Справа № 120/1572/20-а
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2020-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

13 травня 2020 р. Справа № 120/1572/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Томчука А.В., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулась в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - ГУ ПФУ у Вінницькій області, відповідач), в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати протокол від 12.02.2020 №3;

- зобов`язати відповідача призначити і виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 12.03.2019 згідно ст.26 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" шляхом додаткового зарахування до загального стажу періоду роботи вказаному у трудовій книжці в кількості 16 років 0 місяців 24 дні, свідоцтві про державну реєстрацію СПД за період з 01.06.1999 по 01.10.2003 (4 роки 7 місяців), свідоцтві про народження дитини та довідки №466 від 18.09.2018 про стаж роботи з 11.12.1979 по 29.01.1980.

В обґрунтування заявленого позову представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 11.06.2019 звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до норм ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", проте пенсійний фонд відмовив у призначенні пенсії, зарахувавши стаж роботи 3 роки. Рішенням ВОАС від 28.12.2019 у справі №120/3563/19-а визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 70 від 26.07.2019 та 12.09.2019 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV. Зобов`язано ГУ ПФУ у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.06.2019.

Разом з тим, рішенням відповідача від 12.02.2020 №3 повторно відмовлено у призначенні пенсії ОСОБА_1 , врахований стаж склав 23 роки 10 місяців 29 днів.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою від 14.04.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

06.05.2020 на адресу суду надійшов відзив представника відповідача, в якому останній заперечив щодо задоволення заявленого адміністративного позову та просив відмовити в його задоволені з огляду на наступне.

Рішенням №70 відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком згідно ст.26 Закону №1058, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 25 років.

При цьому, при обчисленні страхового стажу не було враховано період здійснення заявницею догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку згідно свідоцтва про народження дитини, ІНФОРМАЦІЯ_1 , з огляду на наявне в документі виправлення, не зафіксоване згідно встановлених вимог діловодства; період провадження ОСОБА_1 підприємницької діяльності за період з 01.06.1999 по 19.01.2015, з огляду на невідповідність по батькові особи, зазначене у довідках про підприємницьку діяльність, не відповідає паспортним даним заявниці; та відомості про страховий стаж у системі персоніфікованого обліку, з огляду на невідповідність по батькові особи, зазначене в індивідуальних відомостях про застраховану особу та паспортних даних ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із такою відмовою, з метою зобов`язання Головного управління вчинити дії, Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 28.12.2019 у справі №120/3563/19-а, адміністративний позов задоволено частково.

Згідно висновків суду, самі лише формальні неточності у документах, в тому числі виправлення чи невідповідність даних, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації конституційного права на пенсійне забезпечення.

На виконання рішення суду до загального трудового стажу позивача було зараховано наступні періоди: з 01.09.1975 по 27.02.1979; з 07.11.1981 по 22.08.1982; з 26.07.1988 по 15.08.1988; з 01.10.2003 по 31.12.2003; з 01.11.2011 по 31.12.2013; з 31.03.2016 по 14.07.2016; з 30.07.2016 по 28.09.2016.

Враховуючи вище викладене, страховий стаж ОСОБА_1 складає 23 роки 10 місяців 29 днів.

Тому, Головне управління рішенням №33 від 12.02.2020 відмовило в призначені пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058 на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28.12.2019 у справі №120/3563/19-а, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 25 років.

Представник відповідача наголосив, що представник позивача вводить суд в оману та зазначає, що Головним управлінням нижчевказані періоди роботи згідно трудової книжки позивача не зараховано до трудової книжки, а саме: з 15.05.1979 по 23.06.1979; з 11.12.1979 по 29.01.1980; з 25.02.1980 по 06.11.1981; з 23.08.1982 по 18.04.1984; з 25.02.1984 по 01.10.1984; з 15.05.1985 по 25.08.1988; з 06.08.1988 по 05.03.1997.

Відповідно до матеріалів пенсійної справи, вище вказані періоди роботи зараховані до страхового стажу, що підтверджується розрахунком страхового стажу №33.

Також, позивач просить зарахувати стаж роботи з 11.12.1979 по 29.01.1980 згідно свідоцтва про народження дитини та довідки №466 від 18.09.2018, але як вбачається з розрахунку страхового стажу, то вказаний період зарахований.

