Справа № 500/2339/19
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2020 рокуЛьвівСправа № 500/2339/19 пров. № А/857/3718/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Шевчук С.М.,

суддів Кухтея Р.В., Носа С.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2020 року (ухвалене в порядку загального позовного провадження в м. Тернопіль судом під головуванням судді Мартиць О.І., повне рішення складене 02 березня 2020 року) у справі № 500/2339/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тернопільської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення, суд -

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

ОСОБА_1 звернулася до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Тернопільської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA403000/2019/001836/2 від 13 вересня 2019 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що всупереч наявності всього переліку документів на підтвердження придбання транспортного засобу автомобіля легкового марки OPEL INSIGNIA, модель 20DTH ST, рік випуску 26.02.2016 з пробігом 149185 км, номер шасі НОМЕР_1 та його вартості позивачу було відмовлено у прийнятті митної декларації та прийнято рішення про коригування митної вартості товарів. Із даними діями та рішенням Тернопільської митниці ДФС не згідна, вважає їх необґрунтованими та невмотивованими, оскільки жодних об`єктивних підстав вважати, що митна вартість автомобіля визначена невірно не має. Із оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару від 13.09.2019 №UA403000/2019/001836/2 видно, що вартість у розмірі 11150,00 євро визначена за резервним методом. При цьому за основу обрахунку митної вартості даного товару взято інформацію щодо вартості транспортного засобу обрахованого schwackenet.de. Однак, правових підстав для коригування митної вартості товару у відповідача не було, так як представлені документи є достатніми для визначення митної вартості товару.

22.01.2020 ухвалою суду допущено заміну відповідача Тернопільської митниці ДФС правонаступником Галицькою митницею Держмитслужби.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2020 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Тернопільської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UA403000/2019/001836/2 від 13 вересня 2019 року. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Галицької митниці Держмитслужби в користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 (сорок) коп., сплачений згідно квитанції №0.9.1 від 15.10.2019.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки на його думку, рішення винесене з порушенням норм матеріального права, неповно з`ясовано обставини справи а викладені в рішенні висновки не відповідають нормам законодавства та обставинам справи.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що в рахунку-фактурі та у банківському платіжному документі вказані різні суми, платником в банківському платіжному документі вказаний ОСОБА_2 , а не позивач, що не було прийнято до уваги судом першої інстанції. Банківський платіжний документ не містить ідентифікаційних ознак транспортного засобу. Також відповідач зазначає, що до митного оформлення позивачем була надана розписка, яка не є платіжним документом і не надано платіжного документа, за яким можливо було б ідентифікувати придбаний товар.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. По суті доводи відзиву на апеляційну скаргу співпадають з мотивами та висновками, здійсненими в судовому рішенні судом першої інстанції. Також позивач подав клопотання про слухання справи за його відсутності.

Учасники справи були повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги у відповідності до вимог ст.124 КАС України, шляхом надіслання повідомлень засобами поштового зв`язку, що підтверджується зворотними рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення та на електронну пошту, зазначену даними учасниками справи, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. В судове засідання не прибули, представник позивача подав клопотання про розгляд справи без участі позивача. Клопотань про відкладення слухання справи не направляли.

З огляду на обставини щодо повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги та положення ст. 311 КАС України колегія суддів, вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 03 вересня 2019 року уповноваженою особою позивача, агентом з митного оформлення ОСОБА_3 , було подано до митного оформлення митну декларацію типу ІМ40ДЕ №UA403010/2019/012719, у графі 31 якої заявлено до митного оформлення товар "автомобіль легковий, бувший у використанні марка: OPEL; модель: INSIGNIA; ідентифікаційний номер транспортного засобу (номер кузова): НОМЕР_1 ; номер двигуна: не визначено; тип двигуна: дизельний; робочий об`єм циліндрів двигуна: 1956 куб. см.; потужність: 125 кВт; календарний рік виготовлення: 2016; модельний рік виготовлення: 2016; колісна формула: 4x2; загальна кількість місць: 5. Торговельна марка: OPEL. Країна виробництва: Німеччина (DE)." Одержувач вантажу - ОСОБА_4 (графа 8 Митної декларації). Особа, відповідальна за фінансове врегулювання - ОСОБА_1 (графа 9 митної декларації)

