Справа № 200/1672/20-а
Суддя: Дмитрієв В.С.
Дата ухвалення: 2020-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2020 р. Справа№200/1672/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Дмитрієва В.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Бахмутсько-Лиманськогооб`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в призначенні пенсії, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

12 лютого 2020 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Бахмутсько-Лиманськогооб`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив: визнати незаконним рішення від 25 листопада 2019 року №99, яким позивачу було відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком№ 1 та зобов`язати зарахувати до пільгового стажу за Списком №1 період роботи з 22 січня 1988 року по 7 травня 1988 року, з 16 липня 1990 року по 28 червня 1994 року на «Шахті імені К.А. Румянцева» ДП «Артемвугілля», період навчання в СПТУ №109 з 1 вересня 1984 року по 6 січня 1988 року, період військової служби з 14 травня 1988 року по 13 травня 1990 року та призначити пенсію за віком на пільгових умовах по Списку №1 з 19 листопада 2019 року.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що відповідач протиправно відмовив у призначені пенсії на пільгових умовах у зв`язку з неможливістю проведення перевірки достовірності документів щодо підтвердження пільгового характеру роботи, оскільки, на думку позивача, відсутність можливості здійснення такої перевірки, не може позбавляти позивача його конституційного права на соціальний захист.

16 квітня 2020 року відповідачнадав відзив на адміністративний позов, у якому зазначив, що відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 у тих випадках, коли у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників за встановленою формою. Документи надані позивачем для підтвердження пільгового стажу роботи на підприємстві СП «Шахта імені К.А. Румянцева» ДП «Артемвугілля» видані та засвідчені штампом та печаткою ДП «Артемвугілля», зареєстрованого за адресою: м. Світогірськ, вул. Куйбишева, 66, у той час коли первинні документи підприємства знаходяться за адресою: м. Горлівка, проспект Леніна, 13. Згідно Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження затвердженого розпорядженням КМУ №1085-Р від 07 листопада 2014 року (із змінами) місто Горлівка належить до населених пунктів на території яких органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Тобто, довідки видані перереєстрованим підприємством на підставі первинних документів, які знаходяться на території непідконтрольній українській владі території, підлягають перевірки, що наразі неможливо. Таким чином, періоди роботи на СП «Шахта імені К.А. Румянцева» ДП «Артемвугілля» не можуть бути ураховані до пільгового стажу позивача , відсутнє право на залік періоду навчання та часу проходження строкової військової служби до пільгового стажу роботи за Списком №1. На підставі зазначеного вважає, що управління, при прийнятті спірного рішення, діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законами України. У задоволенні позову просив відмовити.

Ухвалою суду від 17 лютого 2020 року позовну заяву залишено без руху, у зв`язку із поданням позову без дотримання вимог, встановлених статтями 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою суду від 16 березня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справи, призначено судове засідання на 1 квітня 2020 року та витребувано у відповідача докази по справі.

Ухвалою суду від 1 квітня 2020 року вирішено відкласти розгляд справи на 7 травня 2020 року.

У судове засідання7 травня 2020 року сторони не з`явилися, про дату, час та місце засідання повідомлені належним чином. Представник позивача, засобами електронного зв`язку надав клопотання про розгляд справи без його участі.

На підставі частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України

суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у письмовому провадженні.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив на нього, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією НОМЕР_1 -паспорта № НОМЕР_2 , виданого 17 травня 2019 року органом №1420. Позивач має статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується відповідною довідкою від 22 травня 2018 року №1436-20172.

19 листопада 2019 року звернувся до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». До заяви були надані: трудова книжка;копія диплома;копія військового квитка;довідка про пільговий характер роботи;наказ про атестацію робочих місць від 29 липня 1994 року; наказ про атестацію робочих місць від 19 липня 2004 року; копія довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи; копія паспорту; довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру;та долучені індивідуальні відомості про застраховану особу за період з січня 1998 року по жовтень 2019 року, що сторонами не заперечується.

Рішенням Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 99від 25 листопада 2019 року відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 , оскільки на час звернення позивач не мав необхідного пільгового стажу роботи. Так, згідно спірного рішення, страховий стаж позивача склав 30 років 10 місяців 04 дні, в тому числі стаж на пільгових роботах за Списком №1 4 роки 9 місяців 28 днів, що був обчислений згідно відомостей трудової книжки та отриманих відомостей із реєстру застрахованих осіб.

