Справа № 120/776/20-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2020-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

06 травня 2020 р. справа № 120/776/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дончика В.В., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вікітан" до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу

в с т а н о в и в :

25.02.2020 року ТОВ "Вікітан" звернулось в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги представник позивача зазначав, що 28.01.2020 року Головним управлінням ДПС у Вінницькій області прийнято наказ №536 про проведення фактичної перевірки ТОВ "Вікітан" за адресою: Вінницька область, м.Ладижин, вул.Карла Маркса, 2/А, автогаззаправка, з 30.01.2020 року, терміном на 10 діб, за період з 01.07.2019 року.

Зауважили, що про існування наказу Головного управління ДПС у Вінницькій області від 28.01.2020 року №536, позивачу стало відомо 11.02.2020 року із відповіді на адвокатський запит.

Ознайомившись із оскаржуваним наказом, представник позивач вважає його протиправним, оскільки підставою для прийняття наказу має слугувати певна фактична обставина, яка вказує на наявність ймовірних порушень зі сторони позивача, про що зазначається у наказі, натомість, у оскаржуваному наказі відсутні будь-які посилання на конкретні підстави призначення перевірки, крім посилань на норми Закону, що регулюють питання призначення перевірки.

Зауважили, що фактична перевірка ТОВ «Вікітан» проведена не була, що підтверджується відсутністю підписів на оскаржуваному наказі та може бути підтверджена показами свідка.

На переконання представника позивача, вищезазначені обставини свідчать про недотримання контролюючим органом вимог чинного законодавства України, у зв`язку із чим, ТОВ «Вікітан» звернулось з цим позовом до суду, в якому просили:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДПС у Вінницькій області № 536 від 28.01.2020 року «Про проведення фактичної перевірки ТОВ «Вікітан».

Ухвалою суду від 02.03.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у адміністративній справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 18.03.2020 року.

17.03.2020 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому останній заперечує щодо задоволення адміністративного позову. Зокрема вказав, що на підставі наказу про проведення фактичної перевірки від 28.01.2020 року № 536 та направлень на проведення фактичної перевірки від 30.01.2020 року № 230, 231 працівниками ГУ ДПС у Вінницькій області, проведено фактичну перевірку ТОВ «Вікітан».

В результаті проведеного доперевірочного аналізу згідно баз даних Реєстру платників акцизного податку з реалізації пального та спирту етилового, Єдиного реєстру акцизних накладних, Єдиного реєстру податкових накладних АІС "Податковий блок"/"Аналітична система"/"Чеки РРО" встановлено порушення вимог Закону України №481/95-ВР, а саме за результатами проведеної фактичної перевірки встановлено факт реалізації ТОВ "Вікітан" у період з 01.07.2019 р. по 26.07.2019 р. пального (газ скраплений) в кількості 5226,54 л. на загальну суму 71498,52 грн., без відповідних дозвільних документів, а саме ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним.

На переконання відповідача, фактична перевірка може проводитись незалежно від настання певних обставин, а реалізовуючи завдання, які покладені законом (в даному випадку п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України) на контролюючий орган. В указаній нормі закону визначено як окрему підставу для проведення такої перевірки - у разі наявності інформації та здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального.

Зауважили, що згідно вимог пункту 81.1 статті 81, пункту 86.5 статті 86 Податкового кодексу України, 30.01.2020 року посадовій особі ТОВ "Вікітан" ОСОБА_1, перед початком фактичної перевірки пред`явлено копію наказу від 28.01.2020 року №536 та направлення від 30.01.2020 року № 230, 231 на проведення фактичної перевірки. Після ознайомлення з наказом та направлення на проведення фактичної перевірки, посадова особа ТОВ "Вікітан" ОСОБА_1. відмовився від підпису у направленнях на проведення фактичної перевірки та вручення наказу, про що складено акт відмови від підпису у направленні на перевірку від 30.01.2020 року №71/30641728.

В ході проведеної перевірки було встановлено порушення вимог статті 15 Закону України від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» (із внесеними змінами та доповненнями) в частині ліцензування діяльності пов`язаної з роздрібним продажем пального - «Роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами, або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю», про що складено Акт перевірки.