Згідно інформації яка міститься в графі 44 митної декларації №UA403010/2019/012719 від 03.09.2019 позивачем до митного оформлення були подані наступні документи:

- рахунок-фактура (інвойс) - б/н від 02.08.2019;

- декларація про походження товару №220.195.326 від 04.06.2018;

- акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №UA20903/2019/65947 від 23.08.2019;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 04.06.2018;

- банківський платіжний документ, що стосується товару - № б/н від 02.08.2019;

- платіжний документ, що підтверджує вартість товару - № б/н від 02.09.2019;

- висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією № 377/19 від 30.08.2019;

- внутрішній договір (контракт) доручення №ННН 379471 від 02.08.2019;

- договір про надання послуг митного брокера № б/н від 22.08.2019;

- паспорт громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні НОМЕР_3 від 07.03.2013;

- фінансова гарантія у вигляді грошової застави - платіжне доручення від 23.08.2019;

- сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу №26.08.2019-4 від 26.08.2019;

- паспортний документ фізичної особи, що дає право на перетин державного кордону України НОМЕР_4 від 25.10.2017.

03.09.2019 під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів посадовою особою митниці було розпочато процедуру консультацій декларанта з митним органом, а саме уповноваженій особі декларанта направлено електронне повідомлення про необхідність у зв`язку з тим, що документально не підтверджено числові значення складових митної вартості, які є обов`язковими при її обчисленні, а саме: фактурну вартість та витрати на страхування (якщо здійснювалось), відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України надати документи: якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; страхові документи, а також документи що містять відомості про страхування.

У разі відсутності вище зазначених документів, відповідно до частини третьої статті 53 Митного кодексу України надати (за наявності) такі додаткові документи: копію митної декларації країни відправлення, висновок про вартісні характеристики підготовлений спеціалізованою експертною організацією"

Також повідомлено, що декларант або уповноважена ним особа згідно із нормами частини шостої статті 53 Митного кодексу України за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи на підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Уповноваженою особою декларанта на вимогу митниці додатково надано висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією №377/19 від 30.08.2019.

Також, листом від 13.09.2019 уповноважена особа декларанта повідомила митницю про те, що всі документи для підтвердження числового значення митної вартості товарів подані разом з ВМД, додаткових документів немає, протягом 10 днів не будуть надані.

13.09.2019 Тернопільською митницею ДФС прийнято рішення про коригування митної вартості товарів за №UA403000/2019/001836/2. Із змісту вказаного рішення слідує, що у поданих до митного оформлення документах наявні розбіжності, декларантом документально не підтверджено числові значення складових митної вартості, які є обов`язковими при її обчисленні, а саме: фактурну вартість, на вимогу митного органу декларантом не надано додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості згідно із вимогами частин другої, третьої статті 53 Митного кодексу України. За основу обрахунку взято вартість товару, визначену за 6 резервним методом за даними schwackenet.de на рівні 11150 євро.

У зв`язку з прийняттям вказаного рішення від 13.09.2019 №UA403000/2019/001836/2 надано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA403010/2019/00766 у митному оформленні митної декларації №UA403010/2019/012719 від 03.09.2019.

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що декларант надавав митниці достатній пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару у відповідності до переліку, закріпленого частиною другою статті 53 Митного кодексу України.

Суд відхилив твердження представника відповідача, що банківський платіжний документ № б/н від 02.09.2019 не може бути належним документальним підтвердженням заявленої митної вартості товару, оскільки платником в банківському платіжному документі вказано іншу особу ОСОБА_2, а не позивача ОСОБА_5 та що сума, вказана у рахунку-фактурі 7500 CHF, а у банківському платіжному документі 7082,70 CHF.

Суд прийшов до висновку про те, що відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 54 Митного кодексу України (далі - МК України) встановлено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (ч.1).

