Справа № 804/9209/15
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2020-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

07 травня 2020 року

Київ

справа №804/9209/15

адміністративне провадження №К/9901/8430/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді - доповідача - Олендера І.Я.,

суддів: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф.,

розглянувши у порядку письмового провадження заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Неоком» про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 6 липня 2016 року у справі № 804/9209/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Неоком» до Криворізької центральної об`єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Неоком» (далі - позивач, Товариство, заявник) звернулось до суду з позовом до Криворізької центральної об`єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області (далі - відповідач, контролюючий орган) про:

1) визнання протиправними дій Криворізької центральної ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «НВП «Неоком», за результатами якої був складений Акт № 668/22-02/35230088 від 02.07.2015;

2) визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 17.07.2015 щодо збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 975236,25 грн, з яких за основним платежем 780189,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 195047,25 грн;

3) визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 17.07.2015 щодо збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 1300315,50 грн, з яких за основним платежем 866877,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 433438,50 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у відповідача були відсутні правові підстави для проведення податкової перевірки, висновки якої є хибними, не ґрунтуються на дійсних фактичних обставинах та зроблені у зв`язку з невірним застосуванням норм податкового та цивільного законодавства, а зазначені податкові повідомлення-рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки прийняті податковим органом без достатніх на те правових підстав.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 1 жовтня 2015 року адміністративний позов було задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форми Р Криворізької центральної об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 17 липня 2015 року № в частині визначення позивачу суми грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 954277,50 грн, з яких: за основним платежем 763422,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 190855,50 грн; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форми Р Криворізької центральної об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 17 липня 2015 року № в частині визначення позивачу суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 1272370,50 грн, з яких: за основним платежем 848247,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 424123,50 грн; в іншій частині позову відмовлено.

Вирішуючи спір суд першої інстанції дійшов висновків про дотримання позивачем вимог податкового законодавства щодо господарських правовідносин з його контрагентами-постачальниками ТОВ «Аверс Груп ЛТД», ТОВ «НРПХПУ», ТОВ «Контакт-Плюс», ПП «Артіум», ТОВ «Люксреал», ПП «Глобал Інформ», ТОВ «Грін-Сіті», ТОВ «Д.С.Д.Трейд», оскільки надані позивачем до перевірки первинні документи та додаткові документи (товарно-транспортні накладні, сертифікати якості товару тощо) повністю доводять фактичне здійснення господарських операцій, оскільки спричинили реальні зміни майнового стану платників податків. Суд першої інстанції також відхилив посилання відповідача на акти про неможливість проведення зустрічних звірок, оскільки такі не доводять вчинення позивачем податкового правопорушення. Судом надано критичну оцінку посиланням відповідача на пояснення гр. ОСОБА_1 , оскільки такі не були надані в судове засідання, як не було надано пояснень, яким чином та в якому порядку вони були отримані відповідачем, тому такий доказ визнано неналежним. Щодо правовідносин позивача з ПП «Глобал Інформ» то суд визнав належним доказом показання в межах кримінального провадження свідка ОСОБА_2 щодо неучасті у створені та не здійснення повноважень директора чи бухгалтера вказаного підприємства, не підписання первинних бухгалтерських документів, що доводить нездійснення реальної господарської діяльності.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суд від 25 березня 2016 року апеляційну скаргу Криворізької центральної об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області задоволено, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «НЕОКОМ» - залишено без задоволення; постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2015 року у справі - скасовано, а в задоволенні позову відмовлено.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що наявність первинних документів у позивача ще не свідчить про наявність реальності господарських операцій, оскільки відповідач посилався на податкову інформацію (акти неможливості проведення зустрічної звірки) згідно якої відсутні дані про наявність у контрагентів позивача складських приміщень, автомобільного чи іншого транспорту, устаткування, трудових ресурсів, виробничих потужностей для ведення господарської діяльності. Суд апеляційної інстанції посилався на те, що саме на позивачеві лежить обов`язок підтвердити правомірність та обґрунтованість витрат та податкового кредиту належними документами первинного обліку. Доводи позивача визнано непереконливими з огляду на наявність кримінального провадження та постанову слідчого з якої вбачається нереальність здійснення господарської діяльності між позивачем та його контрагентами. Так само суд зазначив про наявність вироку суду яким встановлено факт фіктивності господарської діяльності ТОВ «КОНТАКТ-ПЛЮС».

Згідно з ухвалою Вищого адміністративного суду України від 6 липня 2016 року касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Неоком» залишено без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суд від 25 березня 2016 року у справі - без змін.

Не погодившись з ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06.07.2016 Товариство подало до Верховного Суду України заяву про її перегляд з підстав, встановлених п. 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) в редакції Закону України від 13 липня 2017 року № 2136-VIII.

Ухвалою Верховного Суду України від 03.02.2017 відкрито провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Неоком» до Криворізької центральної об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень для перегляду ухвали Вищого адміністративного суду України від 6 липня 2016 року.

