Справа № 320/3069/19
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2020-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2020 року № 320/3069/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О., розглянув у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення заборгованості.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Сквирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, у якому просить суд:

- визнати протиправними дії Сквирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, починаючи з 27.11.2012 щодо призначення та нарахування пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Сквирське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області встановити ОСОБА_1 індивідуальний коефіцієнт страхового стажу у розмірі 0,54338 з моменту призначення пенсії;

- зобов`язати Сквирське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області встановити ОСОБА_1 індивідуальний коефіцієнт заробітної плати в розмірі 1,13069 з моменту призначення пенсії;

- зобов`язати Сквирське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області встановити ОСОБА_1 пенсію у розмірі 3802,42 грн., починаючи з 01 березня 2019 року;

- стягнути зі Сквирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області на користь ОСОБА_1 заборгованість по пенсії за період з 27.11.2012 по 01.06.2019 в розмірі 51172,38 грн.;

- стягнути із Сквирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області на користь ОСОБА_1 заборгованість по штрафних санкціях за прострочення виконання грошового зобов`язання 38817,69 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що відповідач протиправно відмовив позивачу у зарахуванні до його страхового стажу періоду роботи на посаді слюсаря на ЗАТ "Швейник" з 12.06.1996 по 08.08.1996, а також період здійснення ним як фізичною особою-підприємцем підприємницької діяльності, при тому, що у вказані періоди ОСОБА_1 було здійснено сплату страхових внесків.

Крім того, у поясненнях до позовної заяви позивач зазначив про необхідність врахування до його страхового стажу періоду з 14.07.2003 по 30.07.2003, оскільки в цей період позивач мав статус безробітного та перебував на обліку у Сквирському центрі зайнятості.

Також позивач вважає, що до його страхового стажу має бути зарахований період з 30.07.2003 по 01.09.2014, коли позивач здійснював господарську діяльність як підприємець.

На думку позивача, загальний розмір його страхового стажу становить 40 років 3 місяці та 25 днів, а не 34 роки 11 місяців та 25 днів, як було визначено відповідачем на момент призначення позивачу пенсії.

Крім того, позивач вважає, що відповідач на момент призначення пенсії 27.11.2012 неправильно визначив розмір коефіцієнту його страхового стажу, який за розрахунком позивача складає 0,54338, та неправильно визначив коефіцієнт заробітної плати, який має становити 1,13069.

Позивач вважає, що неправильне визначення вказаних показників зумовило неправильне визначення відповідачем розміру пенсії ОСОБА_1 ще з моменту її призначення.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.07.2019 відкрито провадження в адміністративній справі; вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання по справі.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначив, що позивач з 27.11.2012 перебуває на обліку в Сквирському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області як пенсіонер за віком.

Відповідач наголосив на тому, що страховий стаж обчислюється за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до 01.01.2004 - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Так, страхований стаж, набутий до 01.01.2004, підтверджується трудовою книжкою та документами, визначеними постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637.

Відповідач зазначив, що страховий стаж позивача становить 34 роки 11 місяців та 25 днів, до якого не було враховано період роботи ОСОБА_1 з 12.06.1996 по 08.08.1996 на ЗАТ "Швейник", оскільки підприємство у вказаний період перебувало в стадії реорганізації та заробітна плата працівникам, у тому числі і позивачу, не нараховувалась.

Крім того, відповідач повідомив, що позивач у період з 06.08.2003 по 16.11.2006 не був зареєстрований в органах Пенсійного фонду України як суб`єкт підприємницької діяльності та не сплачував страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а тому вказаний період також не був врахований позивачу до його страхового стажу.

Щодо визначення показників коефіцієнту страхового стажу позивача, відповідач зазначив, що на даний час він становить 0,34917, що відповідає формулі розрахунку коефіцієнту страхового стажу, яка передбачена чинним законодавством.

Також відповідач повідомив, що на момент призначення пенсії для визначення коефіцієнту заробітної плати за заявою позивача було взято для розрахунку період з 01.04.1989 по 31.03.1994. Так, розмір коефіцієнту заробітної плати станом на 27.11.2012 становив 97,01485.

Усною ухвалою суду від 03.09.2019, проголошеною без виходу до нарадчої кімнати із занесенням протоколу судового засідання, вирішено замінити відповідача - Сквирське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області, на правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Усною ухвалою суду від 10.10.2019, проголошеною без виходу до нарадчої кімнати із занесенням протоколу судового засідання, вирішено закрити підготовче провадження та призначити розгляд справи по суті.