Відповідно до статей 49, 50 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Згідно з частиною першою статті 51, частиною першою статті 52 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Як встановлено частиною другою статті 52 МК України, декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Відповідно до ч.2 та ч.3 ст. 57 МК України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, другою статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

З матеріалів справи вбачається, що разом з митною декларацією позивач на підтвердження задекларованої ним митної вартості надав ряд документів для підтвердження митної вартості товару і обраного методу її визначення. Зокрема, додано - рахунок-фактура (інвойс) - б/н від 02.08.2019;

- декларація про походження товару №220.195.326 від 04.06.2018;

- акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №UA20903/2019/65947 від 23.08.2019;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 04.06.2018;

- банківський платіжний документ, що стосується товару - № б/н від 02.08.2019;

- платіжний документ, що підтверджує вартість товару - № б/н від 02.09.2019;

- висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією № 377/19 від 30.08.2019;

- внутрішній договір (контракт) доручення №ННН 379471 від 02.08.2019;

- фінансова гарантія у вигляді грошової застави - платіжне доручення від 23.08.2019;

- сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу №26.08.2019-4 від 26.08.2019;

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом).

Відповідно до пункту 1 частини 4 ст. 54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки: 1) числового значення заявленої митної вартості; 2) наявності в поданих документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів; 3) наявності в поданих документах відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Отже, орган доходів і зборів зобов`язаний досліджувати документи стосовно усіх товарів, які переміщуються через митний кордон, на предмет перевірки правильності визначення митної вартості.

15.02.2011 Україна приєдналася до Міжнародної конвенції про спрощення і гармонізацію митних процедур (у зміненій редакції) (Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур" від 15.02.2011 N 3018-VI). Ця Конвенція набрала чинності для України 15 вересня 2011 року.

Відповідно до Стандартного правила 6.4 Додатка II до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур (Загальний додаток) "Митна служба застосовує метод аналізу ризиків для визначення осіб та товарів, у тому числі транспортних засобів, що підлягають перевірці, та ступеня такої перевірки". Із цього правила, зокрема, випливає, що "для цільового добору конкретних операцій вибірка товарів, транспортних засобів чи документів з метою перевірки повинна ґрунтуватися на профілях ризику. Така заснована на вибірковості, процедура допускає також випадковий добір на основі статистичної вибірки чи ініціативи співробітника митниці, заснованої на його досвіді чи інтуїції" (пункт 7.1 Рекомендацій до Загального додатка до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур (у зміненій редакції)). Тобто наведене Стандартне правило передбачає, що поглибленій перевірці підлягають документи, стосовно яких спрацювала система управління ризиками, або документи, відібрані співробітниками митниці.

Статтею 320 МК України було запроваджено вибірковість митного контролю, яка, зокрема, означала те, що форми та обсяги контролю, достатнього для забезпечення додержання законодавства з питань державної митної справи та міжнародних договорів України при митному оформленні, обираються митницями (митними постами) на підставі результатів застосування системи управління ризиками (частина перша).

У логічному зв`язку з наведеним положенням перебуває положення частини другої статті 361 цього ж Кодексу, відповідно до якої органи доходів і зборів застосовують систему управління ризиками для визначення товарів, транспортних засобів, документів і осіб, які підлягають митному контролю, форм митного контролю, що застосовуються до таких товарів, транспортних засобів, документів і осіб, а також обсягу митного контролю.

Згідно з пунктом 3.5 Положення про систему аналізу й селекції факторів ризику при визначенні окремих форм митного контролю, затвердженого наказом Державної митної служби України від 27.05.2005 № 435, одним із критеріїв ризику закріплено факт того, що "заявлена митна вартість товарів значно відрізняється від ціни ідентичних чи подібних (аналогічних) товарів при їх увезенні на митну територію Україну".