Згідно з підпунктом 1 пункту 1 Перехідних положень КАС (у редакції цього Кодексу, викладеній згідно із Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII) заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України в адміністративних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 Перехідних положень КАС (у редакції цього Кодексу, викладеній згідно із Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII) заяви і скарги, зазначені в підпунктах 1, 3 - 6 цього пункту, передаються відповідно до Касаційного адміністративного суду, Великої Палати Верховного Суду за розпорядженням керівника апарату суду, до якого подані такі заяви і скарги, протягом тридцяти днів з дня набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заява зареєстрована у Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду 24 січня 2018 року.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 січня 2018 року у справі визначено склад колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Олендер І.Я. (суддя-доповідач), Гончарова І.А., Ханова Р.Ф.

Розгляд заяви здійснюється Верховним Судом за правилами глави третьої Розділу 4 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 13 липня 2017 року № 2136-VIII, без повідомлення та виклику учасників справи.

За правилами пункту 1 частини першої статті 237 КАС України мотивом перегляду Верховним Судом України судових рішень в адміністративних справах є зокрема, неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Ухвалення різних за змістом судових рішень матиме місце в разі, коли суд (суди) касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предметів спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин дійшов (дійшли) протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

У заяві Товариство просить переглянути вказану ухвалу Вищого адміністративного суду України посилаючись на наявність підстав, встановлених пунктом 1 частини першої статті 237 КАС України, а саме неоднакове застосування підпункту 44.1 статті 44, пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, статті 185, пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.1, 198.3, 198.4 статті 198 Податкового кодексу України.

На обґрунтування заяви додано копії ухвал Вищого адміністративного суду України від 13.07.2016 у справі № К/800/52806/15, від 20.07.2016 у справі № К/800/5893/16, від 10.08.2016 у справі № К/800/12749/16, від 06.09.2016 у справі № К/800/18344/16 та від 28.09.2016 у справі № К/800/15224/16 які, на думку заявника, підтверджують неоднакове застосування судом касаційної інстанції вищезазначених норм матеріального права.

Позиція контролюючого органу, наведена в акті перевірки від 02.07.2015 № 668/22-02-35230088, відповіді на заперечення, за результатами яких і було прийнято оскаржувані у цій справі податкові повідомлення - рішення, апеляційній скарзі, та полягає у тому, що за наслідками проведеної перевірки позивача щодо документального підтвердження господарських взаємовідносин із контрагентами відповідно до наказу за період з 01.01.2012 по 01.03.2015, було встановлено, зокрема, порушення п.135.2, пп.135.4.1 п.135.4, п.135.1 ст.135, п.138.4 ст.138, пп.139.1.1, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.44.1 ст. 44, ст.185, п. 188.1 ст. 188, п.п. 198.1, 189.3, 198.4 ст. 198 Податкового кодексу України.

Суди встановили наступні фактичні обставини справи.

Судами встановлено, що відповідачем було проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача щодо документального підтвердження господарських взаємовідносин із контрагентами відповідно до наказу за період з 01.01.2012 по 01.03.2015.

Перевіркою була встановлено порушення п.135.2, пп.135.4.1 п.135.4, п.135.1 ст.135, п.138.4 ст.138, пп.139.1.1, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством занижено податок на прибуток у 2014 році на суму 780189,00 грн; п.44.1 ст.44, ст.185, п. 188.1 ст.188, п.п.198.1, 198.3, 198.4 ст.198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми податку на додану вартість в сумі 866877,00 грн за період квітень-травень 2014 року.

Встановлено, що за період який перевірявся позивач укладав господарські договори з контрагентами ТОВ «Аверс Груп ЛТД», ТОВ «НРПХПУ», ТОВ «Контакт-Плюс», ПП «Артіум», ТОВ «Люксреал», ПП «Глобал Інформ», ТОВ «Грін-Сіті», ТОВ «Д.С.Д.Трейд», ПП «Глобал Інформ».

За результатами перевірки складено акт перевірки від 02.07.2015 № 668/22-02-35230088 де зазначено про допущення описаних вище порушень податкового законодавства.

Позивачем до відповідача подані заперечення на вказаний акт перевірки за результатами розгляду яких надано відповідь про підтвердження висновків акту перевірки та їх обґрунтованість.

Відповідачем винесено податкові повідомлення - рішення № від 17.07.2015 щодо збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 975236,25 грн, з яких за основним платежем 780189,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 195047,25 грн та № від 17.07.2015 щодо збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 1300315,50 грн, з яких за основним платежем 866877,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 433438,50 грн.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 1 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні визначено, що первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Водночас відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Аналізуючи зазначені вище норми податкового законодавства, враховуючи висновки судів попередніх інстанцій у цій справі та рішення які надано для порівняння, як приклад неоднакового застосування норм матеріального права, Суд зазначає, що при застосуванні підпункту 44.1 статті 44, пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, статті 185, пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.1, 198.3, 198.4 статті 198 Податкового кодексу України слід виходити з наступного.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на віднесення до витрат та формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування та податкового кредиту.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, необхідно враховувати, що відповідно до вимог ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.