Так, згідно вказаного рішення, до стажу роботи на пільгових умовах за Списком №1 ОСОБА_1 враховано періоди роботи з 2 листопада1998 року по 28 серпня 2003 року згідно даних з Державного реєстру застрахованих осіб. Разом з цим, не враховано періоди роботи з 22 січня 1988 року по 7 травня 1988 року, з 16 липня 1990 року по 28 червня 1994 року згідно довідки №0711/201 від 7 листопада 2019 року.

Не погодившись з відмовою у призначенні пенсії на пільгових умовах позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Спірним у даній справі є рішення пенсійного органу про відмову в призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах з підстав відсутності пільгового стажу у підземних умовах, у зв`язку із не зарахуванням певних періодів, оскільки підтверджуючі документи видані перереєстрованим підприємством на підставі первинних документів, які знаходяться на території не підконтрольній українській владі.

Відповідно до частини 2 статті 114 розділу Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, зокрема чоловіки після досягнення 50 років за наявності стажу роботи не менше 22 років 6 місяців (у разі набуття права з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року), з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (далі - Порядок № 383), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи.

При визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки № 1 і № 2 чинні на період роботи позивача, відповідно до яких, професія позивача, на яких він працював у спірні періоди, відносяться до Списку № 1. Праця позивача за професією, що передбачена Списком № 1 не заперечується відповідачем.

Пунктом 10 Порядку № 383 встановлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (Далі Порядок №637).

Згідно Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами (п.1 Порядку).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно пункту 20 Порядку № 637 підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

З самої назви Порядку та безпосередньо з пункту 20 убачається, що необхідність надання уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників виникає при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Отже, зазначеним Порядком передбачено підтвердження спеціального трудового стажу уточнюючою довідкою, а у разі неможливості підтвердження стажу такою довідкою та розміщення підприємства на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб.

Так, судом встановлено, що на час звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах ОСОБА_1 досяг 50-річного віку.

Із записів трудової книжки НОМЕР_3 , яка оформлена на ім`я ОСОБА_1 убачається, що останній:

з 1 вересня 1984 року по 6 січня 1988 року навчався у СПТУ №109 м. Горлівки за спеціальністю машиніст підземних установок, підземний електрослюсар;

22 січня 1988року прийнятий на роботу на шахту імені ОСОБА_2 Румянцева Артеміського виробничого об`єднання видобутку вугілля «Артемвугілля» м. Горлівка підземним електрослюсарем третього розряду;

7 травня 1988 року звільнений з роботи у зв`язку з призивом до лав Радянської Армії;

з 14 травня 1988 року по 13 травня 1990 року - служба в лавах Радянської Армії;

16 липня 1990 року прийнятий на роботу на шахту імені К ОСОБА_3 . Румянцева Артемівського виробничого об`єднання видобутку вугілля «Артемвугілля» м. Горлівка підземним електрослюсарем третього розряду;

1 січня 1993 року переведений електрослюсарем підземним четвертого розряду;

28 червня 1994 року звільнений за власним бажанням (Наказ №411-к від 4 липня 1994 року).

Зазначені записи у трудовій книжці виконані належними посадовими особами, засвідчені підписами начальниками відділів кадрів відповідного підприємства та скріплені печатками.

При цьому, записи щодо роботи електрослюсарем підземним не місять відомостей про роботу повний робочий день під землею. Таким чином, надання уточнюючих довідок є необхідною умовою для зарахування таких періодів до пільгового стажу роботи.

Разом з тим, ОСОБА_1 , до пенсійного органу та до суду, надано довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 7 листопада 2019 року №0711/201, що видана ДП «Артемвугілля» (Донецька обл., м. Святогірськ, вул. Куйбишева, 66), згідно якої позивач працював повний робочий день в СП «Шахта ім. К.А. Румянцева» ДП «Артемвугілля» у період:

- з 22 січня 1988 року по 7 травня 1988 року виконував гірничі роботи під землею за професією електрослюсар підземний. Що передбачено Списком №1, розділу 1, підрозділу 1 Постанови СМ СРСР №1173 від 22 серпня 1956 року, та звільнений 7 травня 1988 року в зв`язку з призивом до лав Радянської Армії;

- з 16 липня 1990 року по 28 червня 1994 року виконував гірничі роботи під землею за професією електрослюсар підземний, що передбачена Списком №1. Розділу 1, підрозділу 1, код КП 1010100а Постанови КМУ №162 від 11 березня 1994 року;

- з 2 листопада 1998 року по 28 серпня 2003 року виконував гірничі роботи під землею за професією електрослюсар підземний, що передбачена Списком №1, Розділу 1, підрозділу 1, ПОЗ. 1.1а Постанови КМУ №36 16 січня 2003 року.

