Справа № 460/1253/20
Суддя: Гудима Н.С.
Дата ухвалення: 2020-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

06 травня 2020 року м. Рівне №460/1253/20
Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гудими Н.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доУправління Укртрансбезпеки у Рівненській області
про визнання протиправною та скасування постанови, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №162989 від 04.02.2020.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час перевірки транспортного засобу, який є власністю позивача, було виявлено порушення, що полягають у перевезенні ватажу без оформлення документів, а саме: товарно-транспортної накладної. Пояснив, що на час проведення перевірки автомобіль було передано разово у користування громадянина ОСОБА_2 , який згідно з матеріалами перевірки був водієм транспортного засобу. Стверджував, що в даному випадку є лише власником транспортного засобу, а не є суб`єктом господарювання, який здійснює діяльність у сфері автомобільного транспорту, а тому постанова про накладення на позивача штрафу є протиправною та необґрунтованою. З огляду на це, просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою від 02.03.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено розгляд справи по суті 25.03.2020.

Ухвалою від 25.03.2020 судом здійснено перехід до розгляду справи в порядку письмового провадження.

26.03.2020 на адресу суду надійшов відзив Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області на позовну заяву (а.с.30-35), у якому позовні вимоги не визнав. На обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначив, що 17.12.2019 під час перевірки транспортного засобу, що належить позивачу, виявлено порушення ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт", зокрема, надання послуг з перевезення вантажу без товарно-транспортної накладної та заповнених тахокарт. Вказав, що водій, здійснюючи перевезення вантажів, зобов`язаний надавати для перевірки не лише свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, але й документи, на підставі яких використовується транспортний засіб (договір оренди або тимчасовий реєстраційний талон). Вважає, що, застосовуючи до позивача адміністративно-господарський штраф за порушення законодавства про автомобільний транспорт, діяв на підставі, в межах та у спосіб, передбачені чинним законодавством, а тому просила в задоволенні позову відмовити.

Розгляд справи здійснено судом 06.05.2020, у зв`язку з перебування головуючого судді у відпустці відповідно до наказу Рівненського окружного адміністративного суду від 31.03.2020 №103-від.

Водночас, суд звертає увагу, що згідно з пунктом 3 Розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на запобігання поширення коронавірусної хвороби (COVID-19), строки розгляду адміністративної справи продовжуються на строк дії такого карантину.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, то відповідно до ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши позовну заяву та відзив на неї, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив таке.

07.12.2019 під час проведення перевірки державними інспекторами Управління Укртрансбезпеки у Тернопільській області на підставі направлення №009415 від 16.12.2019 та щотижневого графіку рейдових перевірок здійснено перевірку транспортного засобу MAN, номерний знак НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с.36,37).

За результатами перевірки складено акт №181864 від 17.12.2019 про порушення ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме: надання послуг з перевезення вантажу за відсутності у водія ттн-ф1 та заповнених тахокарт в наявності, що передбачені законодавством, відповідальність за яке встановлена абз.1 ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт" (а.с.38). Як свідчить зміст акту перевірки, водій ОСОБА_2 відмовився від підпису та надання пояснень.

Справу про порушення законодавства про автомобільний транспорт Управління Укртрансбезпеки у Тернопільській області передало за місцем реєстрації ОСОБА_1 до правління Укртрансбезпеки у Рівненській області.

04.02.2020 начальником Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області, за результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, прийнято постанову №162989 про застосування до СПД ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу за порушення ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт" у розмірі 1700 грн.(а.с.39).

Не погодившись з правомірністю вказаної постанови про накладення адміністративно-господарського штрафу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України «Про автомобільний транспорт» №2344-ІІІ від 05.04.2001 (далі - Закон №2344-ІІІ). Цей Закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Частиною 14 ст.6 Закону №2344-ІІІ визначено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Згідно з абз.3 п.1 постанови Кабінету Міністрів України №442 від 10.09.2014 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» Державна інспекція України з безпеки на наземному транспорті була реорганізована шляхом злиття з Державною інспекцією України з безпеки на морському та річковому транспорті, та утворено Державну службу України з безпеки на транспорті.