Присутні у судовому засіданні 29.10.2019 представники сторін заявили клопотання про здійснення подальшого розгляду справи у порядку письмового провадження.

Згідно з частиною третьою статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Протокольною ухвалою від 29.10.2019 року, враховуючи клопотання сторін, вирішено здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які є у справі, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Сквирським РВ ГУ МВС України в Київській області, 31.07.1996 (т.1, а.с.28).

Позивач є пенсіонером за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_2 (№ НОМЕР_3 ) від 22.10.2013 (т.1, а.с.33).

Так, згідно з протоколом Управління Пенсійного фонду України у Сквирському районі від 22.01.2013 №84, позивачу з 27.11.2012 призначено пенсію (т.1, а.с.178)

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до Сквирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Київській області із запитом на інформацію від 12.03.2019, в якому просив надати інформацію про те, які періоди роботи були враховані для призначення йому пенсії, які суми нарахованої заробітної плати були застосовані для проведення нарахування пенсії (т.1, а.с.48).

Сквирське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області листом від 18.03.2019 №2 повідомило позивачу про те, що з 27.11.2012 він перебуває на обліку в управлінні та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За матеріалами пенсійної справи страховий стаж позивача становить 34 роки 11 місяців 25 днів (по 30.11.2012), коефіцієнт страхового стажу - 0,34917.

Осучаснена середньомісячна заробітна плата за весь період страхового стажу з 01.04.1989 по 31.03.1994 та з 01.07.2000 по 31.12.2011 - 4435,93 грн. (4404,35 грн. х 1,00717 (індивідуальний коефіцієнт заробітної плати).

У вказаному листі зазначено, що розмір пенсії станом на 01.03.2019 складає 1597,00 грн., де: 1548,89 грн. - основний розмір пенсії (1404,35 х1,00717х0,34917); 48,11 грн. - доплата до 100 грн. індексації 01.03.2019 (т.1, а.с.49).

Судом встановлено, що позивач звернувся до Сквирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Київській області з листом від 18.04.2019, у якому просив додати до його страхового стажу період з 31.07.2003 по 01.07.2012 (період здійснення позивачем підприємницької діяльності), тобто 8 років та 11 місяців, у зв`язку з тим, що за цей період ним були сплачені всі необхідні податки та збори (т.1, а.с.57).

У вказаному листі позивач зазначив, що з 06.08.2003 він перебуває на податковому обліку і до 01.07.2020 був платником податків за спрощеною системою оподаткування (2 групи, 20% - ставка єдиного податку), а з 01.07.2020 є платником податків на спрощеній системі оподаткування 3-ї групи, 5%.

Сквирське об`єднане управління Пенсійного фонду України у Київській області листом від 02.05.2019 №36/С-01 повідомило позивачу, що страховий стаж обчислюється за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до 01.01.2004 - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Страховий стаж, набутий до 01.01.2014, підтверджується трудовою книжкою та документами, визначеними постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637.

У листі зазначено, що згідно журналу реєстрації суб`єктів підприємницької діяльності фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зареєстрований в управління 16.11.2006 (т.1, а.с.58).

Не погоджуючись з правомірністю таких дій відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення грошових коштів, з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1998 №1788-XII (далі - Закон №1788, в редакції, яка була чинна станом на 27.11.2012 (дата призначення позивачу пенсії) право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема: а) особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів (далі іменуються - підприємства та організації, якщо не обумовлено інше), - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України; б) особи, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності фізичної особи та виключно її праці, - за умови сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону №1788 пенсії за віком призначаються у розмірі 55 процентів заробітку (стаття 64), але не нижче мінімального розміру пенсії. За кожний повний рік роботи понад 25 років чоловікам і 20 років жінкам пенсія збільшується на 1 процент заробітку, але не менш як на 1 процент мінімального розміру пенсії.

Частинами першою та третьою статті 56 Закону №1788 визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також, зокрема, будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Статтею 62 Закону №1788 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058, в редакції, яка була чинна станом на 27.11.2012 (дата призначення позивачу пенсії) розмір пенсії за віком визначається за формулою:

П = Зп х Кс, де:

П - розмір пенсії, у гривнях;

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях;

Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

За бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.

При цьому частина розміру пенсії за віком, обчислена за раніше діючим законодавством, не може перевищувати максимальних розмірів пенсій, визначених законом для відповідних категорій пенсіонерів, та не може бути нижчою, ніж розмір трудової пенсії за віком з урахуванням цільової грошової допомоги на прожиття, що діяли на день набрання чинності цим Законом.