Зазначена довідка видана на підставі особової картки відділу кадрів, особових рахунків на зарплату таб.№5409; таб.№3188; таб.№3366, накази, атестація робочих місць: наказ від 29 липня 1994 року, наказ від №362 від 29 липня 1999 року, наказ №740 від 19 липня 2004 року і ЕТКС (а.с. 16).

Також в матеріалах справи містяться Накази ДП Артемвугілля» про атестацію робочого місця електрослюсаря підземного від 19 липня 2004 року №740, від 29 липня 1994 року №1300.

Так, відповідачем відмовлено позивачу в зарахуванні до пільгового стажу періоди його роботи на СП «Шахта ім. К.А. Румянцева» ДП «Артемвугілля» у зв`язку з тим, що підприємство перереєструвалося за іншою адресою, але первинні документи знаходяться на непідконтрольній українській владі території та відповідач не має можливості перевірити документи, які надавалися для підтвердження трудового стажу.

Однак, суд не приймає вказані посилання до уваги, оскільки по-перше: надані сторонами матеріали не містять відомостей щодо знаходження первинних документів на не підконтрольній українській владі території, по-друге: чинним законодавством України не встановлено прямої заборони на використання документів, виданих підприємствами, що перереєструвалися за новою адресою в той час як первинні документи знаходяться на тимчасово непідконтрольній українській владі території, відтак посилання відповідача на неможливість взяття до уваги документів, які надавалися позивачем для підтвердження трудового стажу є неправомірним.

Суд зазначає, що за вимогами чинного законодавства, відсутність можливості здійснення перевірки обґрунтованості видачі наданих документів не дає підстав для відмови у зарахуванні стажу роботи при його підтвердженні записами у трудовій книжці.

Також, підстав вважати надані документи недостовірними, відповідачем не наведено.

Крім того, Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України» від 7 лютого 2008 року, п.59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19 жовтня 2004 року, п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13 січня 2011 року, п.54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30 жовтня 2014 року тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Відповідно до частини 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Суд зазначає, що трудовий стаж позивач набув, працюючи в період, коли територія м. Горлівка перебувала під контролем української влади, і підприємство, на якому працював позивач, також було утворено відповідно до законодавства України.

Всі первинні документи, на підставі яких позивач отримав право на призначення пенсії, були сформовані до проведення АТО і не можуть піддаватися сумніву та позбавляти позивача права на отримання пенсії, обрахованої із заробітку, який він отримував на законних підставах, тільки на тій підставі, що Україна тимчасово не здійснює контроль на території, де позивач набув пільговий стаж роботи.

Ураховуючи записи у трудовій книжці та докази, що наявні в матеріалах справи, у сукупності, суд зазначає, що періоди з 22 січня 1988 року по 7 травня 1988 року, з 16 липня 1990 року по 28 червня 1994 року на «Шахті імені К.А. Румянцева» ДП «Артемвугілля», підлягають зарахуванню до пільгового стажу за Списком №1, у зв`язку з чим, суд приходить висновку, що відповідач, відмовляючи у зарахуванні цих періодів діяв не обґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Стосовно позовних вимог в частині зарахування до пільгового стажу періоду проходження військової служби з 14 травня 1988 року по 13 травня 1990 року суд зазначає наступне.

Згідно військового квитка НОМЕР_4 від 13 травня 1988 року позивач призваний на військову службу 14 травня 1988 року та звільнений 13 травня 1990 року.

Не зарахування періоду проходження служби у лавах Радянської Армії є похідним від не зарахування до пільгового стажу періодів роботи з 22 січня 1988 року по 7 травня 1988 року, з 16 липня 1990 року по 28 червня 1994 року на «Шахті імені К.А. Румянцева» ДП «Артемвугілля».

Законодавство колишнього СРСР і чинне законодавство України передбачають зарахування періоду проходження військової служби до різних видів трудового стажу.

Так, відповідно до ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у стаж роботи, що дає право на трудову пенсію, зараховується військова служба, незалежно від місця її проходження.