За результатами оцінки ризику у конкретному випадку переміщення товарів та транспортних засобів через митний кордон України, в тому числі за результатами контролю із застосуванням системи управління ризиками, що здійснюється відповідно до статті 337 МК України, митні органи обирають форми та обсяг митного контролю. При цьому формується перелік митних формальностей, визначених за результатами застосування інструментів з управління ризиками (пункт 7.1 Порядку здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками в митній службі України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 597).

При декларуванні товарів, що переміщуються (пересилаються) через митний кордон України, у процесі оформлення МД використовується Порядок заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 651, та відомчі класифікатори інформації з питань державної митної справи, затверджені наказом Міністерства фінансів України від 20.09.2012 № 1011, яким, зокрема, передбачені різні форми перевірки документів та матеріалів, як-то: витребування оригіналів документів, зазначених у митній декларації, або засвідчених в установленому порядку їх копій, якщо законодавством не передбачено подання оригіналів (код митної формальності - 101-1); перевірка відповідності відомостей, які містяться в українській митній декларації, відомостям, що містяться у відповідному паперовому примірнику (електронній копії) митної декларації суміжної сторони (книжці МДП) (код митної формальності - 102-1); перевірка поданих товаросупровідних та товаротранспортних документів (в тому числі наданих на вимогу митного органу) та/або відомостей про них на предмет розбіжностей у відомостях, що зазначені у цих документах, митній декларації чи документах, що її заміщують, їх електронних копіях, розміщених в ЄАІС Держмитслужби (код митної формальності - 103-1); контроль правильності визначення митної вартості товарів (код митної формальності - 105-2), витребування документів, які підтверджують митну вартість товару (код митної формальності 106-2).

Отже, аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що поглиблена перевірка документів, доданих до митної декларації, на предмет їх достовірності та правильності визначення митної вартості товару здійснюється виключно при спрацюванні системи управління ризиками або у випадках, які визначаються митниками на основі власного досвіду чи інтуїції.

Згаданий Класифікатор митних формальностей передбачає, що одним із наслідків спрацювання системи управління ризиками може бути проведення такої формальності, як "витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів" (код митної формальності - 106-2). Проте, митний контроль та митне оформлення як складові митної процедури є частиною адміністративних процедур із провадження справи декларанта щодо пропуску його товарів через митний кордон України. Факт відхилення рівня задекларованої митної вартості від рівня митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не стосується обставин справи; він стосується фактів, які були зафіксовані під час провадження справ щодо інших товарів. Факт відхилення рівня митної вартості є лише приводом для вчинення певних адміністративних процедур, проте сам собою не є доказом у справі, у якій провадяться адміністративні (митні) процедури.

Отже, правові акти суб`єкта владних повноважень, в тому числі процедурне рішення митного органу про витребування додаткових документів, може бути ухвалене, ґрунтуючись лише на доказах у справі, а такими доказами передусім є документи, додані до митної декларації.

Таким чином, факт того, що рівень задекларованої митної вартості товару значно нижчий за рівень митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, сам собою не може бути підставою для витребування додаткових документів; цей факт є лише підставою для поглибленої перевірки повноти та достовірності документів. І лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МК України, є підставою для витребування додаткових документів.

Аналогічний підхід закріплено і у Методичних рекомендаціях щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Державної фіскальної служби від 11.09.2015 № 689. Так, у пункті 8 розділу 2 цих Методичних рекомендацій зазначено, що у випадках спрацювання автоматизованої системи аналізу та управління ризиками за напрямом перевірки правильності визначення митної вартості товарів у зв`язку з ризиком заниження митної вартості та декларуванням митної вартості нижчої, ніж вартість ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, посадова особа, що здійснює контроль за правильністю визначення митної вартості, здійснює перевірку відомостей, що містяться в документах, що підтверджують заявлену митну вартість, та відповідно до частин третьої - четвертої статті 53 МК України здійснює запит додаткових документів. У випадках, передбачених частиною шостою статті 54 МК України та частиною першою статті 55 цього Кодексу, посадова особа, що здійснює контроль за правильністю визначення митної вартості, приймає рішення про коригування митної вартості товарів. Тобто, при відповідному спрацюванні автоматизованої системи аналізу та управління ризиками, митний орган повинен насамперед здійснити перевірку відомостей, що містяться в документах, що підтверджують заявлену митну вартість, і лише після цього у разі виявлення підстав може витребувати у декларанта додаткові документи.

