Справа № 1.380.2019.005156
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2020-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 травня 2020 рокуЛьвівСправа № 1.380.2019.005156 пров. № А/857/1391/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Довгої О.І., Матковської З.М.,

при секретарі судового засідання: Герман О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2019 року (суддя- Лунь З.І., ухвалене в м. Львові о 11:28, повний текст складено 17.12.2019р.) у справі №1.380.2019.005156 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) та просив визнати протиправною бездіяльність Мостиського прикордонного загону щодо нездійснення нарахування та виплату ОСОБА_1 на день звільнення 07.02.2019 компенсації за невикористані додаткові відпустки передбачені ч. 4 ст. 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 за період із 2013 по 07.02.2019 загальним терміном 43 календарні дні, а також п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту за 2017-2019 роки загальним терміном 42 календарні дні; визнати протиправним рішення Мостиського прикордонного загону, викладене в листі від 23.09.2019 №11/6396 про відмову у виплаті ОСОБА_1 компенсації за невикористані додаткові відпустки передбачені ч.4 ст.10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту; зобов`язати Мостиський прикордонний загін здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсацію за невикористану додаткову відпустку передбачену ч. 4 ст. 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 за період з 2013 по 07.02.2019 загальним терміном 43 календарні дні; зобов`язати Мостиський прикордонний загін здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсацію за невикористану додаткову відпустку передбачену п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту за 2017 -2019 загальним терміном 42 календарні дні.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2019 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 на день звільнення, 07.02.2019, компенсації за невикористану додаткову відпустку, передбачену п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту за 2017-2019 роки загальним терміном 42 календарні дні. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсацію за невикористану додаткову відпустку, передбачену п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту за 2017 -2019 загальним терміном 42 календарні дні. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду, в частині відмовлених позовних вимог ОСОБА_1 оскаржив його подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Вважає, що оскаржуване рішення в частині відмовлених позовних вимог винесене без належного з`ясування обставин справи і з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить його скасувати в частині відмовлених позовних вимог та прийняти нове рішення в цій частині, яким позов задовольнити.

Як на доводи апеляційної скарги, апелянт посилається, зокрема, на те, що на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки яка передбачена ч. 4 ст. 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 за період з 2013 по 07.02.2019 загальним терміном 43 календарні дні. Вказує, що оскільки він проходив військову службу на посадах, які надають право на зазначену відпустку упродовж 2013 - 07.02.2019 років, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині виплати компенсації за 2013 та 2016 роки, не врахувавши, що статус учасника бойових дій йому надано 30.03.2017 року. Також вказує, що, щорічна додаткова відпустка, передбачена абзацом 1 ч. 4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям за виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я є компенсацією, а додаткова відпустка передбачена для учасників бойових дій відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту є пільгою. Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про зобов`язання Львівського прикордонного загону здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсації за невикористану додаткову відпустку передбачену ч.4 ст.10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2012 року №702 за період з 2013 по 07.02.2019 загальним терміном 43 дні та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Відповідач- ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) у відзиві на апеляційну скаргу вважає рішення суду першої інстанції законним та просить залишити його без змін.

В судовому засіданні представник апелянта надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просив оскаржуване судове рішення в частині відмови в позові скасувати та прийняти нову постанову в цій частині про задоволення позову.

В судовому засіданні представник відповідача вимоги апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 , старший прапорщик, проходив військову службу за контрактом на посаді інспектора прикордонної служби 1 категорії-інструктора кінологічної групи відділення інспекторів прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_3 (тип А) відділу прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_3 І категорії (тип Б) 93 прикордонного загону (І категорії).

Відповідно до витягу з наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Західного регіонального управління державної прикордонної служби України від 08.01.2019 №6-ос По особовому складу відповідно до Закону України Про військовий обов`язок і військову службу та Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 07.02.2019 старшого прапорщика ОСОБА_1 , інспектора прикордонної служби 1 категорії-інструктора кінологічної групи відділення інспекторів прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_3 (тип А) відділу прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_3 І категорії (тип Б) 93 прикордонного загону (І категорії), звільненого за п.п а п.2 ч.6 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (у зв`язку із закінченням строку контракту ). Вислуга років ОСОБА_1 станом на 06.04.2018 становить: -календарна: 15 років 03місяці 25 дні; пільгова:09років 02місяці 21день; всього: 24роки 06 місяців 16днів.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 706, старшому прапорщику ОСОБА_1 , виплатили одноразову грошову допомогу в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 15 повних календарних років служби.

Остаточна дата закінчення проходження військової служби 07.02.2019.

