Справа № 560/1474/20
Суддя: Шевчук О.П.
Дата ухвалення: 2020-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/1474/20
РІШЕННЯ

іменем України

07 травня 2020 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Шевчука О.П.

розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, податкової вимоги,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Хмельницькій області №0-2214 від 15.04.2019, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, як власниками нежитлової нерухомості за 2018 рік в розмірі 36000,14 грн; визнати протиправною та скасувати податкову вимогу №216918-51 від 03.09.2019, де вказано, що сума податкового боргу за податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, складає 36000,14 грн за 2018 рік.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що спірні податкове повідомлення-рішення та податкова вимога є протиправними, оскільки рішення позачергової сесії Новоушицької селищної ради від 23.06.2017 №11 "Про встановлення та затвердження місцевих податків і зборів на 2018 рік на території Новоушицької селищної ради, яка входить до складу Новоушицької селищної об`єднаної територіальної громади", яким визначені ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік, скасоване рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 19.09.2019 №560/1818/19. Просив позов задовольнити.

На адресу суду від відповідача 26.03.2020 надійшов відзив в якому останній заперечує проти позовних вимог та зазначає, що формування та вручення позивачу спірного податкового повідомлення - рішення з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік здійснене до 01.07.2019 згідно діючих ставок органу місцевого самоврядування, які прийняті і оприлюднені належним чином. Позивач не надав доказів виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 19.09.2019 №560/1818/19. Просив у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 13.03.2020 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Дослідивши позовну заяву, відзив на позовну заяву, з`ясувавши обставини справи та оцінивши наявні в матеріалах справи належні та допустимі докази, суд враховує наступне.

Суд встановив, що 14 травня 2018 року між позивачем та ОСОБА_2 , укладено договір дарування. Відповідно до даного договору позивачу подаровано 690/1000 частки у праві власності нежитлової будівлі центральної майстерні та ангару, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1401,4 кв.м. Дані об`єкти розташовані на земельних ділянках розміром 0,1176 га (кадастровий номер :03:001:289), розміром 0,1189 га (кадастровий номер :03:001:290), та розміром 0,1771 га (кадастровий номер :03:001:280), що підтверджується відповідним договором.

ГУ ДФС у Хмельницькій області прийнято відносно позивача податкове повідомлення - рішення №0-2212 від 15.04.2019, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, у розмірі 36000,14 грн за 2018 рік. У зв`язку з несплатою узгодженої суми грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно в установлені законодавством строки, платнику сформовано та надіслано податкову вимогу від 03.09.2019 №216918-51.

Позивач оскаржив спірні податкове повідомлення-рішення та вимогу до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.

Згідно з статтею 265 Податкового кодексу України податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки входить до складу податку на майно.

Відповідно до статті 266 Податкового кодексу України об`єкт оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

За змістом підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Пунктом 266.3 статті 266 Податкового кодексу України передбачено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до підпункту 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 Податкового кодексу України податок на майно належить до місцевих податків.

Згідно з пунктом 8.3 статті 8 Податкового кодексу України до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

За змістом пункту 4.4 статті 4 Податкового кодексу України установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Права місцевих рад на встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначення об`єкту оподаткування, платників податків і зборів, розмір ставки, податкового періоду та інших обов`язкових елементів встановлені статтями 10, 12 Податкового кодексу України.

Відповідно до п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України «сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів».

Згідно з п.п.12.3.1. ст. 12 Податкового кодексу України встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом.

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів або про внесення змін до них надсилається в електронному вигляді у десятиденний строк з дня прийняття до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів, але не пізніше 1 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін до них (- п.п. 12.3.3 ст.12 Податкового кодексу України).

Контролюючі органи не пізніше 10 липня поточного року складають зведену інформацію про розмір та дату встановлення ставок місцевих податків та зборів на відповідних територіях та подають її в електронній формі центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику.

Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом (- п.п. 12.3.4 ст.12 Податкового кодексу України).

Відповідно до п.12.4 ст.12 Податкового кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо податків та зборів належать: - встановлення ставок місцевих податків та зборів в межах ставок, визначених цим Кодексом; - визначення переліку податкових агентів згідно із статтею 268 цього Кодексу; - до початку наступного бюджетного періоду прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, зміну розміру їх ставок, об`єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке тягне за собою зміну податкових зобов`язань платників податків та яке набирає чинності з початку бюджетного періоду.

Офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених п.п.12.3.4 ст.12 Податкового кодексу України (- п.12.5 ст.12 Податкового кодексу України).

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплене також статтею 143 Конституції України та пунктом 24 частини 1 статті 26 Закону України від 21.05.1997 №280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні".

Рішенням позачергової сесії Новоушицької селищної ради від 23.06.2017 №11 встановлена ставка податку для об`єктів нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичних осіб-підприємців, які здійснюють (займаються) комерційну діяльність.

Згідно з пунктом 5.2.2.2 вказаного рішення ставка податку для об`єктів нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичних осіб-підприємців, які здійснюють (займаються) комерційну діяльність, встановлюється у розмірі 1,5 відсотки мінімальної заробітної плати за 1 кв. метр загальної площі для об`єктів нежитлової нерухомості, які розташовані (знаходяться) на території смт. Нова Ушиця, яка входить до складу Новоушицької селищної об`єднаної територіальної громади.

Головне управління ДФС у Хмельницькій області здійснило розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та сформувало спірне податкове повідомлення-рішення, виходячи з ставки податку, встановленої рішенням позачергової сесії Новоушицької селищної ради від 23.06.2017 №11.

До Дунаєвецького управління ГУ ДПС у Хмельницькій області надійшла заява від гр. ОСОБА_1 від 30.10.2019 щодо перерахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік на підставі рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 19.09.2019 по справі №560/1818/19.

ГУ ДПС у Хмельницькій області надано відповідь платнику з детальним роз`ясненням, що формування та вручення ППР з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік було проведено до 1 липня 2019 року, згідно діючих ставок органу місцевого самоврядування, які були прийняті та оприлюднені відповідно до норм ПКУ.

Верховний Суд України (постанова від 24.11.2015 року, справа №826/4703/13-а) сформулював правозастосовний висновок щодо того, чи повинна фізична особа, яка є власником нежилого приміщення, платити земельний податок/податок на нерухоме майно (в даному випадку аналогія застосування понять, які є складовими місцевого податку, до числа яких належить податок на нерухоме майно і земельний податок) у разі, коли фізична особа набуває статусу суб`єкта господарювання: «Правове відношення між власністю на нерухоме майно чи користування ним та обов`язком сплати податку на нерухоме майно не припиняється у разі набуття власником чи користувачем нерухомого майна статусу суб`єкта господарювання та обрання ним виду економічної діяльності і системи оподаткування, які не передбачаються використання такого майна в господарській діяльності. Тобто, з набуттям ознак суб`єкта господарювання фізична особа, яка ним стала, не перестає бути власником чи користувачем нерухомого майна і не звільняється від обов`язку сплати податку на нерухоме майно».

За таких обставин, податкове повідомлення-рішення від 15.04.2019 №0-2212 про визначення позивачу податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, виходячи з ставки податку, встановленої рішенням позачергової сесії Новоушицької селищної ради від 23.06.2017 №11, прийнято контролюючим органом правомірно, а підстав для його скасування немає.

Щодо визнання протиправною та скасування податкової вимоги №216918-51 від 03.09.2019 суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 27.02.2020 по справі №560/14/20 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Хмельницькій області про визнання протиправною та скасування вимоги №216918-51 від 03.09.2019 відмовлено.

Згідно ч.4 ст.78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїз Торія проти Іспанії", параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні "Петриченко проти України" (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено позовні вимоги, а суб`єкт владних повноважень, який заперечує проти позову, у свою чергу довів, що діяв у межах закону при прийнятті оскаржуваного рішення та податкової вимоги, що підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, а також обставинами встановленими в справі №560/14/20, а отже відповідач діяв в межах наданих йому повноважень на підставі норм чинного законодавства, а тому такі рішення є правомірними, у зв`язку із чим адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Підстави для вирішення судом питання про розподіл між сторонами судових витрат у відповідності до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 15.04.2019 №0-2212, податкової вимоги №216918-51 від 03.09.2019.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Головне управління ДПС у Хмельницькій області (вул. Пилипчука, 17,Хмельницький,Хмельницька область,29000 , код ЄДРПОУ - 43142957)

Головуючий суддя О.П. Шевчук