Справа № 480/1245/20
Суддя: Н.В. Савицька
Дата ухвалення: 2020-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2020 р. Справа № 480/1245/20

Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Савицької Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Укртрансбезпеки у Сумській області про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Укртрансбезпеки у Сумській області (далі по тексту - відповідач, Управління Укртрансбезпеки), і просить суд визнати протиправною та скасувати постанову начальника Управління Укртрансбезпеки у Сумській області №131549 від 09.12.2019 Шевеля І.М. про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу у розмірі 1700 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час руху його автомобіль був зупинений працівниками Управління Укртрансбезпеки. Під час даної зупинки позивачем були пред`явлені всі документи на автомобіль та вантаж. Про будь-які порушення позивача вимог Закону України "Про автомобільний транспорт" посадові особи Управління Укртрансбезпеки не повідомляли та у його присутності будь-яких актів про допущені порушення не складалися.

Крім того, позивач зазначає, що про існування оскаржуваної постанови він дізнався лише 18.02.2020 після отримання листа Недригайлівського міжрайонного відділу державної виконавчої служби, у якому знаходилася постанова про відкриття виконавчого провадження відносно позивача, відкритого на підставі заяви та постанови начальника Управління Укртрансбезпеки у Сумській області №131549 від 09.12.2019 про застосування до нього адміністративно-господарського штрафу у розмірі 1700 грн. Однак, позивач зауважує, що для розгляду справи по факту вчинення ним порушення вимог Закону України "Про автомобільний транспорт" його не викликали, відтак, на його думку, винесена Управлінням оскаржувана постанова є незаконною, оскільки посадові особи Управління порушили вимоги Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті №1567 у зв`язку із неповідомленням належним чином позивача про дату, час та місце розгляду адміністративної справи та винесли постанову про застосування штрафу без його участі, чим порушили права позивача на захист, а саме, не дали змогу надати та пред`явити всі необхідні документи і докази на підтвердження відсутності фактів будь-яких порушень вимог Закону України "Про автомобільний транспорт". Враховуючи наведене, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою суду від 06.03.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

01.04.2020 відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву (а.с.33-41), у якому зазначає, що під час перевірки Управлінням встановлено, що автомобільний перевізник здійснив порушення, а саме: у водія неоформлена товарно-транспортна накладна, зокрема, не вказано кількість вантажу та тонаж, а також у водія відсутній оформлений протокол перевірки та адаптації тахографа до даного транспортного засобу або індивідуальна контрольна книжка водія, чим порушено ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», наказ Мінтрансзв`язку № 363 від 14.10.1997 та наказ Мінтрансзв`язку № 340 від 07.06.2010.

За результатами рейдової перевірки посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Сумській області виявлено порушення законодавства про автомобільний транспорт та складено акт відносно автомобільного перевізника ФОП ОСОБА_1 від 18.10.2019 №162087.

Щодо неотримання позивачем листів, направлених Управлінням Укртрансбезнеки, то відповідач зазначає, що листом від 24.10.2019 № 63642/35/24-19 Управління Укртрансбезпеки у Сумській області запросило ФОП ОСОБА_1 прибути 18.11.2019 о 10:00 год для розгляду адміністративної справи про порушення вимог Закону України "Про автомобільний транспорт". Вказаний лист-повідомлення про розгляд адміністративної справи направлено поштою з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, проте, даний лист відділенням поштового зв`язку повернуто до Управління Укртрансбезпеки у Сумській області із відміткою пошти "за закінченням терміну зберігання".

У той же час, згідно вимог пункту 25. Порядку №1567 справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Відповідач зазначає, що вказане повідомлення було направлено позивачу завчасно, а саме за 21 день до розгляду справи, відтак, Управління виконало свій обов`язок щодо належного та своєчасного інформування ФОП ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду адміністративної страви.

Враховуючи викладене, а також неможливість продовження двомісячного строку розгляду справи, 09.12.2019 уповноваженою посадовою особою Управління Укртрансбезпеки у Сумській області було розглянуто наявні матеріали про порушення законодавства про автомобільний транспорт суб`єктом господарювання ФОП ОСОБА_1 та, у відповідності до вимог пункту 27 Порядку, за результатами їх розгляду винесено постанову № 131549 про застосування до позивача адміністративно - господарського штрафу у розмірі 1700 грн.