Проте у разі надання контролюючим органом доказів, які і свідчать, що платником податків не було відображено у податковому обліку та задекларовано отриманий прибуток, або документи, на підставі яких платник податків задекларував свої податкові зобов`язання, у тому числі сформував податковий кредит, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій та договорів, що їх регламентують, Товариство повинно мати відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що є підставою для формування платником податкового обліку.

У ході розгляду справи судом першої інстанції було надано належну оцінку доказам у їх сукупності з дотриманням норм статей 70-72 Кодексу адміністративного судочинства України та іншим обставинам, що спростовують позицію контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства щодо формування витрат та податкового кредиту. Судом досліджено первинні документи, які згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України, є підставою для податкового обліку та які містять відомості, що у повній мірі відображають суть господарських операцій між позивачем та ТОВ «Аверс Груп ЛТД», ТОВ «НРПХПУ», ПП «Артіум», ТОВ «Люксреал», ПП «Глобал Інформ», ТОВ «Грін-Сіті», ТОВ «Д.С.Д.Трейд», ПП «Глобал Інформ» і підтверджують їх фактичне здійснення.

Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив посилання контролюючого органу на акти про неможливість проведення зустрічних звірок контрагентів позивача, оскільки такі носять виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону. Посилання контролюючого органу на наявність актів за результатами невиїзних перевірок а також актів про неможливість проведення зустрічних звірок контрагентів, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставними оскільки, під час складення таких актів будь-які первинні документи платника податків не використовувались та не аналізувались, а отже оформлення вказаних актів з відображенням в них окремих відомостей, не відповідають критерію юридичної значимості, що вказує на неналежність доказу в розумінні процесуального закону.

Так само суд першої інстанції відхилив посилання відповідача на пояснення особи, які відповідачем використано як підставу для висновку про фіктивність договору поставки, однак на вимогу суду такі відповідачем як доказ не було подано.

Суд першої інстанції обґрунтовано надав критичну оцінку як доказу протоколу обшуку у кримінальному провадженні на який посилався відповідач.

На противагу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції з яким погодився Вищий адміністративний суд України, у своєму рішенні не навів мотивів неврахування доказів оцінених судом першої інстанції, не мотивував переконливості одних доказів над іншими та переоцінюючи наявні в матеріалах докази, не спростував наявність встановлених судом першої інстанції обставин в частині правовідносин позивача з ТОВ «Аверс Груп ЛТД», ТОВ «НРПХПУ», ПП «Артіум», ТОВ «Люксреал», ПП «Глобал Інформ», ТОВ «Грін-Сіті», ТОВ «Д.С.Д.Трейд», ПП «Глобал Інформ».

Поряд з цим за наявності вироку в якому встановлено факт фіктивності господарської діяльності ТОВ «Контакт - Плюс», така обставина повинна враховуватись в силу приписів частини четвертої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

Висновок щодо правової оцінки обставин справи.

Системний аналіз наведених вище положень правових норм дає підстави для висновку, що Вищий адміністративний суд України неправильно застосував норми матеріального права щодо спірних правовідносин та фактично не обґрунтовано погодився з висновком суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог Товариства в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності підстав, передбачених частиною першою статті 237 цього Кодексу Суд задовольняє заяву, а згідно приписів підпункту б пункту 2 частини другої статті 243 у разі неправильного застосування судами норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору, Суд має право скасувати судове рішення (судові рішення) та залишити в силі судове рішення (судові рішення), що були помилково скасовано судом апеляційної та/або касаційної інстанції.

Враховуючи вищезазначене, керуючись статтями 241 - 244, 244-1 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 13 липня 2017 року №2136-VIII, пунктом 1 частини першої Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Неоком» задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суд від 25 березня 2016 року та ухвалу Вищого адміністративного суду України від 6 липня 2016 року у справі № 804/9209/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Неоком» до Криворізької центральної об`єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - скасувати.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 1 жовтня 2015 року у справі № 804/9209/15 скасувати в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми Р Криворізької центральної об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 17 липня 2015 року № в частині визначення позивачу суми грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 114617,25 грн, з яких: за основним платежем 91693,80 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 22923,45 грн; визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми Р Криворізької центральної об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 17 липня 2015 року № в частині визначення позивачу суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 152688,00 грн, з яких: за основним платежем 101792,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 50896,00 грн і в цій частині в позові відмовити.

В решті постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2015 року у справі № 804/9209/15 залишити в силі.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Неоком» за рахунок бюджетних асигнувань Криворізької центральної об`єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області судові витрати в розмірі 75 309,32 грн сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

І.Я. Олендер

І.А. Гончарова

Р.Ф. Ханова ,

Судді Верховного Суду