Зараховано ОСОБА_1 до військового резерву першої черги оперативного резерву Державної прикордонної служби України на посаду інспектора прикордонної служби 1 категорії - інструктора кінологічної групи відділення інспекторів прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_3 (тип А) відділу прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_3 І категорії (тип Б) 93 прикордонного загону (І категорії) та направлено на військовий облік до Мостиського РВК Львівської області.

На день звільнення не виплачено грошову компенсацію за невикористані додаткові відпустки, що передбачені Законом України Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту (п.12 ч.1 ст.12) та Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (п.19 ст.10-1).

Не погодившись з такими діями ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) в частині невиплати компенсації за невикористані відпустки ОСОБА_1 звернувся в суд з даним позовом.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов висновку, що при звільненні з військової служби у запас ОСОБА_1 мав право на отримання грошової компенсації за невикористану ним у 2017-2019 роках додаткову відпустку як учасник бойових дій, передбачену п.12 ч.1 ст.12 Закону №3551-ХІІ. Водночас стосовно компенсації за невикористані додаткові відпустки, передбачені ч.4 ст. 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей за 2014-2017 роки загальним терміном 28 днів, то суд першої інстанції зробив висновок, що підстав для нарахування вказаної компенсації немає.

В частині задоволення позову, рішення суду першої інстанції фактично не оскаржується, тому апеляційним судом висновки суду першої інстанції щодо цієї частини судового рішення не перевіряються.

Щодо відмовлених позовних вимог, то колегія суддів апеляційного суду зазначає, що згідно з абз.3 ч.4 ст.10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей військовослужбовцям, які одночасно мають право на отримання щорічної додаткової відпустки, передбаченої абзацом першим цього пункту та іншими законами, щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця.

З матеріалів справи вбачається, що позивач з 2013 по 07.02.2019 років проходив військову службу на посадах, які надають право на щорічну додаткову відпустку передбачену абз.1 ст.10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей тривалістю 7 календарних днів із збереженням грошового та матеріального забезпечення, і відповідачем цей факт не заперечується, разом з тим така відпустка ОСОБА_1 не надавалася у зв`язку з настанням особливого періоду.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що відповідно до ст.10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей військовослужбовець має право на отримання щорічної додаткової відпустки лише за однією з підстав за його вибором.

Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що статус учасника бойових дій позивачу надано в березні 2017 року, тому і щорічна додаткова відпустка за п.12 ч.1 ст.12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту у позивача виникла з 2017 року. Разом з тим, у позивача право на отримання щорічної додаткової відпустки передбаченої абз.1 ч.4 ст.10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей тривалістю 7 календарних днів виникло раніше, а тому, враховуючи усе наведене вище, колегія суддів вважає, що позивач має право на отримання компенсації за невикористану додаткову відпустку передбачену ч.4 ст.10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2012 року №702 за 2013-2016 роки, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов помилкового висновку в частині відсутності підстав для задоволення позову в частині виплати компенсації за 2013-2016 рік за такий вид додаткової щорічної відпустки.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в цій частині виплати компенсації за 2013-2016 роки, є підставними та спростовують відповідні висновки суду першої інстанції в цій частині з вищенаведених мотивів.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині виплати компенсації щорічної додаткової відпустки передбаченої абз.1 ч.4 ст.10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей за 2017-2019 роки колегія суддів відхиляє, оскільки суд першої інстанції правильно зауважив, що відповідно до ст.10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей військовослужбовець має право на отримання щорічної додаткової відпустки лише за однією з підстав за його вибором.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату компенсації за невикористані додаткові дні відпустки передбачені ч.4 ст.10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та постановою Кабінету Міністрів України № 702 від 01 серпня 2012 року за 2013-2016 роки з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст.317 КАС України рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.

Керуючись статтями 308, 315, 316, 321,322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2019 року у справі №1.380.2019.005156 в частині відмови в задоволенні позову про зобов`язання Мостиського прикордонного загону здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсацію за невикористану додаткову відпустку передбачену ч. 4 ст. 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 за період з 2013 по 07.02.2019 загальним терміном 43 календарні дні скасувати та в цій частині прийняти постанову, якою позовні вимоги в цій частині задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нездійснення нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсацію за невикористані додаткові відпустки передбачені ч. 4 ст. 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 за період з 2013 по 2016 роки.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату компенсації за невикористані додаткові дні відпустки передбачені ч.4 ст.10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та постановою Кабінету Міністрів України № 702 від 01 серпня 2012 року за 2013-2016 роки загальним терміном 28 днів.

В решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2019 року у справі №1.380.2019.005156 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді О. І. Довга
З. М. Матковська
Повне судове рішення складено 12.05.2020