Справа № 640/1289/19
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2020-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2020 року м. Київ № 640/1289/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Добрянської Я.І., розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовомПублічного акціонерного товариства "Укрнафта"
до Державної архітектурно-будівельної інспекції України
провизнання протиправним та скасування Припису від 28.12.2018 року та Постанови № 2/1015-05/1-144, зобов`язання вчинити дії
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Публічне акціонерне товариство "УКРНАФТА" (позивач) з позовом до Державної архітектурно-будівельної інспекції України (відповідач) в якому просило:

-визнати протиправним та скасувати припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності від 28.12.2018 року, складений департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, як такий, що є необгрунтованим та не відповідає вимогам чинного законодавства України;

-визнати протиправною та скасувати постанову №2/1015-05/1-144 від 09.01.2019 року про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності у розмірі 76 840,00 грн., складену департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, як таку, що є необгрунтованою та не відповідає вимогам чинного законодавства України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувані припис та постанова є протиправними оскільки відповідачем безпідставно вказано в акті планової перевірки та у протоколі від 28.12.2018 року про незабезпечення позивачем здійснення технічного нагляду при виконанні будівельних робіт на АЗС 15/009, а відтак вони є протиправними та підлягають скасуванню.

Державною архітектурно-будівельною інспекцією України подано відзив на адміністративний позов в якому зазначtyj, що замовником (забудовником) ПАТ «УКРНАФТА» не забезпечено здійснення технічного нагляду згідно із законодавством на об`єкті будівництва під час встановлення стаціонарного заправника газу СЗГ-10 на діючий АЗС 15/009 (вул. Одеська, с. Кучурган, Роздільнянського району Одеської області) чим порушило вимоги ст. 11 Закону України «Про архітектурну діяльність» та Порядок здійснення технічного нагляду під час будівництва об`єкта архітектури, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2007 року № 903 в межах наданих повноважень та просить у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Розглянувши адміністративний позов та додані до нього матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення представників сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, зазначає таке.

25.07.2013 року між позивачем та ТзОВ «Волиньархпроект» було укладено договір на розробку проектної документації № 214 стосовно встановлення стаціонарного заправника газу СЗГ-10 на діючій АЗС 15/009 (вул. Одеська, с. Кучурган, Роздільнянського району Одеської області). 12.09.2013 року вказані роботи були виконані та між сторонами підписаний акт №ОУ-0000100. (копія додана до матеріалів справи).

ПАТ «УКРНАФТА» 26.09.3013 видала наказ № 21 про здійснення технічного нагляду за виконанням бдівельних робіт з " Встановлення стаіонарних запраників газу СЗГ-10 на діючих АЗС" згідно з адресами вказаними в наказі та поклала обов"язки з технічного нагляду на інженера ОСОБА_1 . Також вказала у зазначеному наказі, що здійснення технічного нагляду відбуватиметься після реєстрації дозволу на виконання будівельних робіт в Держархбудінспекції України. Слід наголосити, що на час видання наказу від 26.09.3013 № 21 ОСОБА_1 працював у ТзОВ «Волиньархпроект».

Згідно даних Реєстру дозвільних документів відповідача, ПАТ «УКРНАФТА» 24.01.2014 року отримало в Державній архітектурно-будівельній інспекції України дозвіл на виконання будівельних робіт № ІУ 76 на об`єкт: встановлення стаціонарного заправника газу СЗГ-10 на діючій АЗС 15/009 (вул. Одеська, с. Кучурган, Роздільнянського району Одеської області). Технічний нагляд за будівництвом здійснював ОСОБА_1 , кваліфікаційний сертифікат Ат № НОМЕР_1 , (договір на здійснення технічного нагляду між ТзОВ «Волиньархпроект» та ПАТ «УКРНАФТА» № 10 від 01.08.2013 року).

28.02.2017 ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа-підприємець, номер запису 2 003575.

