Справа № 823/876/16
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2020-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

30 квітня 2020 року

Київ

справа №823/876/16

адміністративне провадження №К/9901/39549/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Хохуляка В.В., суддів: Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у судовому засіданні без повідомлення сторін касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Черкасах Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 01.02.2017 (головуючий суддя Ісаєнко Ю.А., судді Губська Л.В., Федотов І.В.) у справі № 823/876/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юні-Трейд» до Державної податкової інспекції у м.Черкасах Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Юні-Трейд" (далі - ТОВ "Юні-Трейд", позивач) звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м.Черкасах Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області (далі - ДПІ, відповідач), в якому позивач просив визнати нечинними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 23.06.2016 № та №.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 28.11.2016 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 01.02.2017 постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 28.11.2016 скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України. У касаційній скарзі податковий орган просить постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 01.02.2017 скасувати, постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 28.11.2016 залишити в силі.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11.05.2017 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ДПІ у справі №823/876/16.

Відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) в редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 №2147-VIII з Вищого адміністративного суду України до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду передано матеріали адміністративної справи 823/876/16 за правилами підпункту 4 частини першої Розділу VІІ "Перехідні положення" цього кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Ухвалою Верховного Суду від 29.04.2020 матеріали справи прийнято судом до провадження та призначено справу до розгляду у судовому засіданні без повідомлення (виклику) сторін на 30.04.2020.

В обґрунтування касаційної скарги відповідач зазначає, що рішення суду апеляційної інстанції прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права. Податковий орган посилається на те, що апеляційним судом залишено поза увагою непідтверження господарських операцій, які відображені позивачем у документах. Відповідач вважає, що господарська діяльність позивача з контрагентом була спрямована лише на створення умов для отримання права на формування податкового кредиту. Крім того, контролюючий орган посилається на обставини кримінального провадження свідчення особи, зареєстрованої керівником контрагента, яка заперечує свою участь у діяльності підприємства.

Позивач з вимогами касаційної скарги не погодився та надав заперечення. ТОВ "Юні-Трейд" вказує, що господарські операції з контрагентом є реальними та підтверджуються необхідними документами, товар придбано з метою використання позивачем у господарській діяльності, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій. Позивач звертає увагу, що товар придбавався у товариства, а не у особи, яка заперечує свою участь у господарській діяльності.

Верховний Суд, переглянувши постанову суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, вбачає підстави для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 02.06.2016 посадовими особами податкового органу на підставі підпункту 78.1.12 пункту 78.1 статті 78, пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ "Юні-Трейд" щодо бюджетного відшкодування податку на додану вартість за травень 2015 року.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено акт від 02.06.2016 №116/23-01-15-0208/32654168, у якому встановлено порушення пунктів 198.1, 198.3 статті 198, пунктів 200.1, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України по декларації за травень 2015 року, внаслідок чого ТОВ "Юні-Трейд":

завищено суму податкового кредиту за травень 2015 року у розмірі 106253грн.;

завищено суму від`ємного значення різниці між сумою податкових зобов`язань та податкового кредиту (19 рядок Декларації) у розмірі 100139грн.;

занижено суму позитивного значення різниці між сумою податкових зобов`язань та сумою податкового кредиту (18 рядок Декларації) на 6114грн.;

завищено суму заявлену до відшкодування на розрахунковий рахунок за травень 2015 року у розмірі 81189грн.

Вказані порушення виникли внаслідок відображення ТОВ "Юні-Трейд" в податковому обліку господарських взаємовідносин з ТОВ "Систем Технолоджи М", реальність здійснення яких та зв`язок з господарською діяльністю позивача в ході проведення перевірки не підтверджено.

23.06.2016 на підставі акту перевірки ДПІ прийнято податкові повідомлення-рішення:

№, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за основним платежем 81189грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 40595грн.;

№, яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість з податку на додану вартість у розмірі 100139грн.

ТОВ "Юні-Трейд", не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, звернувся до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на те, що в ході розгляду справи встановлена відсутність фактичного підтвердження взаємовідносин позивача з контрагентом, як при укладенні самого договору так і при здійсненні безпосередньо господарських операцій за ним, у справі містяться відомості, що вищевказаний директор контрагента позивача заперечує свою участь у створенні та діяльності, зокрема, й у підписанні будь-яких первинних документів.