Розмір пенсії за віком, обчислений за раніше діючим законодавством, підвищується з дня набрання чинності цим Законом до дня її призначення в порядку, передбаченому частинами першою та другою статті 42 цього Закону.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що відповідач неправильно визначив розмір страхового стажу позивача.

Так, позивач зазначив, що до його страхового стажу не був врахований період його роботи з 12.06.1996 по 08.08.1996 на ЗАТ "Швейник", а також період здійснення позивачем як фізичною особою-підприємцем господарської діяльності.

У відзиві на позовну заяву, відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, підтвердив, що до страхового стражу позивача не було враховано період роботи ОСОБА_1 з 12.06.1996 по 08.08.1996 на ЗАТ "Швейник", оскільки підприємство у вказаний період перебувало в стадії реорганізації та заробітна плата працівникам, у тому числі і позивачу, не нараховувалась, з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої Закону №1058 у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески;

страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Статтею 14 Закону №1058 визначено, що страхувальниками відповідно до цього Закону є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 10, 15 статті 11 цього Закону.

Як вбачається з розпорядження Управління ПФ України у Сквирському районі Київської області від 02.10.2015 №136848 загальний стаж позивача становить 31 роки 11 місяців та 25 днів (т.1, а.с.233).

Так, згідно з розрахунком стажу позивачу до страхового стажу були зараховані, серед іншого, періоди роботи з 24.12.1979 по 12.06.1996 та з 08.08.1996 по 30.06.2000 (т.1, а.с.234).

Відповідно до трудової книжки позивача:

- у період з 03.11.1986 по 07.08.1996 - позивач працював слюсарем-ремонтником на Сквирській трикотажній фабриці Київського промислового трикотажного об`єднання імені Рози Люксембург;

- у період з 08.08.1996 по 16.06.2003 - позивач працював слюсарем-ремонтником на ВАТ "Швейник" (т.1, а.с.70-72).

Згідно з архівною довідкою Об`єднаного трудового архіву міської та сільських рад Сквирського району" Сквирської районної ради Київської області від 12.03.2019 №05-04/108.2 в документах архівного фонду ЗАТ "Швейник" є дані про те, що в 1963 році був створений швейний цех №2 в м. Сквира, філіал Київського виробничого трикотажного об`єднання ім. Рози Люксембург. Згідно наказу №147 від 11.06.1976 швейний цех №2 м. Сквира реорганізований в Сквирську трикотажну фабрику філіал КВТО ім. Рози Люксембург.

На підставі договору купівлі-продажу від 15.05.1993 КВТО ім. Рози Люксембург реорганізоване в акціонерне товариство закритого типу Київська трикотажна фірма "Роза" з 08.07.1993.

Згідно наказу №115 від 12.06.1996 Сквирська трикотажна фабрика відділилась в ВТЗТ КТФ "Роза" в окреме підприємство.

Наказом №1 від 08.08.1996 створене відкрите акціонере товариство "Швейник", яке на підставі наказу №29 від 16.09.1998 реорганізоване у ЗАТ "Швейник" (т.1, а.с.77).

Відповідно до довідки від 12.03.2019 №05-04/108.1 (т.1, а.с.79) та довідки №15 від 14.01.2013 (а.с.219), виданих Об`єднаним трудовим архівом міської та сільських рад Сквирського району Сквирської районної ради Київської області, ОСОБА_1 , слюсарю-ремонтнику було нараховано у 1996 році заробітну плату у наступних розмірах: січень 1996 року - 297800,00, лютий 1996 року - 871000, березень 1996 року -5709000, квітень 1996 року - 49778000 та 109000, травень 1996 року - 6862000, червень 1996 року - 10921000, липень 1996 - відсутні виплати, серпень 1996 року - 100,28, вересень-грудень 1996 - відсутні виплати.

Отже, матеріали справи свідчать про те, що позивач, працюючи на ВТЗТ КТФ "Роза", не отримував заробітну плату у липні 1996 року, що в свою чергу, свідчить відсутність підстав для сплати підприємством страхового внеску за відповідний період.

Крім того, матеріали справи не містять жодних доказів щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 заробітної плати за період з 12.06.1996 по 30.06.1996 та з 09.08.1996 по 31.08.1996.

Суд наголошує на тому, що з вищевказаних довідок вбачається, що позивачу у червні 1996 року було нараховано заробітну плату у сумі 10921000 та у серпні 1996 року - 100,28. Заробітна плата в липні 1996 року позивачу не виплачувалася.