Головним управлінням не зараховано період ведення підприємницької діяльності з 01.06.1999 по 01.10.2003.

ОСОБА_1 була зареєстрована як СПД, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серія НОМЕР_1 , випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії ААВ №093909 від 03.11.2011, а також довідкою про взяття на облік платника податків №2295 від 25.09.2003.

Відповідно до наявної у матеріалах справи довідки об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області №2345 від 31.08.2018 позивач перебувала на податковому обліку з 25.03.2003 по 19.01.2015

За період з 25.09.2003 по 30.09.2003 ОСОБА_1 перебувала на загальній системі оподаткування, у період з 01.10.2003 по 31.12.2011 - на загальній системі оподаткування (із застосуванням фіксованого патенту), у період з 01.01.2012 по 31.12.2013 - на спрощеній системі оподаткування та у період з 01.01.2014 по 19.01.2015 - на загальній системі оподаткування.

За період з 01.10.2003 по 31.12.2011 позивач сплачувала у Пенсійний фонд страхові внески у складі фіксованого податку та єдиний податок з фізичних осіб за період з 01.01.2012 по 31.12.2013.

За період з 25.09.2003 по 30.09.2003 ОСОБА_1 перебувала на загальній системі оподаткування, у період з 01.10.2003 по 31.12.2011 - на загальній системі оподаткування (із застосуванням фіксованого патенту), у період з 01.01.2012 по 31.12.2013 - на спрощеній системі оподаткування та у період з 01.01.2014 по 19.01.2015 - на загальній системі оподаткування.

Як правильно зазначив суд у рішенні від 28.12.2019, що у всіх інших періодах, позивач здійснювала діяльність на загальній системі оподаткування, доходів не отримувала та податки не сплачувала.

Також, суд зазначив, що свідоцтво про державну реєстрацію не є належним доказом сплати страхових внесків, облік яких ведеться пенсійним органом, та не є підставою для зарахування до її страхового стажу.

Отже, оскільки відсутня сплата страхових внесків за період з 01.06.1999 по 01.10.2003, Головне управління не мало правових підстав для зарахування вище вказаного періоду ведення підприємницької діяльності.

Виходячи з наведеного, Головне управління діяло правомірно в межах чинного законодавства та відсутні будь-які підстави для задоволення позовної заяви.

Крім того, 06.05.2020 представником відповідача надано матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 № 000342 .

Дослідивши матеріали адміністративної справи та надані докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

11.06.2019 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з письмовою заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 70 від 26.07.2019 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV, оскільки її страховий стаж становить 3 роки, та роз`яснено, що до страхового стажу не враховано:

- період догляду за дитиною до досягнення 3-річного віку дитини, оскільки у свідоцтві про народження наявне виправлення, яке не посвідчено підписом відповідальної особи;

- період ведення підприємницької діяльності з 01.06.1999 року, оскільки дані зазначені у довідках про підприємницьку діяльність не відповідають паспортним даним заявника;

- періоди роботи згідно з записами у трудовій книжці, оскільки з наданих документів не вбачається належність трудової книжки заявника;

- період роботи з 11.12.1979 року по 29.01.1980 року, згідно уточнюючої довідки № 466 від 18.09.2018 року, оскільки дані зазначені у довідці не відповідають паспортним даним заявника;

- період навчання відповідно до диплому НОМЕР_3 , оскільки дані не відповідають паспортним даним заявника;

- дані зазначені у системі персоніфікованого обліку, оскільки ім`я та по-батькові не відповідають паспортним даним заявника.

12.09.2019 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області прийнято рішення № 70 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV. За результатами проведеного пенсійним органом повторного розрахунку загальний страховий стаж ОСОБА_1 склав 20 років 1 місяць 24 дні. При цьому, у даному випадку, до страхового стажу не враховано:

- період догляду за дитиною до досягнення 3-річного віку ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), оскільки у свідоцтві про народження наявне виправлення, яке не посвідчено підписом відповідальної особи;

- період ведення підприємницької діяльності у період з 01.06.1999 року по 19.01.2015 року, оскільки дані зазначені у довідках про підприємницьку діяльність не відповідають паспортним даним заявника;

- дані за період з 2010 року по 2013 рік, зазначені у системі персоніфікованого обліку, оскільки ім`я та по-батькові не відповідають паспортним даним заявника.

