Справа № 500/2607/19
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2020-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2020 рокуЛьвівСправа № 500/2607/19 пров. № А/857/1776/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.

за участі секретаря судового засідання: Марцинковської О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області,

на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2019 року (суддя - Подлісна І.М., час ухвалення - 12:03 год., місце ухвалення - м.Тернопіль, дата складання повного тексту - 26.12.2019 року),

в адміністративній справі №500/2607/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області,

про визнання протиправною і скасування вимоги, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У листопаді 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ГУ ДПС у Тернопільській області в якому просив: 1) визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДФС у Тернопільській області (правонаступником якого є ГУ ДПС у Тернопільській області) про сплату боргу (недоїмки) №Ф-2637-53 від 14.03.2019р. щодо сплати недоїмки по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 9828,72 грн.; 2) зобов`язати відповідача внести зміни до інтегрованої картки платника податків шляхом виключення з інтегрованої картки ФОП ОСОБА_1 суми нарахувань по заборгованості - недоїмці по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 9828,72 грн., штрафної санкції та пені на зазначену суму недоїмки.

Відповідач позову не визнав, у суді першої інстанції подав відзив на адміністративний позов, просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2019 року позов задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Тернопільській області від 14.03.2019р. №Ф-2637-53 про сплату фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 боргу (недоїмки) по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 9828,72 грн.. Зобов`язано Головне управління ДПС у Тернопільській області внести зміни до інтегрованої картки платника податків фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 виключивши з неї відомості про суми нарахувань по заборгованості - недоїмці по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 9828,72 грн., штрафної санкції та пені на зазначену недоїмку. Стягнено за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Тернопільській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір у сумі 768,40 грн..

З цим рішенням суду першої інстанції від 20.12.2019 року не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду прийняте з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець та станом на 04.12.2019р. перебував на обліку як платник податків. Вказує апелянт на те, що виконанням податкового обов`язку, згідно п.38.1 ст.38 ПК України є сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк. Однак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивач звільнений від сплати ЄСВ та не врахував положення ч.4 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» згідно якого критерієм звільнення від сплати єдиного внеску разом із фактом отримання пенсії, у тому числі пенсії за віком на пільгових умовах, є наявність у особи, яка обрала спрощену систему оподаткування, статусу пенсіонера за віком, що встановлюється згідно умов, визначених законом. Таким чином, на думку апелянта, позивач самостійно визначив базу нарахування ЄСВ та подав відповідний звіт до контролюючого органу, а тому сума самостійного визначення бази нарахування ЄСВ фізичною особою - підприємцем у тому числі ті які обрали спрощену систему оподаткування і є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію за віком або соціальну допомогу, підлягає сплаті на загальних підставах та не підлягають скасуванню.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить апеляційну скаргу задоволити, а оскаржене рішення суду від 20.12.2019 р. - скасувати та винести постанову, якою в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Учасники справи в засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, явку повноважних представників не забезпечили, жодних заяв чи клопотань щодо відкладення розгляду справи не подавали, хоча належним чином усі були повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до ч.2 ст.313 КАС України не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід задоволити частково, з врахуванням наступного.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 28.03.2002 року зареєстрований як фізична особа-підприємець та перебуває на обліку як платник податків (а.с. 10, 23-25).

Також позивач отримує пенсію по інвалідності 3 група з дитинства, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_1 від 09.01.2018р. (а.с. 14).

14.03.2019р. Головним управлінням ДФС у Тернопільській області сформовано відносно позивача ОСОБА_1 . Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-2637-53 на суму 9828,72 грн. зі сплати єдиного внеску, відповідно до ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів (а.с. 15).

Надалі позивач ОСОБА_1 подав начальнику Теребовлянського управління заяву від 10.06.2019 року в якій зазначив про помилкове подання «Звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік», а тому як ФОП-пенсіонер просив зняти актуалізацію із зазначеного звіту. Також просив скасувати нараховану 09.02.2019р. суму ЄСВ у розмірі 9828,72 грн. та нараховану суму штрафних санкцій та пені на цю суму (а.с. 16).

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення адміністративного позову, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначено Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до абз. 4, 5, 6 ч.4 ст.25 цього Закону, платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом 10-ти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.

Порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (абз.8 ч.4 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).

У разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку (абз.9 ч.4 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що положення абзацу 5 частини 4 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачають два способи оскарження вимоги: адміністративний або судовий. Водночас, правове регулювання, наведене у абзаці 9 частини 4 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», свідчить, що навіть у випадку обрання адміністративного способу оскарження, за наслідками якого згоди з органом доходу і зборів не досягнуто (відмова у розгляді або у задоволенні скарги), у особи зберігається право оскаржити вимогу про сплату внеску ще і в суді. Таке право має бути реалізоване протягом 10 днів з дня надходження відповідного рішення органу ДФС України платнику ЄСВ.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 31.01.2019 року (справа № 802/983/18-а), від 17.07.2019 року (справа №0740/1050/18), від 08.08.2019 року (справа №480/106/19).

Так, судом апеляційної інстанції встановлено та зазначено позивачем у позовній заяві, що оскаржену Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-2637-53 від 14.03.2019 р. позивач отримав 14.03.2019 року.

Разом із тим, з позовною заявою про оскарження цієї вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-2637-53 від 14.03.2019 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду лише 13.11.2019 року (а.с. 17), тобто з пропуском 10-денного строку, передбаченого Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

При цьому, з матеріалів справи видно, що заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду позивач не подавав.

Пунктом 5 частини 1 статті 171 КАС України передбачено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Згідно ч.1 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду (ч.3 ст.123 КАС України).

Згідно п.8 ч.1 ст.240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до частин 3, 4 ст.240 КАС України, про залишення позову без розгляду суд постановляє ухвалу. Особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Тобто, питання щодо дотримання позивачем строку звернення з позовом до адміністративного суду з`ясовується судом в обов`язковому порядку на стадії відкриття провадження у справі, і якщо пропуск такого строку для суду є очевидним, такий позов підлягає залишенню без руху. Втім, законодавець допускає ймовірність виявлення судом факту недотримання строку звернення до суду і після відкриття провадження у справі, внаслідок чого позов може бути залишений без розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду з підстав, встановлених статтею 240 цього Кодексу.

Враховуючи наведене вище, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, рішення суду першої інстанції від 20.12.2019 року, яке винесене з порушеннями норм матеріального та процесуального права підлягає скасуванню, а позовну заяву ОСОБА_1 слід залишити без розгляду.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Згідно п.6 ч.6 ст.12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 240, 243, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області - задоволити частково.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2019 року в адміністративній справі №500/2607/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправною і скасування вимоги, зобов`язання вчинити дії - скасувати.

Позовну заяву ОСОБА_1 - залишити без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: В. В. Гуляк
Судді: О. М. Довгополов
В. В. Святецький
Повний текст постанови складено 08.05.2020 року