01.03.2017 року наказом директора ТзОВ «Волиньархпроект» № 3 ОСОБА_1 був звільнений з посади інженера технічного нагляду за згодою сторін (ст.36, п.2 КЗпП України). (копія в матеріалах справи). З 11.03.2017 року по 27.03.2017 року на діючій АЗС 15/009 по вул. Одеська в с. Кучурган Роздільнянського району Одеської області були проведені роботи по встановленню стаціонарного заправника газу СЗГ-10, що підтверджує копія загального журналу робіт ТОВ « УКРРЕЗЕРВУАРСЕРВІС», яка міститься в матеріалах справи.

28.12.2018 року головним інспектором будівельного нагляду інспекційного відділу департаменту Державної архітектурно-будівельній інспекції в Одеській області Кузьмінською Ніною Іванівною була проведена планова перевірка щодо дотримання позивачем вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

В результаті перевірки був складений акт № 136 від 28.12.2018 року, копія якого міститься в матеріалах справи, в якому вказано, що позивачем порушено ст.11 Закону України «Про архітектурну діяльність» та Порядок здійснення технічного нагляду під час будівництва об`єкта архітектури затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 903 від 11.07.2007 року, а саме :

- Розділ 6 стор. 7-8 акту : проектна документація розроблена ТзОВ «Волиньархпроект», проте, в дозволі на виконання будівельних робіт № ІУ 76 від 24.01.2014 року зазначено проектну організацію ТОВ «Волиньархпроект»;

- Розділ 6 стор. 8-9 акту : відповідальною особою за здійснення технічного нагляду за будівництвом здійснює ОСОБА_1, проте наказ про здійснення технічного нагляду за будівництвом інженером технічного нагляду ОСОБА_1 від 26.09.2013 року № 21 видано ПАТ «УКРНАФТА», замовником будівництва.

На підставі вказаного акту 28.12.2018 року головним інспектором будівельного нагляду інспекційного відділу департаменту Державної архітектурно-будівельній інспекції в Одеській області Кузьмінською Н.І. був виданий припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів та правил згідно якого позивач зобов`язаний був до 15.01.2019 року усунути порушення у сфері містобудівного законодавства та попередити департамент Державної архітектурно-будівельній інспекції в Одеській області в той же термін.

Одразу після видання припису, 28.12.2018 року, тим же самим головним інспектором будівельного нагляду інспекційного відділу департаменту Державної архітектурно-будівельній інспекції в Одеській області Кузьмінською Н.І. був складений протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності в якому вказано, що проектна документація розроблена ТзОВ «Волиньархпроект», проте, в дозволі на виконання будівельних робіт № ІУ 76 від 24.01.2014 року зазначено проектну організацію ТОВ «Волиньархпроект», відповідальною особою за здійснення технічного нагляду за будівництвом здійснює ОСОБА_1, проте наказ про здійснення технічного нагляду за будівництвом інженером технічного нагляду ОСОБА_1 від 26.09.2013 року № 21 видано ПАТ «УКРНАФТА», замовником будівництва, чим порушено ст.11 Закону України «Про архітектурну діяльність» та Порядок здійснення технічного нагляду під час будівництва об`єкта архітектури затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 903 від 11.07.2007 року в п.4 якого зазначено, що здійснення технічного нагляду особами, що працюють у проектних і будівельних організаціях, які виконують роботи на підконтрольних об`єктах будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми (СС2) та значними (СС№) наслідками, не допускається.

09.01.2019 року головним інспектором будівельного нагляду інспекційного відділу департаменту Державної архітектурно-будівельній інспекції в Одеській області Кузьмінською Н.І. була винесена постанова № 2/1015-05/1-144 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, якою визнано позивача винним у вчиненні правопорушення передбаченого п.5 ч.2 ст.2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та накладено штраф в розмірі 76 840,00 грн.

Непогоджуючись з діями відповідача та вважаючи їх протиправними, а припис та постанову скасувати, позивач звернувся з цим адміністративним позовом до суду для захисту своїх прав та законних інтересів.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності спрямовано на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів встановлено Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17 лютого 2011 року № 3038-VI (далі - Закон № 3038-VI).

Згідно з ч. 8 ст. 36 Закону № 3038-VI замовник відповідно до закону несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації про початок виконання будівельних робіт, та виконання будівельних робіт без зареєстрованої декларації.

Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності", Порядком виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 466, Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461 було запроваджено декларативний принцип оформлення замовником документів, які надають право виконувати будівельні роботи на об`єктах будівництва І-ІІІ категорії складності та підтверджують готовність таких об`єктів до експлуатації.

Вказаний принцип полягав у тому що відповідальність за достовірність даних, зазначених замовником у декларації про початок виконання будівельних робіт та декларації про готовність об`єкта до експлуатації, покладалась на замовника, а функції органу державного архітектурно-будівельного контролю на етапі подання таких документів було зведено до перевірки повноти даних, вказаних замовником будівництва у відповідному документі декларативного характеру.

Таким чином, для реєстрації декларацій за декларативним принципом подання замовником будівництва інших документів, окрім двох примірників заповненої декларації відповідної форми законодавством не передбачено.

Суд погоджується з висновками викладенми в акті перевірки від 28.12.2018 року та винесені на його підставі припису і постанову такими, що відповідають чинному законодавству.

Як зазначається позивачем та вбачається з матеріалів справи вказаний вище об`єкт є стаціонарним АГЗП з надземними резервуарами.

Як передбачено паспортом стаціонарного заправника газу, готовність СЗГ-10 до експлуатації оформляється актом готовності до експлуатації закінченого будівництвом об`єкту газоспоживання, пуск в експлуатацію по ДБН А.3.1.-3-94 (актом державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації).

Прив`язка та монтаж СЗГ-10, як складової АГЗП, (орієнтація у просторі та додержання необхідних розривів, доповнення необхідними елементами - операторська, заземлення, фундаменти, блискавкозахист, площадка обслуговування, навіс) до конкретних умов об`єкту виконується окремим проектом та спеціалізованими організаціями.

Так, відповідно до ч. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції на час проведення перевірки), на який посилається відповідач в оскаржуваному приписі та який набрав чинності 12.03.2011, експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Відповідно до ч. 2 ст. 39 цього Закону прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що належать до IV і V категорій складності, здійснюється на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Акт готовності об`єкта до експлуатації підписується замовником, генеральним проектувальником, генеральним підрядником або підрядником (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників), субпідрядниками, страховиком (якщо об`єкт застрахований).

Форма акту готовності об`єкта до експлуатації, форма сертифіката, порядок його видачі, розмір та порядок внесення плати за видачу сертифіката визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 4 ст. 39 цього Закону прийняття рішення про реєстрацію (повернення) декларації про готовність об`єкта до експлуатації, видачу (відмову у видачі) сертифіката здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дати подання відповідних документів.

Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката.

Відповідно до ч. 10 ст. 39 зазначеного Закону замовник відповідно до закону несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації про готовність об`єкта до експлуатації, та за експлуатацію об`єкта без зареєстрованої декларації або сертифіката.

Відповідно до п. 12 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, який затверджений постановою КМ України від 13.04.2011 № 461 (в редакції на час видання оскаржуваного припису) експлуатація об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачене законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Слід зазначити, що об`єктами будівництва є будинки, будівлі, споруди будь-якого призначення, їх комплекси та частини, лінійні об`єкти інженерно-транспортної інфраструктури (абзац п`ятий частини першої статті 4).

У взаємозв`язку з наведеним слід додати, що відповідно до п. 1 ч. 6 Порядку віднесення об`єктів будівництва до IV і V категорій складності, затвердженого постановою КМ України від 27.04.2011 № 557 та чинного на час прийняття оскаржуваного рішення, до V категорії складності відносяться об`єкти будівництва, які згідно із Законом України "Про об`єкти підвищеної небезпеки" є об`єктами підвищеної небезпеки. Зокрема, відповідно до загального визначення, об`єкт підвищеної небезпеки - об`єкт, на якому використовуються, виготовляються, переробляються, зберігаються або транспортуються одна або кілька небезпечних речовин чи категорій речовин у кількості, що дорівнює або перевищує нормативно встановлені порогові маси, а також інші об`єкти як такі, що відповідно до закону є реальною загрозою виникнення надзвичайної ситуації техногенного та природного характеру (ч.1. ст. 1 цього ж Закону).

