Справа № 580/723/20
Суддя: С.О. Кульчицький
Дата ухвалення: 2020-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2020 року справа № 580/723/20
м. Черкаси

Суддя Черкаського окружного адміністративного суду Кульчицький С.О., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора Ігоря Момота (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій та зобов`язати вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з позовом до Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора Ігоря Момота (далі відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною відмову відповідача у виплаті позивачу середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні у сумі 114 148 грн 06 коп. з урахуванням податків і зборів.

Позов мотивовано тим, що відповідач всупереч закону не виплатив позивачу при звільненні компенсацію за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки за 2015-2018 роки, як учаснику бойових дій. Рішенням суду зобов`язано Головний центр підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерала-майора Ігоря Момота (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні соціальної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2015-2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 26.06.2018. Проте дане рішення суду виконано лише 29.12.2019. Тому просив зобов`язати стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Позивач вказує, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу законів про працю України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Ухвалою від 03.03.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати на виконання ст. 12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та встановив відповідачу строк тривалістю п`ятнадцять днів з дня отримання копії ухвали для надання відзиву на позовну заяву. Згідно з даними рекомендованих повідомлень вказану ухвалу сторони отримали 10.03.2020.

25.03.2020 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить суд у задоволенні позову відмовити. Вказує, що на момент звільнення позивача чинним законодавством України не було визначено механізму виплати компенсації за невикористану додаткову відпустку в особливий період, тому права на таку компенсацію позивач при звільненні не мав. В подальшому на виконання рішення суду позивачу виплачено компенсацію за невикористану додаткову відпустку. Щодо посилань позивача на норми КЗпП, відповідач зазначає, що предметом спору є правовідносини щодо виконання службового обов`язку, проходження військової служби та статусу військовослужбовців, які регулюються нормами спеціального законодавства та не регулюються і не підміняються нормами КЗпП.

Оцінивши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає залишенню без задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Головному центрі підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерала-майора Ігоря Момота (військова частина НОМЕР_1 ) та 04.03.2015 отримав посвідчення учасника бойових дій серія НОМЕР_2 .

Наказом начальника Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерала-майора Ігоря Момота (військова частина НОМЕР_1 ) від 26.06.2018 №250-ос відповідно до пункту «а» частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

При звільненні позивача з військової служби, виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення йому не виплачено грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік. Дану компенсацію позивачу було виплачено 26.12.2019, згідно рішення суду.

Надаючи оцінку спірним обставинам суд врахував таке.

Норми спеціального законодавства не містять норми щодо порядку та відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби. Тому для вирішення спору врахував правову позицію ВС у постанові від 18.12.2018 (справа №820/4619/16), яка відповідно до ч.5 ст.242 КАС України підлягає врахуванню судами нижчих інстанцій.

ВС вказав, що за загальним правилом норми спеціального законодавства є пріоритетними перед нормами загальними. Тобто, норми Кодексу законів про працю України підлягають застосуванню у разі, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частиною 1 ст.117 КЗпП встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки до дня фактичного розрахунку.

Для вирішення спору суд врахував висновок ВС у постанові від 27.06.2018 у справі №810/1543/17.

ВС у цьому рішенні вказав, що за такого правового врегулювання, передбаченого частиною першою статті 117 Кодексу законів про працю України, обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 Кодексу законів про працю України. При цьому стаття 117 Кодексу законів про працю України не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Меньшакова проти України" від 08.04.2010 вказано, що компенсація за затримку виплати заробітної плати відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України може вимагатись лише за період до присудження заборгованості із заробітної плати. З прийняттям судових рішень статей 116, 117 Кодексу законів про працю України більше не застосовуються, а зобов`язання колишніх роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію замінюється на зобов`язання виконати судові рішення на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права. Таким чином, немає обґрунтованих підстав стверджувати, що ці положення передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом.

За таких обставин ВС у згаданому рішення зазначив, що за наявності спірних правовідносин, які стосуються розміру належних звільненому працівникові сум, доводи позивача про наявність підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку в розумінні частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України є безпідставними.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору та не надав доказів понесення судових витрат, зважаючи на вимоги ст.ст.138-139 КАС України відсутні підстави для їх розподілу.

Керуючись статтями 2, 6, 9, 14, 72, 76 - 79, 90, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора Ігоря Момота (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій та зобов`язати вчинити певні дії відмовити повністю.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), зазначений строк продовжується на строк дії такого карантину.

Суддя С.О. Кульчицький