Постановою Кабінету Міністрів України №103 від 11.02.2015 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, відповідно до пункту 1 якого Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Підпунктами 2, 15, 27, 54, 58, 62 п.5 даного Положення передбачено, що Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті; здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю; проводить перевірки за додержанням суб`єктами господарювання, фізичними особами та юридичними особами вимог законодавства про транспорт; здійснює контроль наявності, видачу дозвільних документів на здійснення перевезень та контроль відповідності виду перевезення, що фактично здійснюється; здійснює інші повноваження, визначені законом.

Згідно з п.8 вказаного Положення Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до п.3 постанови Кабінету Міністрів України №592 від 26.06.2015 «Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті» утворено територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно з додатком 3, зокрема, управління Укртрансбезпеки у Рівненській області.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006 (далі - Порядок).

Відповідно до п.4 вказаного Порядку державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Пунктом 13 Порядку передбачено, що графік проведення рейдових перевірок складається та затверджується наказом Укртрансінспекції або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин.

За приписами п.14 Порядку рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

За змістом п.15 Порядку під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

В свою чергу, за вимогами ст.48 Закону №2344-ІІІ автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Аналіз положень ст.48 Закону №2344-ІІІ дає підстави для висновку, що законодавцем при визначенні документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не встановлено їх вичерпний перелік, проте зазначено на необхідність наявності інших документів, передбачених законодавством.

Відповідно до пунктів 6.1 та 6.3 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів затвердженого наказом Мінтрансзв`язку України №340 від 07.06.2010, автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами. Водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія.

Згідно з п.1.5 цього Положення тахограф - контрольний пристрій, який встановлюється на ТЗ для показу та реєстрації інформації про рух ТЗ.

Порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів встановлено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №385 від 24.06.2010 (далі, - Інструкція №385).

Згідно з положеннями п.3.3 Інструкції №385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, зокрема, повинен мати при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.

Судом встановлено, що водієм під час проведення перевірки 17.12.2019 перевіряючим товарно-транспортну накладну на вантаж, що перевозився, не надано.

Водночас, згідно з п.11.1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997, основним документом на перевезення вантажів є саме товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. Товарно-транспортна накладна може оформлюватись суб`єктом господарювання без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Згідно з актом перевірки №181864 від 17.12.2019 у водія вантажного автомобіля з повною масою понад 3,5 тон, який належить позивачу, під час перевірки 17.12.2019 не було заповнених тахокарт у кількості, що передбачена законодавством та товарно-транспортної накладної на вантаж. Жодних доказів зворотного позивачем суду не надано, про наявність таких тахокарт і товарно-транспортної накладної не зазначено і у позовній заяві.

Таким чином, при проведенні контролюючими особами Укртрансбезпеки перевірки транспортного засобу MAN, номерний знак НОМЕР_1 , у водія не було перевірено товарно-транспортну накладну, згідно з якою він перевозив вантаж, а відтак не встановлено належними документами автомобільного перевізника.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу MAN, М 03, номерний знак НОМЕР_1 . Вказана обставина підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.8) та сторонами не заперечується.

ОСОБА_1 у позовній заяві стверджує, що 17.12.2019 передав даний транспортний засіб у тимчасове користування ОСОБА_2 , який і зазначений в акті перевірки №181864 водієм транспортного засобу. При цьому, позивач зазначив, що оскільки даний правочин мав тимчасовий і разовий характер, то договір оренди транспортного засобу ОСОБА_2 і ОСОБА_1 уклали в усній формі.

З огляду на це, позивач вважає, що він не може вважатися автомобільним перевізником в розумінні Закону №2344-ІІІ, а отже до нього не може застосовуватися адміністративно-господарський штраф за виявлені перевіркою порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Суд критично оцінює ці твердження позивача та відхиляє їх як необґрунтовані та такі, що суперечать чинному законодавству, виходячи з такого.