Апеляційний суд рішення суду першої інстанції скасував, ухвалив нове рішення, яким позов задоволено. Скасовано податкові повідомлення-рішення від 23.06.2016 № та №. Суд дійшов висновку, що позивачем цілком правомірно сформовано податковий кредит з огляду на наявність у платника податку (позивача у справі) належним чином оформлених первинних документів та реальність здійснення господарських операцій. Крім того, судом встановлено, що перевірка позивача проведена без дотримання вимог чинного законодавства та, по суті, відсутня як юридичний факт, у відповідача були відсутні підстави приймати спірні податкові повідомлення-рішення, оскільки наказ про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки у даній справі прийнятий ДПІ, а не контролюючим органом вищого рівня.

Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Пунктом 139.1 статті 139 ПК України, встановлено, що витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до статті 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; ввезення товарів на митну територію України; вивезення товарів за межі митної території України; постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом. З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

Підпунктом "а" пункту 198.1 статті 198 ПК України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Як визначено пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно із пунктом 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 198.6 вказаної статті ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: порядковий номер податкової накладної; дата виписування податкової накладної; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; податковий номер платника податку (продавця та покупця); місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; ціна постачання без урахування податку; ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; вид цивільно-правового договору; код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України) (пункт 201.1 статті 201 ПК України).

Згідно пункту 201.4 статті 201 ПК України податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов`язань продавця.

Пункт 201.8 вказаної статті передбачає, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до першого абзацу пункту 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Водночас, статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку (частина друга цієї статті).

Згідно частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій є підставою для бухгалтерського обліку. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Законодавчі положення свідчать на користь висновку про те, що податкові наслідки у вигляді формування податкового кредиту є правомірними лише у випадку реального виконання господарської операції та її підтвердження належними первинними документами, що відповідають критерію повноти та достовірності представлення інформації про юридичний факт і дозволяють встановити дійсний рух активів у процесі виконання господарської операції.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів для цілей ведення податкового обліку лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Судами з матеріалів справи встановлено, що між позивачем та ТОВ "Сістем Технолоджи М" укладений договір від 15.05.2015 №19, відповідно до якого ТОВ "Сістем Технолоджи М" зобов`язується поставити, а ТОВ "Юні-Трейд" оплатити комплекти запасних деталь до печі-автомату А2-ОВА, в склад одного комплекту входить: полу форма А2.ОВА.02.067-1 шт., полу форма А2.ОВА.02.068 - 1 шт., штифт А2.ОВА.02.035 - 2 шт., пуансон А2.ОВА.02.033 - 5 шт. Кількість товару по вказаному договору 36 комплектів на суму 637515 грн. 36 коп. в тому числі ПДВ - 106252грн 56коп.

Договір підписаний зі сторони продавця директором ОСОБА_1, зі сторони позивача - директором ОСОБА_2 та скріплений печатками.

У відповідності до укладеного договору ТОВ "Сістем Технолоджи М" поставило позивачеві комплекти запасні деталі до печі-автомату А2-ОВА. Кількість товару по вказаному договору 36 комплектів на суму 637515грн 36коп. в тому числі ПДВ - 106252грн 56коп.

Вказаний товар супроводжувався видатковою накладною №1629 від 18.05.2015 та податковою накладною №1185 від 18.05.2015, які містяться в матеріалах справи та підписані директором ТОВ "Сістем Технолоджи М" ОСОБА_1 Вказана податкова накладна зареєстрована в єдиному державному реєстрі податкових накладних. Кількість та суми зазначені у видатковій та податковій накладних повністю співпадають.

Вказаний товар надійшов експрес доставкою Нової пошти, оплата товару відбулася шляхом перерахування коштів з розрахункового рахунку позивача на розрахунковий рахунок ТОВ "Сістем Технолоджи М".

У подальшому комплекти запасні деталі до печі-автомату А2-ОВА у кількості товару 36 комплектів реалізований UAB "Vikeda" відповідно до договору № 15-5 від 15 травня 2015 року. На підтвердження даного факту позивач надав міжнародну транспортну накладну №068455 від 22.05.2015, митну декларацію №902050000/2015/003250 від 22.05.2015, платіжне доручення в іноземній валюті №999ООWC351390010 від 19.05.2015.

Апеляційний суд вказав, що як вбачається з податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форми №1ДФ) за ІІ квартал 2015 року, станом на час здійснення господарських операцій, на ТОВ «Сістем Технолоджи М» працювало 4 особи, в тому числі керівник ОСОБА_1; у подальшому, 01.06.2016, товариством було прийнято на роботу 2 особи; розрахунок підписаний ОСОБА_1

Суд врахував надані керівником ТОВ «Юні-Трейд» письмові пояснення, в яких він підтвердив надходження товару від ТОВ «Сістем Технолоджи М»; зазначені обставини керівник ТОВ «Юні-Трейд» підтвердив в судовому засіданні під час апеляційного розгляду справи.

