справі №540/1084/19, залишеним в силі постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.10.2019, зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області затвердити проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 земельних ділянок загальною площею 42,9602 га в розмірі, що не перевищує розмір земельної частки (паю) для ведення фермерського господарства із земель, що перебувають у користуванні згідно державних актів на праві постійного користування землею серії ІІ-ХС 007997, ІІІ-ХС007221, розташованих за межами населених пунктів на території Брускинської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 14.11.2019 № 4639-СГ затверджений проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 земельних ділянок загальною площею 42,9602 га в розмірі, що не перевищує розмір земельної частки (паю) для ведення фермерського господарства із земель, що перебувають у користуванні згідно державних актів на праві постійного користування землею серії ІІ-ХС 007997, ІІІ-ХС007221, розташованих за межами населених пунктів на території Брускинської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області.

27.12.2019 ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області із заявою про надання у власність земельної ділянки, розташованої за межами населених пунктів на території Брускінської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області, площею 9,3200 га, кадастровий номер :05:001:0242.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 31.01.2020 № 1508-СГ відмовлено ОСОБА_1 в наданні у власність земельної ділянки площею 9,3200 га, розташованої за межами населених пунктів на території Брускинської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області, кадастровий номер :05:001:0242, із цільовим призначенням для ведення фермерського господарства із земель, що перебувають у постійному користуванні ОСОБА_2 згідно з державним актом на право постійного користування землею серії ІІ-ХС №007997, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею 16.04.1998 за №109 та державним актом на право постійного користування землею серії ІІІ-ХС № 007221, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею 02.12.1998 за № 112 на підставі статті 118 Земельного кодексу України.

Вважаючи наказ від 31.01.2020 № 1508-СГ незаконним, позивач звернулась до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд звертає зазначає, що земельні відносини в Україні, відповідно до статті 3 Земельного кодексу України від 25.10.2001 № 2768-III (далі ЗК України) регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

За приписами ч. 3 ст. 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам, зокрема, для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Частиною 3 ст. 116 ЗК України визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений статтею 118 ЗК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення, зокрема, фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Згідно із ч. 9 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

За приписами ч. 10 ст. 118 ЗК України визначено, що відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку (ч. 11 ст. 118 ЗК України).

З аналізу наведених норм ЗК України слідує, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа подає відповідному органу погоджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, за результатами розгляду якого встановлені ЗК органи приймають рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Положення ч. 9 ст. 118 ЗК України передбачають обов`язок органу виконавчої влади у разі дотримання особою вимог цього Кодексу щодо погодження проекту землеустрою, прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність. Така дія є правомірним способом поведінки органу і має на меті створення громадянам умов для реалізації їх права на землю.

Частиною 1 ст. 121 ЗК України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської ради, де знаходиться фермерське господарство.

Відтак, суд вважає, що якщо особою, яка звернулася до відповідного суб`єкта владних повноважень, виконані всі передумови, передбачені Земельним кодексом України для отримання земельної ділянки у власність, підстави для відмови у наданні землі у власність відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади і органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб що передбачений Конституцією та законами України.

В абзаці 10 пункту 9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 р. № 3-рп/2003 Конституційний Суд України наголошував, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відмовляючи позивачу у наданні земельної ділянки у власність, відповідач, відповідно до пунктів 2-8 ч. 3 ст. 2 КАС України, повинен був діяти обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, неупереджено, добросовісно та розсудливо з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Отже, відмовляючи позивачу в отриманні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної власності без законних на те підстав, відповідач таким чином перешкоджає позивачу у реалізації законодавчо наданого йому права на землю, чим порушує принципи рівності перед законом та пропорційності, які визначені ст. 2 КАС України.

Так, суд дійшов висновку про незаконність наказу від 31.01.2020 № 1508-СГ та його скасування.

Частиною 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Що стосується вимоги позивача зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області надати у власність ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , земельну ділянку, площею 9,3200 га, розташованої за межами населених пунктів на території Брускінської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області, кадастровий номер :05:001:0242 із цільовим призначенням для ведення фермерського господарства із земель, що перебувають у постійному користуванні ОСОБА_2 згідно з державним актом на право постійного користування землею серії ІІ-ХС №007997, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею 16.04.1998 р. за №109 та державним актом нам право постійного користування землею серії ІІІ-ХС №007221, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею 02.12.1998 року за №112, шляхом видання відповідного наказу, суд зазначає наступне: на законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими необхідно розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

З огляду на наведене, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У даній справі, повноваження щодо надання власність земельної ділянки чи надання мотивованої відмови у її наданні, регламентовано положеннями ЗК України.

Умови, за яких орган відмовляє у наданні земельної ділянки у власність, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати таку земельну ділянку у власність. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати у власність або не надати (відмовити). Згідно з законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями, тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Така правова позиція узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 22.12.2018 у справі № 804/1469/17, від 14.08.2019 у справі № 0640/4434/18, від 12.09.2019 у справі №0640/4248/18 та від 28.11.2019 року по справі №803/1067/17.

Щодо ефективності вибраного способу захисту, суд зазначає, що суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. При цьому суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Зобов`язання судом відповідача надати земельну ділянку у власність може мати місце лише у випадку, якщо судом встановлено відсутність таких підстав для відмови у наданні такої ділянки у власність, які передбачені законом.

При цьому, суд не уповноважений здійснювати перевірку наявності чи відсутності таких підстав, у випадку, якщо відповідач цього не здійснив, оскільки у такому разі це не входить до предмету судової перевірки.

А прийняття судом рішення про зобов`язання відповідача надати земельну ділянку у власність, без перевірки наявності чи відсутності усіх названих підстав для відмови у такому наданні, може бути необґрунтованим та призвести до порушення закону.