У разі відмови платника податків, його законних представників або особи, яка здійснювала розрахункові операції, від підписання акта (довідки), посадовими особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує факт такої відмови. Акт відмови від підписання матеріалів перевірки від 30.01.2020 р. за № 72/30641728 складено працівниками ГУ ДПС у Вінницькій області у відповідності до норм Податкового кодексу України.

На переконання відповідача, допускаючи посадових осіб контролюючого орану до проведення перевірки, платник втрачає право на оскарження наказу про її проведення.

Враховуючи вищевикладене, просили у задоволенні адміністративно позову відмовити.

Ухвалою суду від 18.03.2020 року за клопотанням сторін розгляд справи відкладено на 21.04.2020 року.

30.03.2020 року представником позивача подано відповідь на відзив, у якому останній вважає доводи відповідача не обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню. Зокрема вказав, що в порушення п.80.2 ст.80 ПК, відповідач не вручив оскаржуваного наказу платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки.

На переконання позивача, наявність самого по собі акта фактичної перевірки не може бути беззаперечним доказом проведення такої, за відсутності належних та допустимих доказів її проведення.

Ухвалою суду від 21.04.2020 року за клопотанням сторін розгляд справи відкладено на 06.05.2020 року.

06.05.2020 року представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив, у яких останній вважає твердження позивача необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню.

У судове засідання 06.05.2020 року сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись завчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Натомість представником позивача подано клопотання про відкладення розгляду справи, яке мотивоване запровадженням комплексу обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Визначаючись щодо наявності підстав для відкладення судового розгляду справи, суд суд вважає за необхідне зазначити, що Указом Президента України від 13.03.2020р. №87/2020 «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020р. №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (з урахуванням Постанови Кабінету Міністрів України №239 від 25.03.2020р.) та Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020року №338-р "Про переведення єдиної державної системи цивільного захисту у режим надзвичайної ситуації" введено відповідні обмежувальні заходи, проте не зупинено (призупинено) функціонування органів державної влади, у тому числі судів, котрі наразі продовжують здійснювати правосуддя, однак з дотриманням певних норм, попереджаючих розповсюдження інфекції.

В той же час, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 року №540-ІХ внесено зміни до ст.195 КАС України, якими передбачена можливість, під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність законодавчо передбачених підстав для задоволення заяв про відкладення розгляду справи.

Частиною першою ст. 205 КАС України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на викладене, суд вважає можливим розглянути справу у письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини.

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ "Вікітан" зареєстроване як юридична особа 05.11.1999 року, .

28.01.2020 року заступником начальника ГУ ДПС у Вінницькій області, з метою проведення перевірки з питань дотримання вимог ПК України та Законів України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв. тютюнових виробів та пального", "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", Постанов КМУ «Про затвердження Правил роздрібної торгівлі алкогольними напоями», «Про встановлення розміру мінімаотних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв», Постанови Правління НБУ України "Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в України", та інших нормативно-правових актів, які регулюють виробництво, зберігання та обіг спирту етилового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального в Україні, керуючись статтями 20,61,62, на підставі підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 та підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України та на виконання вимог пункту 82.3 статті 82 ПК України, виданий наказ № 536 «Про проведення фактичної перевірки», яким наказано провести фактичну перевірку ТОВ "Вікітан" () за адресою: Вінницька область, м.Ладижин, вул.Карла Маркса, 2/А, автозаправка з 30.01.2020 року, терміном 10 діб, за період з 01.07.2019 року.

30.01.2020 року, відповідно до наказу ГУ ДПС у Вінницькій області від 28.01.2020 року № 536 та направлень на перевірку від 30.01.2020 року № 230, 231 посадовими особами контролюючого органу здійснено виїзд на податкову адресу позивача. При цьому, оператору ОСОБА_1 пред`явлено службове посвідчення та направлення на перевірку від 30.01.2020 року №230, 231.

