Справа № 480/1729/20
Суддя: Н.В. Савицька
Дата ухвалення: 2020-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2020 р. Справа №480/1729/20

Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Савицької Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі по тексту - відповідач, ГУ ПФУ в Сумській області), і, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить суд зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити пенсію у зв`язку із втратою годувальника з 26.03.2019 з урахуванням виплачених сум.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є внутрішньо переміщеною особою та перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Сумській області як отримувач пенсії. У березні 2019 року позивач звернулась до відповідача із заявою про переведення її на пенсію у зв`язку з втратою годувальника за померлого у 2012 році чоловіка ОСОБА_2 . Рішенням ГУ ПФУ в Сумській області позивачу відмовлено у перерахунку пенсії, оскільки до заяви не було додано довідку про сумісне проживання з годувальником по день смерті. У грудні 2019 року позивач повторно звернулася до відповідача із заявою, до якої було додано рішення Ковпаківського районного суду м. Суми, яким встановлено факт спільного проживання разом із чоловіком на день смерті. На підставі вказаної заяви та доданих до неї документів, позивачу був здійснений перерахунок пенсії із 17.12.2019. Позивач не погоджується із такими діями відповідача, оскільки вважає, що право на призначення пенсії вона набула з моменту першого звернення - 26.03.2019. Також вважає, що їй повинна бути нарахована та виплачена вся сума пенсії починаючи саме з 26.03.2019.

Ухвалою суду від 01.04.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

04.05.2020 через канцелярію суду відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву (а.с.31), у якому проти позовних вимог заперечує, виходячи з наступного.

Так, вперше із заявою про переведення із пенсії за віком на пенсію у зв`язку із втратою годувальника за померлого чоловіка позивач звернулася ІНФОРМАЦІЯ_1 до Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області. Оскільки позивачем до вказаної заяви не було додано довідку про сумісне проживання з годувальником по день смерті, рішенням ГУ ПФУ в Сумській області від 28.03.2019 №823183 позивачу відмовлено у здійсненні перерахунку її пенсії. 17.12.2019 позивач повторно звернулася до відповідача із заявою про здійснення перерахунку її пенсії у зв`язку із втратою годувальника за померлого чоловіка, до якої було додано рішення Ковпаківського районного суду м. Суми, яким встановлено факт спільного проживання разом із чоловіком на день смерті. На підставі вказаної заяви та наданої електронної пенсійної справи померлого чоловіка позивача, ОСОБА_2 був здійснений перерахунок пенсії із 17.12.2019. Вважаючи свої дії правомірними, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та доводи учасників справи, об`єктивно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_2 є внутрішньо переміщеною особою та перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Сумській області як отримувач пенсії (а.с. 6).

26.03.2019 позивач звернулась до відповідача із заявою про переведення її на пенсію у зв`язку з втратою годувальника за померлого у 2012 році чоловіка ОСОБА_2 . До вказаної заяви позивачем надано довідку про постійне проживання з померлим чоловіком, однак ГУ ПФУ в Сумській області не було прийнято зазначену довідку, оскільки вона видана вуличним комітетом незаконних формувань окупаційних військ РФ.

Розглянувши вищезазначену заяву, листом від 15.04.2019 №8575/05-20, ГУ ПФУ в Сумській області повідомило позивача, що рішенням управління їй відмовлено у переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, у зв`язку із ненаданням довідки про сумісне проживання з годувальником по день смерті (а.с.14).

У грудні 2019 року позивач повторно звернулася до відповідача із заявою про переведення її на пенсію у зв`язку з втратою годувальника з моменту першого звернення, а саме, з 26.03.2019 (а.с.7). До вказаної заяви було додано рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 23.10.2019 по справі №592/8011/19, яким встановлено факт спільного проживання разом із чоловіком на день смерті. На підставі вказаної заяви та доданих до неї документів, позивачу був здійснений перерахунок пенсії із 17.12.2019.

Позивач не погоджується із такими діями відповідача, оскільки вважає, що право на перерахунок пенсії вона набула з моменту першого звернення, а саме - з 26.03.2019. У зв`язку із викладеним, позивач звернулася до суду з даним позовом за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності. Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Відповідно до п. 1 ч. 2 зазначеної статті непрацездатними членами сім`ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 36 зазначеного закону до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Пунктом 2.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 визначено перелік документів, які подаються до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника. До таких документів, зокрема, відносяться довідка про склад сім`ї померлого годувальника та копії документів, що засвідчують родинні стосунки члена сім`ї з померлим годувальником (за наявності) (підпункт 3); та документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника (підпункт 9).

Відповідно до п. 2.11 Порядку за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються довідки або інші документи про склад сім`ї, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання (реєстрації) особи, зокрема органом місцевого самоврядування, або документ про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), виданий згідно із вимогами статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

При першому зверненні позивача із заявою про призначення пенсії, відповідач не прийняв довідку про постійне проживання з померлим чоловіком, оскільки вона видана вуличним комітетом незаконних формувань окупаційних військ РФ.

Суд вважає необхідним зазначити, що у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини розвиває цей принцип у своїй практиці. У справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45). «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Враховуючи викладене, суд вважає можливим застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, виданих органами, що знаходяться на території проведення антитерористичної операції, як доказів, оскільки неприйняття може призвести до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення.

За таких обставин, суд вважає, що у відповідача не було підстав відмовляти у задоволенні заяви позивача про переведення на пенсію у зв`язку з втратою годувальника з підстави ненадання довідки про спільне проживання із годувальником по день смерті.

Стосовно вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити пенсію у зв`язку із втратою годувальника з 26.03.2019 з урахуванням виплачених сум, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 2, ч. 4 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Розглядаючи заяву позивача вперше, відповідач відмовив у переведенні на інший вид пенсії лише з підстави, що ним не прийнято окремі додані до заяви документи, а саме: довідку про постійне проживання з померлим чоловіком, оскільки вказана довідка видана вуличним комітетом незаконних формувань окупаційних військ РФ. За таких обставин, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача вчинити конкретні дії, оскільки для прийняття такого рішення відповідачем не досліджено всі визначені законом умови. З метою ефективного захисту прав позивача суд вважає необхідним зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 16.12.2019 про переведення на пенсію у зв`язку з втратою годувальника з дати першого звернення - 26.03.2019.

На підставі ст. 139 КАС України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн, сплачений при зверненні до суду.

Керуючись ст.ст. 2, 77, 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40009, вул. Пушкіна, 1, м.Суми, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 16.12.2019 про переведення на пенсію у зв`язку з втратою годувальника з дати першого звернення - 26.03.2019.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40009, вул. Пушкіна, 1, м. Суми, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки визначені, зокрема, статтею 295 цього кодексу продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя Н.В. Савицька