Проте, позивачем не надано жодних доказів, які свідчили про те, що вказані суми були виплачені позивачу саме за періоди роботи з 12.06.1996 по 30.06.1996 та з 01.08.1996 по 08.08.1996.

Враховуючи вказане, суд дійшов висновку, що відповідач правомірно не зарахував до страхового стажу позивача періоди його роботи на ЗАТ "Швейник" з 12.06.1996 по 08.08.1996.

Також у позовній заяві позивач зазначив про необхідність зарахування до страхового стражу період здійснення ним господарської діяльності як фізичною особою підприємцем з 30.07.2003 по 01.07.2012.

Так, позивач зазначив, що вказаний період він перебував на спрощеній системі оподаткування та здійснював сплату до бюджету єдиного внеску, частина з якого була перерахована на рахунок Пенсійного фонду України в якості сплати страхових внесків.

Позивач наголосив на тому, що у нього відсутня заборгованість зі сплати єдиного внеску, що є підставою для зарахування відповідного періоду до його страхового стражу.

Згідно зі статтею 3 Закону №1788 право на трудову пенсію мають особи, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності фізичної особи та виключно її праці, - за умови сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Відповідно до пунктів 3-1 Перехідних положень Закону №1058-IV (в редакції від 01.01.2018) до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються в т.ч. періоди: ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

- з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

- з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Відповідно до пункту 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (в редакції, яка була чинна на момент призначення позивачу пенсії) час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності та на виключно їхній праці, за період до 1 травня 1993 р., а також час роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків.

Постановою Кабінету Міністрі України №763 від 03.10.2018 було доповнено пункт 4 Порядку абзацом такого змісту: "Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 р. по 31 грудня 2017 р. за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.".

Згідно з пунктом 7 Порядку №22-1 (в редакції, яка була чинна на момент призначення позивачу пенсії) період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01.07.2000 підтверджується даними персоніфікованого обліку за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01.01.2004 підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01.01.2004 - даними персоніфікованого обліку за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Як вбачається з розрахунку стажу, позивачу до страхового стажу були, серед іншого, зараховані періоди з 14.07.2003 по 29.07.2003 та з 01.11.2006 по 11.11.2016.

Отже, позивачу не було зараховано до страхового стажу період з 30.07.2003 по 30.10.2006.

Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця від 30.07.2003 серії НОМЕР_5 позивач з 30.07.2003 зареєстрований як фізична особа-підприємець (т.1, а.с.63).

Згідно з довідкою про взяття на облік платника податків від 21.09.2011 №294 позивач з 06.08.2003 взятий на облік в органах державної податкової служби як платник податків (т.1, а.с.67).

Як вбачається з книги реєстрації суб`єктів підприємницької діяльності, позивач з 16.11.2006 був взятий на облік в Управлінні Пенсійного фонду України у Сквирському районі Київської області як фізична особа-підприємець (т.1, а.с.173-176).

Відповідно до свідоцтва платника єдиного податку серії НОМЕР_6 від 06.06.2020 позивач з 01.01.2012 перейшов на спрощену систему оподаткування (т.1, а.с.35).

Як вбачається з листа Головного управління ДФС у Київській області від 27.03.2019 №7882/фоп/10-36-50-11, відповідно до баз даних ІС "Податковий блок" ФОП ОСОБА_1 зареєстрований фізичною особою-підприємцем з 06.08.2003 та по даний час є платником податків, що здійснює підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування.

ФОП ОСОБА_1 з 01.01.2012 по 01.09.2014 є платником єдиного податку 2 групи, а з 01.09.2014 і по даний час - платником єдиного податку 3 групи (т.1, а.с.56).

Відповідно до пункту 2 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва" від 03.07.1998 №727/98 (який був чинний у період здійснення позивачем підприємницької діяльності з 30.07.2003 по 31.12.2011) суб`єкти малого підприємництва - фізичні особи мають право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів за єдиним податком шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку.

Суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа сплачує єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України.

Відділення Державного казначейства України наступного дня після надходження коштів перераховують суми єдиного податку у таких розмірах:

до місцевого бюджету - 43 відсотки;

до Пенсійного фонду України - 42 відсотки;

на обов`язкове соціальне страхування - 15 відсотків (у тому числі до Державного фонду сприяння зайнятості населення - 4 відсотки) для відшкодування витрат, які здійснюються відповідно до законодавства у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, а також витрат, зумовлених народженням та похованням.