Частиною 1 ст. 2 Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу", передбачено, що час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в діюЗакону України "Про пенсійне забезпечення"або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинностіЗаконом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі і час проходження строкової військової служби, які зараховуються до пільгового стажу, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах.

Отже, період строкової військової служби повинен зараховуватися до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо особа на момент призову на строкову військову служби працювала за професією, що дає право на пенсію на пільгових умовах або після демобілізації особа працювала за набутою спеціальністю в професійно-технічному закладі.

Виходячи з наведених норм законодавства, ураховуючи те, що позивач проходив службу у складі Радянської Армії у період з 14 травня 1988 року по13 травня 1990 року, що підтверджується записами у військовому квитку та трудовій книжці, та на момент призову працював за професією, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах, суд вважає необхідним зарахувати цей період до пільгового стажу.

Стосовно позовних вимог щодо зарахування до пільгового стажу періоду навчання в СПТУ №109 м. Горлівка з 1 вересня 1984 року по 6 січня 1988 року суд зазначає наступне.

Як убачається з матеріалів справи, позивач у період з 1 вересня 1984 року по 6 січня 1988 року навчався в СПТУ №109 м. Горлівки Донецької області за професією «електрослюсар підземний», «машиніст підземних установок», що підтверджується дипломом НОМЕР_5 , виданим 6 січня 1988 року та відомостями, які містяться в трудовій книжці позивача.

Не зарахування зазначеного періоду навчання є похідним від не зарахування до пільгового стажу періодів роботи з 22 січня 1988 року по 7 травня 1988 року, з 16 липня 1990 року по 28 червня 1994 року на «Шахті імені К.А. Румянцева» ДП «Артемвугілля».

Відповідно до положень ст. 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту», час навчання в професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учнів, слухачів, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що надає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

З огляду на відомості, які містяться в трудовій книжці, позивач протягом одного місяця після закінчення навчання був прийнятий на роботу за фахом «електрослюсар підземний третього розряду», навчальний заклад віднесено до професійно технічного, посада «електрослюсар підземний третього розряду» віднесена до Списку № 1.

Таким чином, суд дійшов висновку, про наявність підстав для зарахування періоду навчання з 1 вересня 1984 року по 6 січня 1988 року у СПТУ №109 м. Горлівки до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 , а відтак рішення відповідача про відмову у призначені пенсії без урахування цих обставин є незаконним та підлягає скасуванню.

Також суд зазначає, що після скасування рішення відповідач зобов`язаний повторно розглянути заяву позивача від 19 листопада 2019 року та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, у зв`язку з чим позовні вимог в цій частині підлягають задоволенню.

Разом з тим, позовні вимоги в частині зобов`язання призначити пенсію задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З практики Європейського суду витікає наступне: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. Уразі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Статтею 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Отже, рішення суду щодо зобов`язання відповідача призначити пенсію позивачу за віком на пільгових умовах є фактичним втручанням у дискреційні повноваження відповідача.

Крім того, відповідачем не досліджувалось питання щодо наявності у позивача необхідного стажу для призначення пенсії та відповідні документи, що підтверджують такий стаж, у зв`язку із чим зазначені вимоги заявлені передчасно.

Таким чином, з урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням висновку суду.

З огляду на викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Згідно квитанції від 6 лютого 2020 року позивачем сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн., враховуючи те, що позовні вимоги, які носять немайновий характер, задоволені частково, присудженню підлягає судовий збір у розмірі 420,40 грн.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Бахмутсько-Лиманськогооб`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №99 від 25 листопада 2019 року про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 .

Зобов`язати Бахмутсько-Лиманськеоб`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19 листопада 2019 року про призначення пенсії, з урахуванням до пільгового стажу за Списком №1 періодів роботи з 22 січня 1988 року по 7 травня 1988 року, з 16 липня 1990 року по 28 червня 1994 року на «Шахті імені К.А. Румянцева» ДП «Артемвугілля», періоду навчання у СПТУ №109 м. Горлівки з 1 вересня 1984 року по 6 січня 1988 року, період проходження служби в армії з 14 травня 1988 року по13 травня 1990 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: Донецька область, м. Бахмут, вул. Миру, б. 35; ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_6 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 420,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до пункту 3 розділу VІ «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України строки визначені статтею 295, а також інші процесуальні строки продовжуються на строк дії карантину.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя В.С. Дмитрієв