У свою чергу, надані ОСОБА_1 покази щодо непричетності його до господарської діяльності ТОВ «СістемТехнолоджи М» не спростовують висновки колегії суддів щодо реальності господарських операцій позивача з зазначеним товариством.

Крім того, суд апеляційної інстанції посилався на обставини, встановлені постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 25.09.2015 у справі №823/3454/15 стосовно того, що господарські операції позивача з ТОВ «Сістем Технолоджи М» є реальними, та підтверджуються необхідними документами, тому колегія суддів вважає, що вказані обставини при розгляді даної справи не потребують доказування.

Відтак, апеляційний суд дійшов висновку, що зазначені докази та пояснення свідчать про те, що господарські операції позивача з ТОВ «Сістем Технолоджи М» здійснювались в межах господарської діяльності, є реальними, та підтверджуються необхідними документами.

Крім того, апеляційним судом досліджено правомірність призначення перевірки позивача у даній справі.

Суд вказав, що згідно акту перевірки від 02.06.2016 №116/23-01-15-0208/32654168, на підставі якого винесені оскаржувані у даній справі податкові повідомлення - рішення, перевірка проведена на підставі підпункту 78.1.12 пункту 78.1 статті 78 та пункту 79.2 статті 79 ПК України, наказу від 16.05.2016 №1346 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Юні-Трейд».

Як вбачається з наказу ДПІ від 16.05.2016 №1346, підставою проведення документальної позапланової невиїзної перевірки для визначення достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість ТОВ «Юні-Трейд» за період з 01.05.2015 по 31.05.2015 є проведення службового розслідування.

Відповідно, в такому випадку рішення про проведення документальної позапланової перевірки повинно прийматися контролюючим органом вищого рівня, проте наказ про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 16.05.2016 №1346 прийнятий ДПІ, тобто тим контролюючим органом, яким вже було проведено перевірку за травень 2015 року та за наслідками якої складено акт перевірки від 11.08.2015 №4782/23-01-15-0408/32654168 за результатами якої ініційоване службове розслідування.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки перевірка позивача проведена без дотримання вимог чинного законодавства та, по суті, відсутня як юридичний факт, у відповідача були відсутні підстави приймати спірні податкові повідомлення-рішення.

На підставі викладеного, з урахуванням нормативного регулювання, що підлягає застосуванню у спірних правовідносинах, Верховний Суд має підстави вважати, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Як з`ясовано судом першої інстанції, згідно зазначеного в акті перевірки висновку відповідача походження товару, придбаного ТОВ "Юні-Трейд" у ТОВ "Сістем Технолоджи М" 18.05.2015 та в подальшому експортованого згідно МД від 22.05.2015 № 3250 встановити не можливо, оскільки оперативне управління ГУ ДФС у Черкаській області отримало 09.07.2015 пояснення ОСОБА_1 , який є директором та головним бухгалтером ТОВ "Сістем Технолоджи М ", що є основним постачальником позивача у квітні-травні 2015 року.

ОСОБА_1 вказав, що підприємницькою діяльністю з 2000 року не займається, останні два роки працював прийомщиком вторсировини (скло-тара та пластик), таке ТОВ, як "Сістем Технолоджи М " йому не відоме, хто є посадовими особами, чим займається зазначене підприємство, де знаходиться печатка, реєстраційні документи та будь-яка інформація стосовно ТОВ "Сістем Технолоджи М" йому не відома. Документи пред`явлені йому для ознайомлення співробітниками оперативного управління ГУ ДФС у Черкаській області стосовно діяльності ТОВ "Сістем Технолоджи М "він вперше бачить, посадові особи відповідача йому не відомі і будь-яких з взаємовідносин з ними він не мав. Окрім того ОСОБА_1 зазначив, що приблизно декілька років тому він втратив паспорт, про що повідомляв відповідні органи.

Аналогічні свідчення були надані ОСОБА_1 05.05.2016 ГУ Національної поліції в Черкаській області в рамках розслідування кримінального провадження № 0000093, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.06.2015, за ознаками правопорушення, передбаченого частиною другою статті 15, частиною другою статті 191 Кримінального кодексу України.

Суд першої інстанції вказав, що допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_1 підтримав вищевказане та зазначив, що ніяких документів фінансово господарської діяльності від імені ТОВ "Сістем Технолоджи М" у тому числі підписання договору №19 від 15.05.2015 та видаткової накладної №1185 від 18.05.2015 не підписував та не завіряв печаткою. З посадовою особою ТОВ "Юні-Трейд" Дрінясовим О.В . не знайомий та ніколи не зустрічався, податкову звітність від імені ТОВ "Сістем Технолоджи М" не подавав, ключів на подачу звітності в електронному вигляді не має.