Відповідно до ст.1 Закону №2344-ІІІ автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Для того, щоб здійснювати перевезення вантажів транспортним засобом особа повинна як мінімум мати відповідний документ, який засвідчує використання такого транспортного засобу на законних підставах.

Згідно з абз. 4 пункту 16 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07.09.1998, за бажанням власника транспортного засобу - фізичної особи надати право керування таким засобом іншій фізичній особі чи за бажанням фізичної або юридичної особи, якій власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортними засобами, сервісний центр МВС видає за зверненням такого власника тимчасовий реєстраційний талон на строк, зазначений у його заяві, або документах, які підтверджують право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.

Крім того, відповідно до пункту 6.2 Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ від 11.08.2010 №379, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 січня 2011 р. за N 123/18861 за письмовою заявою власника ТЗ - фізичної особи, зразок якої наведено в додатку 14 до цієї Інструкції, про надання права керування цим ТЗ іншій фізичній особі (за умови пред`явлення документів, що посвідчують особу власника та цю особу) працівниками Центру оформляється та видається тимчасовий реєстраційний талон на термін, зазначений у заяві. При цьому в графі "Особливі відмітки" тимчасового реєстраційного талона робиться запис "Дійсний до ______ 20__ року за наявності свідоцтва про реєстрацію ТЗ (технічного паспорта) серії ___ N ________". Заява подається власником ТЗ особисто або уповноваженою ним особою.

В силу вимог пункту 6.3. цієї Інструкції, якщо власник ТЗ передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження ТЗ іншій фізичній або юридичній особі (особам), то їм за письмовою заявою (додатки 1 і 2), поданою ними особисто або уповноваженим представником (за винятком випадків, коли в Центрі наявна інформація про анулювання таких повноважень), працівниками Центру оформляється і видається тимчасовий реєстраційний талон на період дії документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження ТЗ. При цьому в графі "Особливі відмітки" тимчасового реєстраційного талона робиться запис "Дійсний до _____ 20__ року за наявності свідоцтва про реєстрацію ТЗ (технічного паспорта) серії ___ N ___________". Копія документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження ТЗ, долучається працівниками Центру до матеріалів видачі тимчасового реєстраційного талона.

Таким чином, власник транспортного засобу в разі тимчасової передачі права користування транспортним засобом іншій фізичній особі зобов`язаний здійснити перереєстрацію такого транспортного засобу, а водій, здійснюючи перевезення вантажів зобов`язаний надавати для перевірки не лише свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, але й документи, на підставі яких на законних підставах ним використовується транспортний засіб (договір оренди та/або тимчасовий реєстраційний талон).

Поміж тим, позивачем передано право користування належним йому автомобілем громадянину ОСОБА_2 без оформлення тимчасового реєстраційного талону. Доказів протилежного матеріали справи не містять і судом не встановлено.

Стосовно аргументів позивача на підтвердження своєї позиції щодо оформлення усного договору оренди між ним та ОСОБА_2 , суд виходить з такого.

Правовідносини щодо найму (оренди) транспортного засобу регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до ст.799 Цивільного кодексу України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі, а за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно зі ст.215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Частиною 1 ст.220 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

При цьому, відповідно до ч.2 цієї статті, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Разом з тим, суду не надано ні договору найму транспортного засобу, за яким би ОСОБА_1 передав у користування ОСОБА_2 вантажний автомобіль, ні доказів нотаріально посвідчення такого договору або ж рішення суду на підтвердження факту укладення такого договору, натомість у позові зазначено про його укладення в усній формі, а отже такий є нікчемним в силу закону.

Таким чином, суд дійшов висновку, що транспортний засіб марки MAN номерний знак НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_1 , не вибував з володіння і користування позивача. За відсутності будь-якого належного і допустимого доказу стосовно передачі права користування даним транспортним засобом іншій особі, уся відповідальність за здійсненні нею перевезення покладається на власника.