Листом від 09.12.2019 №78549/35/24-19, копію оскаржуваної постанови направлено на адресу позивача поштою з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Отже, на думку відповідача, позивач мав можливість отримати дане повідомлення, однак не скористався своїм правом, що свідчить про те, що ФОП ОСОБА_1 ухилився від своєчасного отримання вказаного повідомлення, а у позовній заяві не навів жодної обставини та не надав доказів, які б підтверджували неможливість своєчасного отримання повідомлення про час і місце розгляду справи. З огляду на вказане, позивач не довів своєї неспроможності отримати повідомлення, про дату, час і місце розгляду адміністративної справи, яке своєчасно надійшло на його адресу.

Відтак, на думку відповідача, Управління Укртрансбезпеки у Сумській області у повній мірі виконало свій обов`язок щодо належного та своєчасного інформування позивача про час та місце розгляду справи, проте позивач своїм правом щодо отримання повідомлення не скористався.

Також відповідач наголошує, що під час рейдової перевірки Управлінням Укртрансбезпеки у Сумській області, як структурним підрозділом Державної служби України з безпеки на транспорті, забезпечено здійснення перевірки дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, встановлених Положенням: про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, (підпункт 1 пункту 5 Наказу Міністерства транспорту та зв`язку України №340 від 07.06.2010). У свою чергу відповідач зазначає, що Управлінням не здійснювалась перевірка щодо наявності встановлених тахографів. Враховуючи наведене, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

13.04.2020 позивачем подано до суду відповідь на відзив (а.с.60-64), у якій зазначає, що у наданій відповідачем до відзиву копії акта від 18.10.2019, вказано, що у позивача в товарно-транспортній накладній не було вказано тонаж, відсутній протокол перевірки та адаптації тахографу або індивідуальної контрольної книжки водія. Однак, у товарно-транспортній накладній вага вантажу була вказана, надати вказаний документ позивач не має можливості, оскільки товарно-транспортна накладна була здана по закінченню роботи замовнику послуг із перевезення. Крім того, зазначає, що інспектори Управління Укртрансбезпеки у Сумській області також не надали ні копії ні фотокопії даної накладної для підтвердження акта перевірки від 18.10.2019, хоча фотознімки автомобіля на автодорозі до матеріалів відзиву надають.

Також, заперечує проти інших порушень викладених у акті перевірки, оскільки у позивача посадові особи не запитували про тахограф або про індивідуальну про книжку водія. Зауважує, що у позивача була в наявності індивідуальна книжка водія, у якій зазначено, що вантажний автомобіль марки МАЗ д.н. НОМЕР_1 - 1994 року випуску не обладнаний тахографом.

При цьому, позивач наголошує, що ним було надано посадовим особам Управління Укртрансбезпеки товарно-транспортну накладну, де зазначено, що місце завантаження - село Кулішівка Недригайлівського району, а вантажоодержувач «ТОВ «Агротермінал» с.Степанівна Сумського району, відстань 83 км, а при малих відстанях порушити правила часу відпочинку просто не можливо, так як у дорозі водій знаходиться не більше трьох годин, а решту часу він відпочиває в кабіні доки чекає в черзі для завантаження, або розвантаження, при цьому за одну добу можливо здійснити не більше двох рейсів.

Щодо тверджень відповідача з приводу того, що позивач не надав доказів неможливості своєчасного отримання листа-повідомлення про розгляд адміністративної справи про порушення вимог Закону України "Про автомобільний транспорт", то на думку позивача, вказані твердження не можуть братися судом до уваги, оскільки відповідачем були надані квитанції та роздруківки з Укрпошти, де зазначено, що вказане поштове відправлення не вручено у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Разом з цим, у вказаних документах не зазначено, що позивач відмовився від його одержання, а вказано "за закінченням терміну зберігання". Крім цього, відповідач не надав доказів того, що позивачу було відомо про факт наявності поштового відправлення у Недригайлівському відділені зв`язку, яке позивач повинен був отримати, відтак, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі.

16.04.2020 відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив (а.с.71-72), у яких зазначає, що під час перевірки водієм надано товарно-транспортну накладну № 628192 від 18.10.2019, що зафіксовано в Акті № 162087 від 18.10.2019. Проте, водій не дав можливість зробити фото товарно-транспортної накладної, аналогічна ситуація відбувалась із фото фіксацією свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу та посвідчення водія. Водій надав для перевірки вказані документи, проте коли побачив, що буде здійснюватись фото фіксація цих документів, забрав у інспектора та не дозволив їх фотографувати.