ОСОБА_1 відмовився від вручення наказу від 28.01.2020 року №536 та направлень на перевірку №230, 231 від 30.01.2020 року, про що посадовими особами контрулюючого органу складено Акт відмови від підпису у направленні на перевірку №71/30641728 від 30.01.2020 року.

Згідно акту фактичної перевірки від 30.01.2020 року №18/32/30641728 контролюючим органом проведена перевірка ТОВ «Вікітан» в присутності оператора ОСОБА_1 , за результатом якої встановлено факт роздрібної торгівлі пальним (газ скраплений) без наявності дозвільних документів у період з 01.07.2019 року по 26.07.2019 року.

Від підписання акту фактичної перевірки №18/32/30641728 оператор ОСОБА_1. відмовився, про що в ньому зроблено відповідну відмітку.

30.01.2020 року відповідачем складено акт відмови від підписання матеріалів перевірки №72/30641728, в якому зазначили, що оператор АГЗП ТОВ "Вікітан" ОСОБА_1. відмовився від отримання та підписання акта фактичної перевірки.

Не погоджуючись з Наказом про проведення фактичної перевірки від 28.01.2020 року № 536, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України, яка визначає права контролюючих органів, контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України визначено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Порядок проведення фактичної перевірки визначено статтею 80 ПК України, відповідно до пункту 80.2 якої фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема:

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального (підпункт 80.2.5 цього пункту).

Зі змісту вказаної норми видно, що здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального є самостійною підставою для прийняття керівником контролюючого органу наказу про проведення фактичної перевірки.

Функції контролюючих органів визначені статтею 19-1 ПК України; а згідно із підпунктами 19-1.1.14, 19-1.1.16, 19-1.1.17, 19-1.1.19, 19-1.1.20 пункту 19-1.1 цієї статті контролюючі органи виконують такі функції, зокрема: здійснюють контроль у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечують міжгалузеву координацію у цій сфері; здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та пального; проводять роботу щодо боротьби з незаконним виробництвом, переміщенням, обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та пального; забезпечують контроль за дотриманням суб`єктами господарювання, які провадять роздрібну торгівлю тютюновими виробами, вимог законодавства щодо максимальних роздрібних цін на тютюнові вироби, встановлених виробниками або імпортерами таких виробів; забезпечують контроль за дотриманням суб`єктами господарювання, які провадять оптову або роздрібну торгівлю алкогольними напоями, вимог законодавства щодо мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін на такі напої.

Крім того, відповідно до приписів частини першої статті 16 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.

Зі змісту оскаржуваного наказу вбачається, що останній видано на підставі підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 та підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України та на виконання вимог пункту 82.3 статті 82 ПК України, з метою проведення перевірки з питань дотримання вимог ПК України та Законів України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв. тютюнових виробів та пального", "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", Постанов КМУ «Про затвердження Правил роздрібної торгівлі алкогольними напоями», «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв», Постанови Правління НБУ України "Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в України", та інших нормативно-правових актів, які регулюють виробництво, зберігання та обіг спирту етилового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального в Україні.

Пунктом 80.5 статті 80 ПК України встановлено, що допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

Пунктом 81.2 цієї статті встановлено, що у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.

Отже, відмова платника податку у допуску посадових осіб контролюючого органу має бути підтверджена Актом, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови. При цьому, відмова у допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому пункті 81.1 ПК України не дозволяється.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні Акт відмови від допуску до проведення фактичної перевірки, обґрунтування платника податків щодо причин не допуску до проведення перевірки, що прямо передбачено пунктом 81.2 ПК України та свідчить про допуск контролюючих осіб до перевірки.

Натомість, як встановлено судом, посадові особи контролюючого органу пред`явили посадовій особі ТОВ «Вікітан» оператору ОСОБА_1 службове посвідчення, направлення на перевірку від 30.01.2020 року №230 та 231, однак від підпису у направленнях на проведення фактичної перевірки та вручення йому наказу відмовився, про що складено акт відмови №71/30641728.

Згідно п.81.1 ст. 81 Податкового кодексу України при пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Отже, відмова від проставлення підпису у направленнях на перевірки, яка засвідчена Актом такої відмови, є підставою для початку проведення фактичної перевірки.