Відповідно до частини першої статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

У частині другій цієї статті наведений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів.

Відповідно до частини третьої статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (частина 4 статті 53 МК України).

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовуванням додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадках:

- якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності;

- не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів;

- не містять відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Такі сумніви щодо митної вартості товару можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Відповідно до пункту 2 ч.4 ст. 54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана.

З наведеного слідує, що правовою підставою для витребування митним органом від декларанта додаткових документів є наявність перелічених у частині 3 статті 53 МК України підстав, про які митний орган зобов`язаний у письмовій формі повідомити декларанта із зазначенням у такому повідомленні конкретних причин за яких заявлена декларантом митна вартість не може бути визнана на основі поданих ним документів.

Вказана норма законодавства спрямована на те, щоб декларант був обізнаний з недоліками (хибами), які виявлені митним органом та які, в свою чергу, перешкоджають митному органу підтвердити задекларовану митну вартість товарів, за яких декларант мав би реальну можливість їх усунути шляхом подання додаткових документів.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи відповідачем не було направлено декларанту письмового повідомлення із зазначенням конкретних підстав (за переліком приведеним у частині 3 статті 53 МК України) для витребування додаткових документів та причин за яких митна вартість не може бути визначена на основі наданих декларантом митному органу документах, як того вимагає п. 2 ч. 4 ст. 54 МК України.

Надане декларанту електронне повідомлення про необхідність подання митному органу додаткових документів не містить відомостей щодо правових підстав для витребування таких документі, не містить конкретизованих причин та обставин стосовно виявлених розбіжностей у поданих митному органу документах, а також не містить переліку відомостей, які відсутні у поданих документах, наявність яких є необхідною умовою для підтвердження числового значення складових митної вартості, визначеної позивачем.

Отож такі дії митного органу не узгоджуються з положеннями ч. 3 ст. 53 та п. 2 ч. 4 ст. 54 МК України та сприяють тому, що декларант, будучи необізнаним стосовно фактичних причин, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана на основі поданих ним документів, позбавляється можливості усунути такі розбіжності (недоліки, хиби) на стадії здійснення митного контролю правильності визначення задекларованої ним митної вартості товарів.

Як підсумок, зазначені обставини справи не можуть свідчити про наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості з підстав перелічених у ч. 3 ст. 53 МК України, про які митний орган зобов`язаний був в установленому порядку повідомити декларанта, у зв`язку з чим пов`язується подальша можливість витребування митним органом додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Натомість відповідач названих положень законодавства не дотримався.

Ненадання витребуваних документів може бути підставою для визначення відповідачем лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Стосовно ж правових підстав для винесення митним органом рішення про коригування митної вартості, то частина 1 ст.55 МК України передбачає, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Частиною 6 ст. 54 МК України передбачено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунок митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Отож, саме ці вище перелічені випадки і є правовою підставою, визначеною ст. 55 МК України, для винесення рішення про коригування митної вартості.

Натомість, як слідує із змісту оскаржуваного рішення про коригування митної вартості, митний орган не зазначив жодної із підстав, перелічених у ст. 55 МК України, для винесення рішення про коригування митної вартості. В якості підстави для коригування митної вартості товару відповідач навів підставу: інформація, що міститься на загальнодоступних інтернет ресурсах вартість даного товару є вищою за заявлену декларантом. За основу для обрахунку митної вартості транспортного засобу взято інформацію щодо вартості транспортного засобу обрахованого згідно schwackenet.de на рівні 11150 євро, що на момент подання ЕМД становить 12 125,63 CHF.

При цьому, колегією суддів встановлено, що митним органом не конкретизовано ні у вимозі про витребування додаткових доказів, ні в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів, яких саме відомостей не міститься у поданих до митного оформлення документах, які на думку митного органу, підтвердили б задекларовану митну вартість імпортованого товару або які з поданих документів на підтвердження числового значення задекларованої митної вартості містять розбіжності, або не містять всіх відомостей, що підтверджують їх числові значення митної вартості.