В контексті обставин спору застосування такого способу захисту вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для одержання земельної ділянки у власність.

Проте, наведених обставин судом не встановлено. Оцінка правомірності рішення стосувалася лише тих мотивів, які наведено у наказі відповідача від 31.01.2020 № 1508-СГ. Однак суд не досліджував, чи ці мотиви є вичерпними і чи дотримано позивачем усі інші умови для надання земельної ділянки у власність. За таких обставин у суду відсутні підстави для зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення.

Підсумовуючи наведене, суд вважає, що хоч і повноваження ГУ Держгеокадастру щодо надання земельною ділянки у власність не є дискреційними, проте належним способом захисту, відновлення прав позивачів за даних фактичних обставин, необхідно визнати саме зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про надання земельної ділянки у власність.

Такий висновок суду узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 10.10.2019 по справі № 814/1959/17 та від 28.11.2019 року по справі №803/1067/17, яка згідно ч. 4,5 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України є обов`язковою для всіх суб`єктів владних повноважень та враховується іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що належним та ефективним способом захисту прав, свобод та інтересів позивачів, в даному випадку, є зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.12.2019 р. про надання у власність ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , земельну ділянку, площею 9,3200 га, розташованої за межами населених пунктів на території Брускінської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області, кадастровий номер :05:001:0242 із цільовим призначенням для ведення фермерського господарства із земель, що перебувають у постійному користуванні ОСОБА_2 згідно з державним актом на право постійного користування землею серії ІІ-ХС №007997, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею 16.04.1998 р. за №109 та державним актом нам право постійного користування землею серії ІІІ-ХС №007221, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею 02.12.1998 року за №112 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

А відтак, позовні вимоги про зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області надати у власність ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , земельну ділянку, площею 9,3200 га, розташованої за межами населених пунктів на території Брускінської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області, кадастровий номер :05:001:0242 із цільовим призначенням для ведення фермерського господарства із земель, що перебувають у постійному користуванні ОСОБА_2 згідно з державним актом на право постійного користування землею серії ІІ-ХС №007997, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею 16.04.1998 р. за №109 та державним актом нам право постійного користування землею серії ІІІ-ХС №007221, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею 02.12.1998 року за №112 задоволенню не підлягають.

24.03.2020 позивач надіслав до суду заяву про стягнення з відповідача судових витрат на загальну суму 4180,80 грн., що складаються із витрат зі сплати судового збору у сумі 1680,80 грн. та витрат на правничу допомогу у сумі 2500,00 грн.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного, згідно положень ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст.134 КАС України).

Згідно із ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Зі змісту поданої заяви слідує, що витрати на правничу допомогу позивач має сплатити після вступу судового рішення у даній справі в закону силу.

Станом на день прийняття рішення у даній справі позивач не надав суду доказів, які підтверджують розмір понесених ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у сумі 2500,00 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 143 КАС України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Таким чином, питання відшкодування витрат на професійну правничу допомогу буде вирішено після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Щодо стягнення з відповідача судового збору у сумі 1680,80 грн., суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Статтею 1 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 року № 3674-VI (далі - Закон № 3674-VI) визначено, що судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону № 3674-VI судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Приписами ч.2 ст. 4 Закону № 3674-VI визначено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб .

Системний аналіз ч. 1 ст. 5 та ч. 2 ст. 245 КАС України дає підстави для висновку, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення, зобов`язати прийняти рішення, вчинити дії або утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дії чи бездіяльності є однією вимогою (аналогічну правову позицію щодо сплати судового збору висловлено у постанові Верховного Суду України від 14.03.2017 у справі № 21-3944а16).

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання протиправним та скасування наказу від 31.01.2020 № 1508-СГ та зобов`язання відповідача вчинити певні дії, що є однією позовною вимогою немайнового характеру та вказано спосіб поновлення порушеного права, за яку має бути сплачено судовий збір в розмірі 840,40 грн.

Натомість позивачем сплачено судовий збір у сумі 1680,80 грн.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону № 3674-VI сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Отже, повернення надмірно сплаченого судового збору у сумі 840,40 грн. здійснюватиметься за умови подання позивачем відповідного клопотання.

Зважаючи на те, що за результатами розгляду справи суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , то на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 840,40 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області (73036, м. Херсон, вул. Університетська, 136-а, ) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області (73036, м. Херсон, вул. Університетська, 136-а, ) від 31.01.2020 № 1508-СГ про відмову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) у надані у власність земельної ділянки площею 9,3200 га, розташованої за межами населених пунктів на території Брускинської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області, кадастровий номер :05:001:0242, із цільовим призначенням для ведення фермерського господарства із земель, що перебувають у постійному користуванні ОСОБА_2 згідно з державним актом на право постійного користування землею серії ІІ-ХС №007997, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею 16.04.1998 р. за №109 та державним актом нам право постійного користування землею серії ІІІ-ХС №007221, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею 02.12.1998 року за №112.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області (73036, м. Херсон, вул. Університетська, 136-а, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.12.2019 р. про надання у власність ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) земельної ділянки площею 9,3200 га, розташованої за межами населених пунктів на території Брускинської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області, кадастровий номер :05:001:0242 із цільовим призначенням для ведення фермерського господарства із земель, що перебувають у постійному користуванні ОСОБА_2 згідно з державним актом на право постійного користування землею серії ІІ-ХС № 007997, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею 16.04.1998 за № 109 та державним актом на право постійного користування землею серії ІІІ-ХС № 007221, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею 02.12.1998 за № 112 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області (73036, м. Херсон, вул. Університетська, 136-а, ).

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", від 02.04.2020 року Розділ VІ Прикінцевих положень КАС України доповнено п. 3 відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Суддя Д.К. Василяка

кат. 109020100