Згідно з п. 80.10 ст. 80 ПК України порядок оформлення результатів фактичної перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.

Згідно п. 86.1. ст.86 ПП України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Як вже встановлено судом, за результатом проведення фактичної перевірки посадовими особами контролюючого органу складено Акт №18/32/30641728 від 30.01.2020 року, зі змісту якого вбачається, що на підставі оскаржуваного наказу від 28.01.2020 №536, в присутності ОСОБА_1 проведено фактичну перевірку ТОВ "Вікітан" за результатом якої встановлено факт роздрібної торгівлі пальним (газ скраплений) без наявності дозвільних документів у період з 01.07.2019 року по 26.07.2019 року.

Враховуючи те, що перевірка проведена в присутності посадової особи ТОВ "Вікітан" ОСОБА_1., що підтверджується відміткою в Акті фактичної перевірки, із зазначенням інформації документу що посвідчує його особу та Актом відмови від підписання матеріалів перевірки №72/30641728 від 30.01.2020 року, доводи представника позивача про не здійснення фактичної перевірки ТОВ «Вікітан», що може підтвердити в судовому засіданні свідок, суд вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки матеріали справи свідчать про допуск посадових осіб контролюючого орану до проведення перевірки на підставі оскаржуваного наказу.

Додаткового слід наголосити, що аналіз норм статті 81 ПК України свідчить, що у разі відмови службових осіб платника податків розписатися у направленні на перевірку, посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови та є підставою для початку проведення такої перевірки, а у разі ж відмови платника податків у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки складається акт, який засвідчує факт відмови у допуску до перевірки.

Отже, вказані акти не є тотожними, засвідчують різні факти відмов та мають різні правові наслідки.

Так, відповідно до пп. 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 ПК України відмова платника податків від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу може бути підставою для застосування адміністративного арешту майна.

В той же час, як вже вище вказувалось, відмова посадової особи платника податків розписатися у направленні на перевірку засвідчується відповідним актом та не є перешкодою для початку проведення перевірки, результати якої оформлюються у формі акта або довідки (ст. 81, 86 ПК України).

Таким чином, наявність Акту перевірки свідчить про її фактичну реалізацію та спростовує твердження представника позивача про нездійснення перевірки, в межах оскаржуваного наказу.

Щодо доводів представника позивача про не дотримання відповідачем вимог підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, оскільки у оскаржуваному наказі відсутні будь-які посилання на конкретні підстави призначення перевірки, відсутня інформація про можливі порушення позивачем законодавства, контроль за яким покладено на податкові органи.

З цього приводу суд зауважує, що оскаржуваний наказ містить визначені пунктом 81.1 статті 81 ПК України реквізити, зокрема: мету (проведення перевірки з питань дотримання вимог ПК України та Законів України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв. тютюнових виробів та пального"); підстави для проведення перевірки (75.1.3 пункту 75.1 статті 75 та підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України).

Крім того, згідно витягу з АІС «Податковий блок» вбачається здійснення ТОВ «Вікітан» роздрібної торгівлі пальним за період з 01.07.2019 року по 04.07.2019 року включно, без наявності на це ліцензії, наявність інформації про що, на переконання суду, могла слугувати окремою підставою для прийняття оскаржуваного наказу.

Тобто, відповідач правомірно здійснив фактичну перевірку ТОВ «Вікітан» на підставі здійснення контролюючим органом функцій (відповідно до положень пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України), визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального та рішення керівника контролюючого органу, а оскаржуваний наказ № 536 від 28.01.2020 відповідає вимогам ПК України, прийнятий з дотриманням визначеної законодавством процедури та за наявності передбачених ПК України підстав для її проведення.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій зокрема у постанові від 20 березня 2018 року у справі № 820/4766/17.