Зазначає, що п. 6.1. положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 340 від 07.06.2010, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 14.09.2010 за №811/18106, визначено, що автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Як вбачається із наданого позивачем свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, повна маса транспортного засобу, який перевірено 18.10.2019, має вагу понад 3,5 тонни, відповідно вказаний транспортний засіб повинен бути обладнаний діючим та повіреним тахографом.

У свою чергу, Управління звертає увагу, що з метою уникнення відповідальності позивачем надано до відповіді на відзив копію індивідуальної контрольної книжки водія, однак позивач її надав тільки до відповіді на відзив, при цьому раніше не надавав її ані під час перевірки, ані до Управління Укртрансбезпеки у Сумській області, ані до позовної заяви. У свою чергу, факт ненадання водієм протоколу перевірки та адаптації тахографа або індивідуальної контрольної книжки водія зафіксовано у складеному акті.

Суд, перевіривши матеріали справи, повно та об`єктивно оцінивши подані учасниками справи докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи судом встановлено, що на підставі направлення на рейдову перевірку №005454 від 15.10.2019 (а.с.43), посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Сумській області було проведено перевірку транспортного засобу МАЗ 53362, під час якої встановлено, що автомобільний перевізник ФОП ОСОБА_1 здійснив порушення, а саме: у водія неоформлена товарно-транспортна накладна, не вказано кількість вантажу та тонаж, а також у водія відсутній оформлений протокол перевірки та адаптації тахографа, до даного транспортного засобу або індивідуальна контрольна книжка водія, чим порушено ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», наказ Мінтрансзв`язку № 363 від 14.10.1997 та наказ Мінтрансзв`язку № 340 від 07.06.2010.

За результатами рейдової перевірки, посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Сумській області виявлено порушення законодавства про автомобільний транспорт та складено акт відносно автомобільного перевізника ФОП ОСОБА_1 від 18.10.2019 №162087 (а.с.44). Від надання пояснень та підпису складеного акта водій відмовився, про що зазначено в акті від 18.10.2019 №162087.

Для розгляду справи про порушення законодавства "Про автомобільний транспорт", відповідачем було надіслано ФОП ОСОБА_1 повідомлення у якому запрошено позивача прибути до Управління Укртрансбезпеки у Сумській області 18.11.2019 о 10:00 год (а.с.47). Вказаний лист-повідомлення про розгляд адміністративної справи направлено поштою з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.48), однак даний лист повернувся до Управління із відміткою пошти "за закінченням терміну зберігання".

09.12.2019 уповноваженою посадовою особою Управління Укртрансбезпеки у Сумській області було розглянуто наявні матеріали про порушення законодавства про автомобільний транспорт суб`єктом господарювання ФОП ОСОБА_1 та, у відповідності до вимог пункту 27 Порядку, за результатами їх розгляду винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 131549, якою за порушення ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт" до позивача застосовано штраф у розмірі 1700 грн (а.с.49).

Постанова про накладення штрафу була направлена ФОП ОСОБА_1 рекомендованим повідомленням із врученням поштового відправлення (а.с. 51), однак була повернута без вручення до Управління із відміткою пошти "за закінченням встановлено строку зберігання" (а.с.52).

Надаючи правову оцінку відносинам, що склалися, суд зазначає наступне.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту, визначаються Законом України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 № 2344-III (далі - Закон № 2344-III).

Відповідно до статей 5, 6 Закону № 2344-III, основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Статтею 18 Закону № 2344-III передбачено, що з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю. Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 (далі - Порядок №1567).

За змістом пункту 2 вказаного Порядку №1567, державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи (п. 2 Порядку №1567).

Під час проведення рейдової перевірки, зокрема, перевіряється наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом, а також додержання водієм режиму праці та відпочинку (п. 15 Порядку №1567).

На виконання статті 34 Закону № 2344-III, автомобільний перевізник зобов`язаний забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства.

Відповідно до статті 48 Закону № 2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

При цьому, перелік документів, визначений ч. 2 ст. 48 Закону № 2344-III не є вичерпний, оскільки передбачає наявність інших документів, передбачених законодавством України.

Особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів та порядок його обліку встановлені Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженим Наказом Міністерства транспорту та зв`язку № 340 від 07.06.2010 (далі - Положення).

Так, згідно з пунктом 7.1 Положення перевірка додержання режиму праці та відпочинку водія здійснюється Державною службою України з безпеки на транспорті з дотриманням вимог Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567.

Автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами (п. 6.1. Положення).

Порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів визначає Інструкція з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 № 385 (далі - Інструкція № 385).

Відповідно до абз. 3 п. 1.4 Інструкції №385 контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв.

Відповідно до п. 2.5. вищезазначеної Інструкції № 385 тахографи підлягають повірці, яку здійснюють повірочні лабораторії, відповідно до вимог Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність". Окрім цього, згідно п. 2.6. Інструкції № 385 тахографи перевіряються та адаптуються до транспортного засобу пунктами сервісу тахографів періодично кожні два роки, а також в разі установлення або заміни тахографа, ремонту тахографа, зміни типу розмірів пневматичних шин автомобільного транспортного засобу, якщо під час технічного обслуговування або ремонту автомобільного транспортного засобу відбулося пошкодження таблички тахографа або пломб, що може вплинути на роботу тахографа.

За результатами перевірки та адаптування тахографа до транспортного засобу пункт сервісу тахографів оформлює у двох примірниках протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу (п. 2.7 Інструкції № 385). В разі позитивних результатів перевірки та адаптації тахографа пункт сервісу тахографів маркує транспортний засіб та опломбовує тахограф і його складові чітким відбитком тавра.

Відповідно до п. 3.3 Інструкції № 385, водій транспортного засобу, обладнаного тахографом:

- забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;

- своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання;

- використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;

- має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом;

- у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв);

- у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Отже, системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновків, що водії транспортних засобів, які використовуються для перевезень вантажу, зобов`язані мати, окрім інших документів, оформлений щоденний реєстраційний листок режимів праці та відпочинку водія, протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу. При цьому, під час проведення перевірок, ці документи повинні надаватись посадовим особам органу державного контролю.

Доводи позивача про те, що відсутність у транспортному засобі тахографа, у зв`язку із тим, що транспортний засіб 1994 року випуску, і тахограф не передбачений заводом виробника, а відтак, не може вважатися порушенням законодавства, на переконання суду є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 2.5 Інструкції № 385 повірку тахографів здійснюють повірочні лабораторії, які уповноважені на проведення повірки тахографів відповідно до Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність».

Пунктом 2.6 Інструкції № 385 визначено, що ПСТ виконують перевірку та адаптацію тахографів до транспортних засобів відповідно до вимог ЄУТР періодично кожні два роки, а також у разі:

- установлення або заміни тахографа;

- ремонту тахографа;

- зміни типу розмірів пневматичних шин автомобільного транспортного засобу;

- якщо під час технічного обслуговування або ремонту автомобільного транспортного засобу відбулося пошкодження таблички тахографа або пломб, накладених на його складові, під час установлення або адаптації або у разі зміни конструкції автотранспортного засобу, що може вплинути на роботу тахографа.

Відповідно до положень пункту 1.4 Інструкції № 385 ПСТ - пункт сервісу тахографів, спеціально облаштовані виробничі ділянки для надання послуг щодо установлення та технічного обслуговування тахографів суб`єктами господарювання (резидентами України), що виконують передбачені ЄУТР функції «майстерні або механіка» та внесені Мінінфраструктури як компетентним органом з виконання ЄУТР до переліку уповноважених суб`єктів господарювання.

Пунктом 2.7 Інструкції № 385 передбачено, що за результатами перевірки та адаптування тахографа до транспортного засобу ПСТ оформлює у двох примірниках протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу за формою, наведеною в додатку 1.

Бланк протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу роздруковується відповідальною особою ПСТ на папері формату А4 (210х297 мм) щільністю 100 г/кв.м або більше. Не допускається робити закреслення чи виправлення відомостей, які заносяться до протоколу, а також внесення додаткових записів після того, як протокол підписано та поставлено печатку відповідальної особи ПСТ. У графах, які не заповнюються під час складання протоколу, проставляються прочерки.

ПСТ надає один примірник зазначеного протоколу перевізнику, а другий залишає собі і зберігає разом з тахокартою або у разі цифрового тахографа - з роздруківкою та електронними файлами, що підтверджують достовірність наведених у протоколі даних.

Протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу зберігають протягом трьох років з дати проведення робіт.

Пунктом 6.3 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 340 від 07.06.2010 визначено, що водій, що керує транспортним засобом, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3).