Зважаючи на те, що 17.12.2019 у водія, який керував належним позивачу транспортним засобом, не було жодного документу, який би підтвердив, що даний транспортний засіб використовується ним на законних підставах, тобто, що саме він в даному випадку є автомобільним перевізником, то суд вважає, що відповідач правомірно притягнув до відповідальності за виявлені порушення власника відповідного транспортного засобу - ОСОБА_1 , як єдиного законного володільця і користувача цього автомобіля.

Будь-яких доказів знаходження вищезазначеного транспортного засобу в тимчасовому користуванні ОСОБА_2 або доказів неправомірності застосування відповідачем штрафних санкцій суду не надано.

Відтак, певна річ, твердження ОСОБА_1 про те, що відповідач не мав законних підстав застосовувати до нього штрафні санкції, оскільки позивач не є автомобільним перевізником вантажу, є безпідставними.

Абзацом 3 ч.1 ст.60 Закону №2344-ІІІ визначено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Доказами, які містяться у матеріалах справи в повній мірі підтверджено, що 17.12.2019 у водія належного позивачу вантажного автомобіля при собі не було заповнених тахокарт у кількості, передбаченій законодавством, а також не було товарно-транспортної накладної, чи інших належних документів на вантаж, що не заперечується сторонами. Водій, який керував автомобілем будь-яких пояснень з цього приводу в акті перевірки не зазначив, від підпису акта відмовився. Натомість суду не надано жодних належних і допустимих доказів тому, що водій ОСОБА_2 виступав автомобільним перевізником, тобто самостійно використовував належний позивачу автомобіль на законних підставах.

Відповідно, вчинення позивачем, як автомобільним перевізником, порушення передбаченого абз.3 ч.1 ст.60 Закону №2344-ІІІ повністю доведено належними і допустимими доказами.

Що стосується процедури розгляду справи про порушення Закону №2344-ІІІ, суд зазначає таке.

Згідно із п.25 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006 (далі - Порядок №1567), справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Пунктом 26 цього Порядку №1567 передбачено, що справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

Матеріали справи свідчать, що повідомлення №7319/34/24-20 від 24.01.2020 про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, який призначено на 04.02.2020 об 10:00 год, та акт перевірки №181864 від 17.12.2019 надіслано позивачу рекомендованим листом №905 з повідомленням про вручення 25.01.2020 та вручено особисто 27.01.2020 (а.с.40-42).

Отже, позивач отримав дане повідомлення, був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи та мав право бути присутнім під час розгляду справи, проте вказаним правом не скористався.

Пунктом 27 Порядку №1567 передбачено, що у разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Встановлене дає підстави для висновку, що відповідач виконав свій обов`язок і належним чином повідомив позивача про час і місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, а у зв`язку із неявкою уповноваженої особи суб`єкта господарювання, правомірно розглянув справу без її участі. Поряд з цим, позивачем не зазначено, а судом не встановлено будь-яких порушень процедури винесення відповідачем спірної постанови.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах відповідач діяв у межах і спосіб наданих йому повноважень та у порядку, визначеному чинним законодавством, а відтак правомірність винесення оскаржуваної постанови не спростована у ході судового розгляду.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що постанова про застосування адміністративно - господарського штрафу №162989 від 04.02.2020 в повній мірі відповідає критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, встановленим в частині другій статті 2 КАС України та жодних правових підстав для її скасування немає.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач виконав процесуальний обов`язок доказування своєї позиції та довів правомірність своєї поведінки та прийнятого ним рішення у спірних правовідносинах, натомість доводи позивача не відповідають обставинам справи та не ґрунтуються на нормах матеріального закону.

Таким чином, у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Правові підстави для застосування положень ст.139 КАС України у суду відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області ( вул. Небесної сотні, 34,м. Рівне, 33013, код ЄДРПОУ Державної служби України з безпеки на транспорті 39816845) про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Відповідно до пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк на апеляційне оскарження рішення суду продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Повний текст рішення складений 06 травня 2020 року.

Суддя Гудима Н.С.