Згідно з частиною першою статті 21 Закону №1058 органи Пенсійного фонду ведуть облік усіх застрахованих осіб та персоніфікований облік надходження страхових внесків, створюють і забезпечують функціонування єдиного державного автоматизованого банку відомостей про застрахованих осіб, здійснюють облік коштів Накопичувального фонду на накопичувальних пенсійних рахунках.

Відповідно до частини третьої статті 21 Закону №1058 персональна облікова картка застрахованої особи повинна містити такі відомості, зокрема, частина персональної облікової картки, яка відображає страховий стаж, заробітну плату (дохід) та розмір сплачених страхових внесків: ідентифікаційний номер страхувальника; рік, за який внесено відомості; розмір страхового внеску до Пенсійного фонду за відповідний місяць; сума сплачених страхових внесків до Пенсійного фонду за відповідний місяць; страховий стаж; ознака особливих умов праці, які дають право на пільги в пенсійному забезпеченні; сума заробітної плати (грошового забезпечення, доходу), з якої сплачено страхові внески за відповідний місяць; сума доходу (прибутку) осіб, які провадять підприємницьку діяльність і обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент).

Відповідно до пункту 1 Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 1998 року № 794 (далі - Положення №794), персоніфікований облік полягає в збиранні, обробленні, систематизації та зберіганні передбачених законодавством про пенсійне забезпечення відомостей про фізичних осіб, що пов`язані з визначенням права на виплати з Пенсійного фонду та їх розмір за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Згідно з пунктом 5 Положення №794 персоніфікований облік здійснює Пенсійний фонд та його органи на місцях (далі - уповноважений орган).

Отже, в силу положень Указу перерахування до Пенсійного фонду України єдиного податку у розмірі 42% здійснюється Відділенням Державного казначейства України наступного дня після надходження від платника податків відповідної суми коштів.

При цьому, інформація щодо сплачених особою страхових внесків, зокрема, і тих, які були перераховані як частина сплаченого платником єдиного податку, зберігається в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку.

Згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу позивачем з серпня 2003 року по жовтень 2006 року не було здійснено сплату страхових внесків (т.1, а.с.185-186).

Суд наголошує на тому, що матеріали справи не містять ані доказів сплати позивачем як фізичною особою-підприємцем страхових внесків за період з 30.07.2003 по 30.10.2006, ані доказів їх надходження до бюджету.

У зв`язку з цим, суд вважає, що відповідач правомірно відмовив позивачу у зарахуванні періоду з 30.07.2003 по 30.10.2006 до його страхового стажу.

Щодо посилань позивача у поясненнях по справі (т.2, а.с.48-49) щодо необхідності врахування до цього страхового стажу періоду перебування ОСОБА_1 період його безробіття, а саме з 14.07.2003 по 30.07.2003, суд звертає увагу позивача на те, що період з 14.07.2003 по 29.07.2003 вже врахований до страхового стажу ОСОБА_1 .

Також у поясненнях по справі позивач зазначив про необхідність врахування до його страхового стажу період здійснення його підприємницької діяльності з 12.11.2012 до 01.09.2014, з приводу чого суд зазначає таке.

Згідно з пунктом 1.5 Порядку №22-1 заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім`ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

Пунктом 1.8 Порядку №22-1 визначено, що днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, поновленням виплати пенсії, виплатою недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.

До заяви про перерахунок пенсії у зв`язку з урахуванням страхового стажу (заробітної плати) після призначення пенсії, у зв`язку зі зміною кількості членів сім`ї, а також в інших випадках, які спричиняють збільшення чи зменшення розміру пенсії, надаються документи, передбачені підпунктами 2-4 пункту 2.1, пунктом 2.6 цього розділу (пункт 2.7 Порядку №22-1).

Отже, з вищенаведених норм вбачається, що органи Пенсійного фонду України здійснюють перерахунок пенсії у тому числі на підставі заяви пенсіонера про перерахунок пенсії з урахуванням страхового стажу після призначення пенсії.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивач у заяві від 18.04.2019 просив Сквирське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Київській області зарахувати до його страхового стажу період з 31.07.2003 по 01.07.2012.

При цьому, матеріали справи не містять доказів звернення позивача до відповідача із заявою про перерахунок пенсії з урахуванням його страхового стажу за період з 12.11.2012 до 01.09.2014 та доказів відмови Сквирського об`єднане управління Пенсійного фонду України в Київській області у зарахуванні відповідного періоду до страхового стажу ОСОБА_1 та здійснені перерахунку пенсії саме з урахуванням такого періоду.