Окрім того, відповідно до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.08.2015 зареєстроване кримінальне провадження № 0009313 відповідно до частини четвертої статті 358 Кримінального кодексу України за фактом виготовлення реєстраційних та статутних документів ТОВ "Сістем Технолоджи М" невстановленими особами, яке вони використовують для надання послуг по мінімізації податкових зобов`язань іншим суб`єктам господарювання.

У цьому випадку ТОВ "Сістем Технолоджи М" знаходиться поза межами контролю формального (номінального) директора, а від імені контрагента невідомі особи лише оформляли відповідні документи. Статус фіктивного, нелегального підприємства не сумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

Також, накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

Крім того, хоч з огляду на принцип індивідуальної відповідальності платника у сфері податкових правовідносин платник не є відповідальним за протиправні дії третіх осіб, що перебувають поза межами його впливу та контролю, однак несприятливі наслідки недостатньої обережності у підприємницькій діяльності мають покладатися на особу, якою були укладені відповідні правочини, та не можуть бути перенесені на бюджет шляхом зменшення податкових зобов`язань та здійснення необґрунтованих виплат з бюджету. У разі недобросовісності контрагентів покупець несе певний ризик не лише невиконання цивільно-правового договору, але й в рамках податкових правовідносин, позаяк в силу вимог податкового законодавства позбавляється можливості скористатися правом на податковий кредит в силу відсутності документів, що мають силу первинних документів.

Верховний Суд зазначає, що податковим законодавством не встановлено конкретного переліку первинних документів, складенням яких мають опосередковуватись ти чи інші господарські операцій. Однак критерієм зменшення бази оподаткування податку на прибуток є можливість на підставі наявних документів зробити беззаперечний висновок про те, що витрати фактично понесені та спрямовані на отримання доходу. А відтак, на підтвердження витрат, понесених у зв`язку з оплатою спірних послуг позивач повинен був надати, зокрема, документи, що свідчать про фактичне виконання постачальниками конкретних видів послуг та про результат виконання кожної послуги окремо у вигляді звіту, висновку тощо.

Необхідно враховувати, що наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Необґрунтована податкова вигода характеризується відсутністю фактичного виконання господарських операцій, здійсненням операцій без ділової мети та обліком операцій безвідносно до їх реального економічного змісту, узгодженістю дій покупця та постачальника для штучного створення умов бюджетного відшкодування.

Якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку. Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що первинні документи, які стали підставою для формування податкового кредиту та валових витрат, виписані контрагентом не можуть вважатися належними і достатніми, такими, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум податку на додану вартість до податкового кредиту є безпідставними.

Отже, апеляційний суд, без належного з`ясування фактичних обставин, у результаті невірного застосування норм матеріального та процесуального права дійшли помилкового висновку про скасування постанови суду першої інстанції, яка відповідає вимогам КАС України.

Верховний Суд наголошує, що при оцінці податкових наслідків господарських операцій адміністративний суд не повинен обмежуватися встановленням лише формальних умов застосування платником податкових норм шляхом подання первинних документів, що за формою та змістом відповідають законодавчим вимогам.

Крім іншого, обґрунтованими можна вважати доводи податкового органу, що організація і проведення перевірки вже були предметом судового розгляду у справі №823/562/16 за позовом ТОВ "Юні-Трейд" до ДПІ у м.Черкасах ГУ ДФС у Черкаській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ГУ ДФС у Черкаській області, про визнання протиправним та скасування наказу ДПІ у м.Черкасах ГУ ДФС у Черкаській області від 16.05.2016 №1346 "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ "Юні-Трейд; визнання протиправними дій ДПІ у м.Черкасах ГУ ДФС у Черкаській області щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ "Юні-Трейд" для визначення достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за період з 01.05.2015 по 31.05.2015 в ході службового розслідування. Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 02.08.2016 у задоволенні позову відмовлено. Рішення суду набрало законної сили.

Правилами статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Таким чином, переглянувши судове рішення в межах доводів касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, Верховний Суд дійшов вважає, що доводи, викладені у касаційні скарзі, дають підстави для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, яке призвело до неправильного вирішення справи та скасування рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.

Згідно частини першої статті 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

За вказаних обставин постановлене у справі рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції залишенню в силі.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м.Черкасах Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області задовольнити.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 01.02.2017 скасувати.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 28.11.2016 залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

-------------------

-------------------

-------------------

В.В. Хохуляк

Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна

Судді Верховного Суду