Відповідно до частини 2 статті 55 МК України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:

1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом.

3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;

4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Колегією суддів встановлено, що в супереч положень п.1 та п.3 ч.2 ст. 55 МК України в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості відповідач не навів обов`язкових відомостей щодо обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано на підставі поданих позивачем документів, а також не зазначив вичерпного переліку вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів.

Водночас, колегія суддів зазначає, що приведені відповідачем доводи з приводу того, що інформація, що міститься на загальнодоступних інтернет ресурсах вартість даного товару є вищою за заявлену декларантом не є правовою підставою, визначеною ч. 1 ст.55 МК України, для коригування митної вартості.

Також оскаржуване рішення всупереч п.2 ч.2 ст.55 МК України не містить інформації (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом та обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

З огляду на обумовлені обставини колегія суддів дійшла висновку, що зміст оскаржуваного рішення не відповідає вимогам, переліченим у підпунктах 1, 2, 3, 4 частини 2 статті 55 МК України.

Окрім того, судом встановлено, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості є наслідком неналежного вчинення відповідачем дій по формуванню направленої позивачу вимоги, яка не містила конкретизованих причин, за яких митний орган не міг підтвердити числові значення задекларованої позивачем митної вартості та чіткого переліку документів (із переліку, зазначеного у ч. 3 ст. 53 МК України), які слід було подати позивачу на підтвердження обставин з приводу задекларованої ним митної вартості.

Також митним органом не досліджено відповідності обраного декларантом методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу. Тому на переконання колегії суддів митний орган повинен був дослідити чи вірно обрано декларантом метод визначення митної вартості, всупереч нормам МК України відповідач цього не зробив.

Відповідно до частини 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Натомість, з огляду на приведені судом фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості та дії відповідача, які йому передували, не відповідають таким критеріям, як: використання повноваження відповідача з метою, з якою це повноваження надано; безсторонність (неупередженість), добросовісність, розсудливість, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційність, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія). При цьому, зміст оскаржуваного рішення не містить всіх обов`язкових відомостей, визначених підпунктах 1, 2, 3, 4 частини 2 статті 55 МК України.

Водночас, досліджуючи питання щодо застосованої відповідачем митної вартості товару наявної в митного органу інформації (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом (п. 2 ч.2 ст. 55 МК України), та обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування (п.4 ч.2 ст. 55 МК України) та які повинні в силу приписів ст. 55 МК України бути зазначені у рішенні про корегування митної вартості (п.2 ч. 2 ст.55), то колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до положень статті 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. При цьому кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 57 МК України встановлено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні, не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

Кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до частини першої статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

Частиною другою статті 64 Митного кодексу України встановлено, що митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

В супереч наведеному, відповідач за основу взяв не раніше визнані органами доходів і зборів митні вартості такого ж товару, а інформацію, що міститься на загальнодоступних інтернет ресурсах, а саме schwackenet.de, що суперечить положенням ч.2 ст. 64 МК України.

При цьому, митний орган не навів у рішенні про коригування заявленої митної вартості, ні номеру, ні дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, як того вимагає ч.2 ст. 64 МК України. Також, митний орган не навів пояснень щодо обґрунтування числового значення митної вартості товарів з урахуванням технічних характеристик товару, зроблених коригувань на обсяги партії, умов поставки.

Як наслідок митний орган не довів обставин з приводу того, що вартість товару обумовлена в інформаційному ресурсі schwackenet.de є митною вартістю визначеною відповідно до ч. 2 статті 64 Митного кодексу України і така митна вартість співпадає за номенклатурою, технічними властивостями імпортованого позивачем товару та умовами поставки, та іншими приведеними вище характеристиками.