У позовній заяві позивач зазначив про те, що відповідачем було неправильно визначено індивідуальний коефіцієнт страхового стажу на момент призначення пенсії, який враховується під час обрахунку пенсії, та який, на думку позивача, має становити 0,54338, з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 25 Закону №1058 (в редакції, яка була чинна на момент призначення позивачу пенсії) коефіцієнт страхового стажу, що застосовується для обчислення розміру пенсії, визначається із заокругленням до п`яти знаків після коми за формулою:

Кс = См х Вс / 100% х 12, де

Кс - коефіцієнт страхового стажу;

См - сума місяців страхового стажу;

Вс - визначена відповідно до цього Закону величина оцінки одного року страхового стажу (у відсотках). За період участі тільки в солідарній системі величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1,35%, а за період участі в солідарній і накопичувальній системах пенсійного страхування - 1,08%.

Для особи, яка брала участь у солідарній і накопичувальній системах, визначається один коефіцієнт страхового стажу як сума коефіцієнта страхового стажу за період участі тільки в солідарній системі та коефіцієнта страхового стажу, визначеного за період участі в солідарній і накопичувальній системах.

Згідно з частиною другою статті 25 Закону №1058 коефіцієнт страхового стажу з урахуванням періодів до набрання чинності цим Законом не може перевищувати 0,75, а з урахуванням страхового стажу, передбаченого абзацом другим частини четвертої статті 24 цього Закону, - 0,85.

Відповідно до розрахунку розмір страхового стажу позивача становить 34 роки 11 місяців та 25 днів.

Отже, коефіцієнт страхового стажу позивача відповідно до вказаної вище формули на момент призначення пенсії становив 0,47138 (34 х 12 +11) х 1,35% / 100%х12.

З розпорядження №136848 від 02.10.2015 вбачається, що коефіцієнт страхового стажу позивача становить - 0,034917, а коефіцієнт страхового стажу з урахуванням кратності 1,35 - 0,47138 (т.1, а.с.189).

Отже, на момент призначення позивачу пенсії територіальним органом Пенсійного фонду України було правильно визначено розмір коефіцієнту страхового стажу позивача.

Суд зазначає, що Законом України №2148-VIIІ від 03.10.2017, який набрав чинності з 11.10.2017, було внесено зміни до Закону №1058, зокрема у статтю 25, частиною першою якої визначено, що коефіцієнт страхового стажу, що застосовується для обчислення розміру пенсії, визначається із заокругленням до п`яти знаків після коми за формулою:

Кс = См х Вс / 100% х 12, де

Кс - коефіцієнт страхового стажу;

См - сума місяців страхового стажу;

Вс - визначена відповідно до цього Закону величина оцінки одного року страхового стажу (у відсотках). За період участі в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1%.

Відповідно до вказаної формули розмір коефіцієнту страхового стажу позивача становить 0,34917 (34 х 12 +11) х 1,35% / 100%х12.

Згідно з розпорядженням на перерахунок з 01.04.2018 позивачу було здійснено перерахунок пенсії саме із застосуванням коефіцієнту страхового стажу у розмірі 0,34917, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Суд зазначає, що Сквирське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області у листі від 18.03.2019 №2 надало позивачу інформацію про коефіцієнт страхового стажу, який був застосований саме після здійснення перерахунку пенсії, а не на момент призначення пенсії.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для застосування обрахунку пенсії позивача коефіцієнту страхового стажу у розмірі 0,54338.

Також у позовній заві позивач зазначив, що відповідачем на момент призначення пенсії позивачу було неправильно визначено коефіцієнт заробітної плати, який на його думку, становить 1,13069 та є сумою коефіцієнтів 103,56706 (за період з 01.01.1990 по 31.12.1994) + 15,06071 (за 2000 рік) + 10,27039 (за період з 01.01.2007 по 31.12.2011), з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до положень статті 40 Закону №1058 (в редакції, яка була чинна на момент призначення позивачу пенсії) для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу, починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами у період до 1 січня 2016 року або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року незалежно від перерв.

У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим цієї частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж.

За вибором особи, яка звернулася за призначенням пенсії, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключаються періоди до 60 календарних місяців страхового стажу, з урахуванням будь-яких періодів незалежно від перерв, що включаються до страхового стажу згідно з частиною третьою статті 24 цього Закону, та будь-якого періоду страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі складають не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі. Додатково за бажанням особи можуть бути виключені періоди строкової військової служби, навчання, догляду за інвалідом І групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, за період з 1 липня 2000 року до 1 січня 2005 року, а також періоди, коли особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до пунктів 8, 13 і 14 статті 11 цього Закону. У всіх випадках, крім випадку, передбаченого абзацом другим цієї частини, період, за який враховується заробітна плата, не може бути меншим, ніж 60 календарних місяців.