Рішенням ВОАС від 28.12.2019 у справі №120/3563/19-а визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №70 від 26.07.2019 та 12.09.2019 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV. Зобов`язано ГУ ПФУ у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.06.2019.

На виконання рішення ВОАС від 28.12.2019 у справі №120/3563/19-а пенсійним фондом прийнято рішення від 12.02.2020 №33, яким відмовлено в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 у зв`язку з недостатністю страхового стажу (23 роки 10 місяців 29 днів із необхідного 25 років). Вказали, що на виконання рішення суду до загального трудового стажу позивача було зараховано наступні періоди: з 01.09.1975 по 27.02.1979; з 07.11.1981 по 22.08.1982; з 26.07.1988 по 15.08.1988; з 01.10.2003 по 31.12.2003; з 01.11.2011 по 31.12.2013; з 31.03.2016 по 14.07.2016; з 30.07.2016 по 28.09.2016.

Не погоджуючись із такою відмовою відповідача, вказуючи, що відповідачем не враховано записи трудової книжки щодо періодів з 15.05.1979 по 23.06.1979, з 11.12.1979 по 29.01.1980, з 25.02.1980 по 06.11.1981, з 23.08.1982 по 18.04.1984, з 25.02.1984 по 01.10.1984, з 15.05.1985 по 25.08.1988, з 06.08.1988 по 05.03.1997, період підприємницької діяльності з 01.06.1999 по 31.12.2003 та період догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку з 06.11.1980, з метою зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області вчинити дії щодо призначення пенсії, позивач через свого представника звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог в контексті даної спірної ситуації, суд керується та виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Згідно із пунктом першим частини 1 статті 8 Закону № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-ІV передбачено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з частиною 4 статті 24 Закону № 1058-ІV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 26 Закону № 1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. Починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року - не менше 26 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними 58 років 6 місяців - які народилися з 01.10.1959 року по 31.03.1960 року.

Відповідно до оскаржуваного рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області страховий стаж заявниці складає 23 роки 10 місяців 29 днів.

В межах розгляду позовних вимог у даній справі, судом досліджено матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 № 000342 , та встановлено, що відповідно до розрахунку страхового стажу №33 до страхового стажу позивача зараховано наступні періоди: з 01.09.1975 по 27.02.1979 навчання у вищих/середніх НЗ (3 роки 5 місяців 27 днів), з 15.05.1979 по 23.06.1979 ( 1 місяць 9 днів), з 11.12.1979 по 29.01.1980 (1 місяць 19 днів), з 25.02.1980 по 06.11.1981 (3 роки 5 місяців 27 днів), з 07.11.1981 по 22.08.1982 догляд за дитиною до 3 років (9 місяців 16 днів), з 23.08.1982 по 18.04.1984 (1 рік 7 місяців 26 днів), з 28.05.1984 по 01.10.1984 (4 місяці 4 днів), з 15.03.1985 по 25.07.1988 (3 роки 4 місяці 11 днів), з 26.07.1988 по 15.08.1988 (20 днів), з 16.08.1988 по 05.03.1997 (8 років 6 місяців 20 днів), з 01.10.2003 по 31.12.2003 (3 місяці), з 01.01.2011 по 31.12.2011 (1 рік), 01.01.2012 по 31.12.2013 (2 роки), з 31.03.2016 по 14.07.2016 (3 місяці 17 днів), з 30.07.2016 по 28.09.2016 (2 роки 14 днів). Загалом страховий стаж позивача склав 23 роки 10 місяців 29 днів.

Так, в ході розгляду даної адміністративної справи не знайшли свого підтвердження аргументи представника позивача щодо неврахування відповідачем записів трудової книжки щодо періодів з 15.05.1979 по 23.06.1979, з 11.12.1979 по 29.01.1980, з 25.02.1980 по 06.11.1981, з 23.08.1982 по 18.04.1984, з 25.02.1984 по 01.10.1984, з 15.05.1985 по 25.08.1988, з 06.08.1988 по 05.03.1997. Вказані обставини спростовуються, дослідженим судом розрахунком страхового стажу №33.

Відповідно до статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Щодо неврахування до страхового стажу позивача періоду догляду за дитиною ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) до досягнення нею трьохрічного віку згідно свідоцтва про народження НОМЕР_4 , суд вказує, що відповідно до пункту 11 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Постанова № 637), час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюються на підставі свідоцтва про народження дитини або паспорту (у разі смерті свідоцтва про смерть) та документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.