Зважаючи на викладене, використана відповідачем інформація про вартісну оцінку ввезеного на митну територію України товару із покликанням на відомості інформаційного ресурсу schwackenet.de не може вважатись спорідненою та найбільш еквівалентною за своєю митною вартістю ціні імпортованого позивачем товару та такою що здійснена з дотриманням положень ч.2 ст. 64 МК України.

Стосовно ж доводів відповідача з приводу неможливості застосування основного методу (за ціною договору) у зв`язку з ненаданням банківських платіжних документів відповідно ч.2 ст.53 МК України, які містять реквізити, необхідні для ідентифікації товару, то колегія суддів зазначає, що платіжний документ свідчить про факт переказу певної суми коштів, проте не свідчать про суму коштів (договірну вартість), яка має бути сплачена за відповідний товар.

З цього приводу необхідно взяти до уваги, що прямого зв`язку між відомостями, відображеними у платіжному документі щодо сплаченої суми та договірною (яка є одночасно і митною) вартістю товару немає, а відтак ненадання декларантом саме чеку, квитанції, платіжного доручення чи іншого банківського документа не може поставити під сумнів достовірність інших доказів, які прямо свідчать про митну вартість товару.

Такий висновок зроблений Верховним Судом 03.04.2018 у справі № 809/322/17, а тому відповідно до статті 242 КАС суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені Верховним Судом.

Умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються та не можуть у зв`язку із цим бути підставою для відмови у визнанні митної вартості. Згідно з частиною сьомою статті 58 МК України платежі необов`язково повинні бути здійснені у вигляді переказу грошей (зокрема, але не виключно).

Така позиція узгоджується з висновками, наведеними у постанові Верховного Суду від 23.07.2019 у справі № 1140/3242/18, а тому відповідно до статті 242 КАС суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 20.02.2018 у справі №809/1884/16, згідно якої посилання відповідача на те, що сума, яка зазначена в рахунку-фактурі (інвойсі), поданому декларантом, не була підтверджена, є безпідставними, оскільки положення статті 53 МК не містять вимог щодо додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість товару.

Водночас колегія суддів зазначає, що матеріали справи містять: копію інвойсу (аркуш справи 44) містить марку, модель автомобіля та номер шасі, ціну транспортного засобу, яка сплачена ОСОБА_6 у розмірі 7320 швейцарських франків; копію довіреності, якою О. Красуля уповноважив ОСОБА_6 купити транспортний засіб (аркуш справи 12); копію договору купівлі-продажу від 02.08.2019 року, предметом якого є автомобіль марки OPEL INSIGNIA, модель 20DTH ST, номер шасі НОМЕР_1 на суму Інвойс (аркуш справи 44) містить марку, модель автомобіля та номер шасі, проте ціна вказана 7320 швейцарських франків, що укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (аркуш справи 57); розписку від 02.08.2019 року про отримання ОСОБА_9 ОСОБА_10 коштів у сумі 7500 швейцарських франків за вказаний автомобіль (аркуш справи 10). Таким чином, за даними вказаних документів вартість імпортованого автомобіля з урахуванням послуг ОСОБА_11 по придбанню та доставці на митну територію України для ОСОБА_12 складає 7500 швейцарських франків. Вказана сума задекларована позивачем в графі 42 митної декларації.

Окрім того, на запит відповідача було надано висновок експертного товарознавчого дослідження судового експерта Мазура М.С. №377/1 від 30.08.2019, де вартість транспортного засобу визначена у розмірі 207 543,59 грн, що не перевищує задекларовану позивачем вартості товару у графах 22,42 названої митної декларації.

Враховуючи викладені обставини колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що приведені митним органом (в оскаржуваному рішенні) відомості щодо коригування митної вартості імпортованого позивачем транспортного засобу не дають підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України.

Отже, у суду першої інстанції були обґрунтовані підстави для висновку, що прийняте відповідачем оскаржуване рішення про коригування митної вартості товару є протиправними та такими, що підлягає скасуванню.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене в сукупності, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що рішення суду відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328, ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2020 року у справі № 500/2339/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос
Повне судове рішення складено 07 травня 2020 року.