Для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини другої статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених

законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини.

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, а за період страхового

стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою:

Зп = Зс х (Ск : К), де:

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях;

Зс - середня заробітна плата (дохід) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади у галузі статистики, економіки, соціальної політики і фінансів;

Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз-1 + Кз-2 + Кз-3 + ... + Кз-n );

К - кількість місяців страхового стажу, за які розраховано коефіцієнти заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

У разі відсутності на день призначення пенсії даних про заробітну плату (дохід) в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії, за попередній рік для визначення середньої заробітної плати (доходу) враховується наявна заробітна плата (дохід) у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії, за місяці попереднього року з наступним перерахунком заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії після отримання даних про заробітну плату (дохід) у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії.

Коефіцієнт заробітної плати (доходу) застрахованої особи за кожний місяць страхового стажу, який враховується при обчисленні пенсії, визначається за формулою:

Кз = Зв : Зс, де:

Кз - коефіцієнт заробітної плати (доходу) застрахованої особи;

Зв - сума заробітної плати (доходу) застрахованої особи, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу);

Зс - заробітна плата (дохід) у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії, pа місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу).

Сума заробітної плати (доходу) застрахованої особи, яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу), визначається за формулою:

Зв = З + Зд, де:

Зв - сума заробітної плати (доходу) застрахованої особи, яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу);

З - сума заробітної плати (доходу) застрахованої особи, з якої фактично сплачено страхові внески згідно з цим Законом за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу);

Зд - сума заробітної плати (доходу) застрахованої особи, розрахована виходячи із передбаченої частиною третьою статті 24 цього Закону доплати, за місяць, за який визначається коефіцієнт заробітної плати (доходу), і яка визначається за формулою:

Зд = Д/Т х 100%, де:

Д - сума доплати, здійснена відповідно до частини третьої статті 24 цього Закону;

Т - розмір страхового внеску до солідарної системи у відповідному місяці.

У разі подання застрахованою особою для обчислення розміру пенсії даних про заробітну плату (дохід) за період до 1 січня 1992 року при визначенні коефіцієнта заробітної плати (доходу) середня заробітна плата за рік (квартал) у відповідному періоді вважається щомісячною середньою заробітною платою працівників, зайнятих у галузях економіки України, відповідного року (кварталу).

У разі відсутності на момент призначення пенсії даних про щомісячну середню заробітну плату працівників, зайнятих у галузях економіки України, за попередні місяці для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) враховується щомісячна середня заробітна плата працівників, зайнятих у галузях економіки України, за наявний попередній місяць з наступним перерахунком коефіцієнта заробітної плати (доходу) після отримання даних про щомісячну середню заробітну плату працівників, зайнятих у галузях економіки України, за місяць (місяці), що передує зверненню за призначенням пенсії.

При обчисленні коефіцієнта заробітної плати (доходу) за періоди сплати страхових внесків за застрахованих осіб, зазначених у пунктах 8, 13 і 14 статті 11 цього Закону та за періоди, які включаються до страхового стажу згідно з абзацом третім частини першої статті 24 цього Закону, враховується мінімальний розмір заробітної плати.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що до розрахунку коефіцієнту при призначені пенсії було взято до розрахунку заробітну плату за період з 01.04.1986 по 31.03.1994 за заявою позивача.

Крім того, відповідач зазначив, що ним при призначені пенсії не було враховано період з 01.07.2000 по 17.06.2003, оскільки у вказаний період позивач не здійснював сплату страхових внесків.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивачем було подано до Сквирського УПФУ Київської області заяву від 16.01.2013 про здійснення перерахунку пенсії з урахуванням заробітної плати за 1989 по 1994 роки (т.1, а.с.184).

Як вбачається з довідки Об`єднаного трудового архіву міської та сільських рад Сквирського району від 12.03.2019 №05-04/108.1 за період з січня 1990 року по грудень 1994 року, довідки про заробітну плати за період з 01.04.1989 по 11.05.2009 (т.1, а.с.231) позивач не отримував заробітну плату за липень 1993 року та за липень 1994 року, що виключає можливість сплати страхових внесків за вказані періоди та їх зарахування до страхового стажу.