Відповідно до розрахунку страхового стажу №33 до страхового стажу позивача зараховано період з 07.11.1981 по 22.08.1982 догляд за дитиною до 3 років (9 місяців 16 днів), відтак позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо зарахування періоду підприємницької діяльності з 01.06.1999 по 31.12.2003, суд зауважує про наступне.

В силу частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так рішенням ВОАС від 28.12.2019 у справі №120/3563/19 встановлено, що ОСОБА_1 була зареєстрована суб`єктом підприємницької діяльності та здійснювала підприємницьку діяльність, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серія В01 № 690555 (номер запису про включення відомостей про фізичну особу-підприємця до Єдиного державного реєстру: 0011699), випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії ААВ № 093909 від 03.11.2011, а також довідкою про взяття на облік платника податків № 2295 від 25.09.2003.

ОСОБА_1 перебувала на податковому обліку з 25.09.2003 по 19.01.2015. За період з 25.09.2003 по 30.09.2003 ОСОБА_1 перебувала на загальній системі оподаткування, у період з 01.10.2003 по 31.12.2011 - на загальній системі оподаткування (із застосуванням фіксованого патенту), у період з 01.01.2012 по 31.12.2013 - на спрощені системі оподаткування та у період з 01.01.2014 по 19.01.2015 - на загальній системі оподаткування.

Згідно з пунктом "б" статті 3 Закону № 1788-XII право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, а саме: особи, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності фізичної особи та виключно її праці, - за умови сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Статтею 56 Закону № 1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Відповідно до частини 3-1 розділу XV Закону № 1058-ІV (Розділ XV доповнено пунктом 3-1 згідно із Законом № 2148-VIII від 03.10.2017 року) до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди, зокрема, ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

з 01.01.1998 року по 30.06.2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

з 01.07.2000 року по 31.12.2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

З аналізу наведених правових норм вбачається, що для розрахунку пенсії пенсійний орган обчислює страховий стаж за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди, до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

В силу п.2 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємства" від 03.07.1998 за №727/98 (припинив дію 01.01.2012) суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа сплачує єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України.

Відділення Державного казначейства України наступного дня після надходження коштів перераховують суми єдиного податку у таких розмірах: до місцевого бюджету - 43 відсотки; до Пенсійного фонду України - 42 відсотки; на обов`язкове соціальне страхування - 15 відсотків (у тому числі до Державного фонду сприяння зайнятості населення - 4 відсотки) для відшкодування витрат, які здійснюються відповідно до законодавства у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, а також витрат, зумовлених народженням та похованням.

Як встановлено судом у рішенні від 28.12.2019 по справі №120/3563/19 ".... позивачем сплачено фіксований податок за період з 01.10.2003 року по 31.12.2011 року, та єдиний податок з фізичних осіб за період з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року.

У всіх інших періодах, позивач здійснювала діяльність на загальній системі оподаткування, доходів не отримувала та податки не сплачувала".

При цьому, стосовно посилань позивача на те, що факт здійснення підприємницької діяльності підтверджується лише свідоцтвом про державну реєстрацію та є підставою для зарахування до її страхового стажу, суд зазначає, що такий документ не є належним доказом підтвердження сплати страхових внесків, облік яких ведеться пенсійним органом.

Вказана позиція узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у постанові від 26.10.2018 року у справі № 643/20104/15-а.

Судом беруться до уваги доводи представника відповідача, що у пенсійного фонду відсутні відомості про сплату страхових внесків за період з 01.06.1999 по 01.10.2003, у зв`язку з чим, на переконання суду ГУ ПФУ у Вінницькій області не мало правових підстав для зарахування вказаного періоду ведення підприємницької діяльності до страхового стажу позивача. Зворотного позивачем не доведено.

Таким чином, враховуючи те, що на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії у позивача відсутній необхідний страховий стаж 25 років, суд приходить до висновку, що відповідачем правомірно відмовлено в призначення їй пенсії за віком.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.ч.1-3 статті 242 КАС УКраїни, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

В силу положень статті 139 КАС України підстави для відшкодування судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (Хмельницьке шосе, 7, м.Вінниця, )

Повний текст рішення складено 13.05.2020

Суддя Томчук Андрій Валерійович