З урахуванням вище викладеного, суд зазначає, що положеннями статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено необхідність наявності як у перевізника так і у водія інших документів, передбачених законодавством, а наявність протоколу про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, або індивідуальної контрольної книжки водія - в разі не обладнання транспортного засобу тахографом, передбачено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженою Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 385 від 24.06.2010, та Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 340 від 07.06.2010.

Абзацом 3 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що за відсутності документів, зокрема, в даному випадку протоколу перевірки та адаптації пристрою тахографа, без оформлення індивідуальної контрольної книги водія, на підставі яких виконуються вантажні перевезення до фізичних або юридичних осіб, які здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт перевезення вантажів транспортними засобами, застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, встановлена статтею 60 Закону № 2344-III. Так, за надання послуг з перевезень пасажирів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, застосовується штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Постановою №131549 від 09.12.2019 до позивача було застосовано адміністративно-господарський штраф за порушення ст.48 Закону № 2344-III.

За наведених обставин, суд погоджується із доводами Управління Укртрансбезпеки щодо вчинення порушення позивачем вимог Закону № 2344-III у зв`язку з непред`явленням особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху протоколу перевірки й адаптації тахографа, без оформлення індивідуальної контрольної книги водія, неоформлення товарно-транспортної накладної із зазначенням кількості вантажу та тонажу,що зафіксовано в акті перевірки та свідчить про наявність правових підстав для застосування адміністративно-господарського штрафу.

Щодо надання позивачем копії індивідуальної контрольної книги водія, разом із відповіддю на відзив відповідача, то суд не приймає вказані матеріали до уваги, оскільки позивач надав її лише до відповіді на відзив, при цьому раніше не надавав її ані під час перевірки, про що зазначено в акті, ані до позовної заяви.

Враховуючи викладене у сукупності, суд вважає обґрунтованим висновок відповідача про наявність підстав для притягнення позивача до відповідальності за порушення вимог Закону України "Про автомобільний транспорт".

З приводу участі позивача під час розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт і неможливості надати письмові пояснення щодо виявлених під час перевірки порушень, то суд зазначає наступне.

Процедура винесення постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу регламентується Порядком № 1567.

Відповідно до п. 25 Порядку №1567 справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

На підставі п. 26 Порядку №1567 справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання.

Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.

За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів (п. 27 Порядку №1567).

З матеріалів справи вбачається, що з дотриманням вимог Порядку № 1567 на адресу ФОП ОСОБА_1 відповідачем було направлено лист від 24.10.2019 №63642/35/24-19, яким викликано позивача на розгляд справи 18.11.2019. Лист направлено поштою з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (№ поштового відправлення 108) (а.с.48), однак вказане відправлення повернулося до Управління із відміткою пошти "за закінченням терміну зберігання".

Тобто, відповідач виконав обов`язок щодо належного та своєчасного інформування ФОП ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду адміністративної страви.

Проте, позивачем у позовній заяві не наведено жодної обставини та не надано доказів, які б підтверджували неможливість своєчасного отримання повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. Вказане свідчить, що позивач мав можливість отримати дане повідомлення, проте вказаним правом не скористався.

Таким чином відповідно до положень п. 27 Порядку № 1567, де зазначено, що у разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі, Управління Укртрансбезпеки у Сумській області мало обґрунтоване право проводити розгляд справи без участі позивача чи його представника.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.02.2020 по справі № 820/4624/17.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З приводу посилань позивача на розбіжності щодо місця його зупинки інспекторами Управління Укртрансбезпеки, то суд зауважує, що матеріали справи не місять належних доказів щодо зупинки позивача саме на 259 км, а не на 281 км + 450 м. Крім цього, на переконання суду, вказана обставина ніяким чином не спростовує порушення, допущені позивачем і виявлені під час рейдової перевірки та зафіксовані в акті перевірки, що є належним, допустимим і достатнім доказом у даній справі.

На виконання частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відповідність оскаржуваної постанови критеріям, визначеним частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Рішенням ЄСПЛ від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути почуті, тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 24.01.2020 (справа № 420/2921/19).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати в тому числі і судовий збір підлягають відшкодуванню в разі задоволення позову, або пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням прийняття судом рішення про відмову у задоволенні позову, не підлягають стягненню на користь позивача судові витрати.

Керуючись ст.ст. 2, 77, 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Укртрансбезпеки у Сумській області про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки визначені, зокрема, статтею 295 цього кодексу продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя Н.В. Савицька