Суд зазначає, що не зарахування липня 1993 року та липня 1994 року до страхового стажу зумовлює те, що страховий стаж позивача за період з 01.01.1990 по 31.12.1994 є меншим ніж 60 календарних місяців страхового стажу підряд, а тому вказаний період в силу положень ст.40 Закону №1058 не може бути взятий для обрахунку коефіцієнту заробітної плати позивача.

Щодо посилань позивача на необхідність здійснення розрахунку коефіцієнту заробітної плати за 2000 рік, то суд таке.

Згідно з архівною довідкою від 12.03.2019 №05-04/108.4 у 2000 році позивач працював на ЗАТ "Швейник" та отримав заробітну плату у розмірі: з січня по липень - 300 (щорічно), серпень - 301,78, вересень - 300, жовтень - 214,28, листопад - 210,00, грудень -262,24 (т.1, а.с.73).

Проте, відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу у 2000 році позивачем було здійснено сплату страхового внеску у розмірі 1000 грн. (1 день стажу) (т.1, а.с.224).

Суд зазначає, що копії матеріалів пенсійної справи, які долучені до позовної заяви, не містять жодних документів на підтвердження факту виплати позивачу у 2000 році заробітної плати.

Враховуючи ту обставину, що позивач, звернувся до відповідача із заявою про здійснення розрахунку заробітної плати саме за період з 01.04.1986 по 31.03.1994, а також враховуючи ту обставину, що на момент призначення пенсії в органах Пенсійного фонду України були відсутні відомості щодо виплати позивачу заробітної плати у 2000 році, суд дійшов висновку про те, що у відповідача на момент призначення пенсії були відсутні підстави для здійснення обрахунку заробітної плати та коефіцієнту заробітної плати за вказаний період.

Щодо посилань позивача на необхідність здійснення обрахунку коефіцієнту заробітної плати за період з 01.01.2007 по 31.12.2011, то суд ставиться до такої позиції критично, з огляду на таке.

Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу за період з 01.01.2007 по 31.12.2011 позивачем не було здійснено сплату страхових виплат за період з січня по липень 2008 року та за жовтень-листопад 2010 року, а тому вказаний період не включений до страхового стажу позивача.

У зв`язку з цим, страховий стаж позивача за період з 01.01.2007 по 31.12.2011 є меншим ніж 60 календарних місяців страхового стажу, а тому такий період не може бути взятий для обрахунку коефіцієнту заробітної плати позивача.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку щодо правомірності здійснення відповідачем обрахунку коефіцієнту заробітної плати позивача на момент призначення пенсії саме за період з 01.04.1989 по 31.03.1994.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Позивач під час розгляду справи не надав доказів того, що територіальний орган Пенсійного фонду України на момент призначення позивачу пенсії неправильно визначив розмір страхового стажу, коефіцієнту страхового стажу та коефіцієнту заробітної плати позивача, і тим самим не підтвердив неправомірність призначення та нарахування йому пенсії з 27.11.2012.

У зв`язку з цим, суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги щодо визнання протиправними дій відповідача щодо призначення та нарахування позивачу з 27.11.2012 пенсії.

Крім того, суд не вбачає підстав для зобов`язання відповідача встановити коефіцієнт страхового стажу у розмірі 0,54338 та коефіцієнт заробітної плати у розмірі 1,13069 з моменту призначення пенсії, оскільки матеріали справи підтверджують правомірність визначення територіальним органом Пенсійного фонду України на момент призначення позивачу пенсії розмірів відповідних показників.

Суд зазначає, що оскільки висновки позивача щодо наявності заборгованості з виплати пенсії у розмірі 52172,38 грн. базуються виключно на позиції щодо неправильного визначення територіальним органом Пенсійного фонду України на момент призначення ОСОБА_1 розміру страхового стажу, коефіцієнту страхового стажу та коефіцієнту заробітної плати, що спростовано судом вище, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача відповідної суми заборгованості та штрафних санкцій.

Щодо вимоги позивачам про зобов`язання відповідача встановити позивачу розмір пенсії у розмірі 3802,42 грн., то суд зазначає про те, що матеріали справи не містять доказів звернення позивача до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області саме із заявою про здійснення перерахунку його пенсії з березня 2019 року, яка в силу вимог Закону №1058 є обов`язковою передумовою для здійснення відповідного перерахунку.

Крім того, матеріали справи не містять доказів відмови відповідача у здійсненні відповідного перерахунку пенсії та встановленні у розмірі 3802,42 грн.

У зв`язку з цим, суд не вбачає підстав для задоволення вказаної позовної вимоги.

Таким чином, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Дудін С.О.