Крім того, суд наголошує, що ТОВ «Вікітан» допустило посадових осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки на підставі оскаржуваного наказу.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам за встановлених фактичних обставин справи суд приходить до висновку та зауважує, що з огляду на зміст положень статей 75, 80, 81 ПК України платник податку, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього (зокрема фактичної), має захищати свої права шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до податкової перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відтак, враховуючи наведене, позови платників податків, спрямовані на оскарження рішень (у тому числі наказів про призначення перевірки), дій або бездіяльності контролюючих органів щодо призначення та/або проведення перевірок можуть бути задоволені лише в тому разі, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки. В іншому разі в задоволенні відповідних позовів має бути відмовлено, оскільки правові наслідки оскаржуваних дій за таких обставин є вичерпаними, а отже, задоволення позову не може призвести до відновлення порушених прав платників податків, оскільки після проведення перевірки права платника податків порушують лише наслідки проведення відповідної перевірки.

Слід зазначити, що Верховним Судом сформульована правова позиція, що платниками податків до суду можуть бути оскаржені рішення, дії, бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які порушують права, свободи та інтереси. При цьому, ці рішення, дія або бездіяльність у будь-якому випадку повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин. Отже, задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті позовні вимоги, які відновлюють фактично порушені права, свободи та інтереси особи у сфері публічно-правових відносин. Відтак, позови платників податків, спрямовані на оскарження рішень (у тому числі наказів про призначення перевірки), дій або бездіяльності контролюючих органів щодо призначення та/або проведення перевірок можуть бути задоволені лише в тому разі, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки. Тобто, саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе. Водночас, допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки.

Таким чином, наказ є актом одноразового застосування та вичерпує свою дію фактом його виконання, а отже, задоволення позову не може призвести до відновлення порушених прав платника податків.

Суд наголошує, що за результатами реалізації прав, що випливають із оскаржуваного наказу, податковим органом складено не лише акт перевірки, а й прийнято податкове повідомлення-рішення про застосування штрафних санкцій в розмірі 250000 грн. від 14.02.2020 року №.

Отже, податковим органом фактично реалізована його компетенція на проведення перевірки та оформлення результатів такої перевірки, у зв`язку з чим оспорюваний наказ на час його оскарження до суду не є таким, що порушує права позивача та інтереси шляхом обмежень у реалізації його прав чи безпідставного покладення на нього необґрунтованих обов`язків, а відтак, задоволення позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу не призведе до поновлення порушеного права позивача, оскільки, по-перше, такий наказ відповідача на теперішній час не є юридично значимим для позивача, по-друге, після проведення перевірки права платника податків порушують лише наслідки проведення відповідної перевірки.

Зазначений висновок викладений у постановах Верховного Суду від 13.03.2018 у справі № 804/1113/16 (К/9901/19326/18), від 30.11.2018 у справі № 808/1641/15 (К/9901/6626/18), від 07.11.2018 р. №811/824/17, від 24.01.2019 №826/13963/16, від 18.12.2018 у справі №826/3014/16, від 15.01.2019 у справі № 822/28/15, від 05.03.2020 року № 825/1110/17 та інших.

Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

В справі "East/West Alliance Limited" проти України" (№ 19336/04) Суд вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією "небезпідставної скарги" та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Poland № 30210/96).

Крім того, у пункті 227 рішення у справі "Кудла проти Польщі" Суд вказав, що стаття 13 Конвенції гарантує на національному рівні доступність засобу юридичного захисту, здатного забезпечувати втілення в життя змісту конвенційних прав і свобод, незалежно від того, у якій формі вони закріплені в національному правовому порядку. Отже, дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією "небезпідставної скарги" та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці; використанню засобів захисту не повинні невиправдано та необґрунтовано перешкоджати дії чи бездіяльність органів влади держави-відповідача (рішення у справі "Аксой проти Туреччини" (Aksoy v. Turkey), пункт 95 та рішення у справі "Кудла проти Польщі" (Kudla v. Poland), заява № 30210/96, пункт 157).

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відтак, перевіривши обґрунтованість ключових доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову належить відмовити повністю.

З урахуванням положень ст. 139 КАС України підстави для відшкодування витрат зі сплати судового збору відсутні.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вікітан» (вул. Тімірязєва, 44, м. Немирів, Вінницька область, );

Відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, ).

Рішення у повному обсязі виготовлене 06.05.2020 року.

Суддя Дончик Віталій Володимирович