У даному випадку, як вбачається із дозволу № ІУ 176 від 24.01.2014 року, виданого відповідачем на виконання роботи, вказаний вище об`єкт (АГЗП) належить до об`єктів підвищеної небезпеки та, відповідно, є об`єктом категорії складності.

Наведене підтверджується і відомостями з Державного реєстру об`єктів підвищеної небезпеки, розміщеного на сайті Державної служби України з питань праці (код 51.00136390.08.2; 2013 рік).

Тобто, в силу законодавчих вимог АГЗП за статусом - є об`єктом та є об`єктом V категорії складності та, за загальним правилом, такий об`єкт в рамках дії Закону № 3038-VI підлягає прийняттю в експлуатацію, що передбачено і Паспортом об`єкту.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про об`єкти підвищеної небезпеки» державний нагляд та контроль у сфері діяльності, пов`язаної з об`єктами підвищеної небезпеки, здійснюють уповноважені законами органи влади, в тому числі центральні органи виконавчої влади та їх територіальні органи (у разі утворення), до відання яких відповідно до закону віднесені питання, зокрема, містобудування.

Виходячи з положень статей 6, 7 (п. 6 ч. 1) Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (Закон № 3038-VI), статті 13 Закону України «Про архітектурну діяльність», постанови КМ України № 553 від 23.05.2011, до таких органів належать органи ДАБІ, які є уповноваженими з питань, що з`ясовувались під час перевірки та приймалося оскаржуване рішення. У даному випадку, у зв`язку з реорганізацією в органах ДАБІ, відповідачем у справі щодо скасування спірної постанови є ДАБІ України.

Таким чином, з`ясування питань, що належали до предмету перевірки, у т.ч. наявності в межах дії Закону № 3038-VI дозволу на виконання будівельних робіт, є компетенцією органу ДАБІ, який здійснював перевірку.

У матеріалах справи містяться копії документів, пов`язаних із організацією позивача щодо здійснення технічного нагляду за встановленям АГЗП, а саме: наказ позивача № 21 від 26.09.2013 року «Про здійснення технічного нагляду»; кваліфікаційний сертифікат ОСОБА_1 № НОМЕР_2 ; акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів від 25.07 2014 року якою відповідач встановив відповідність проведеного контролю діючому законодавству.

Водночас наданими позивачем доказами не спростовано твердження відповідача щодо незабезпечення замовником (забудовником) ПАТ «Укрнафта» здійснення технічного нагляду згідно із законодавством на об`єкті будівництва під час встановлення стаціонарного заправника газу СЗГ-10 на діючій АЗС 15/009, вул. Одеська, с. Кучурган, Роздільнянський район, Одеська область, чим порушено ст.11 Закону України «Про архітектурну діяльність» та Порядок здійснення технічного нагляду під час будівництва об`єкта архітектури затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2007 року № 903. Оскільки на момент видачі наказу від 26.09.2013 № 21 ПАТ «Укрнафта», ОСОБА_1 виконував обов"яки інженера технічного нагляду у ТзОВ «Волиньархпроект». Також в матеріалах справи відсутній документ, який би надавав право ОСОБА_1 як ФОП здійснювати технічний нагляд за виконанням будівельних робіт із встановлення стаціонарних заправників газу СЗГ-10 на діючих АЗС ПАТ «Укрнафта».

Суд звертає увагу, що проектна документація розроблена ТзОВ «Волиньархпроект», ГІП ОСОБА_2 , кв. сертифікат НОМЕР_3 та затверджена розпорядженням публічного акціонерного товариства «Укрнафта» від 26.09.2013 № 20 (у завданні на проектування від 18.05.2013 зазначено проектну організацію ТОВ «Лігір-ІТБС» за адресою: м. Київ, вул. П. Мирного, 16/13(літ. А), проте в дозволі на виконання будівельних робіт від 24.01.2014 № ІУ 76 зазначено проектну організацію ТОВ «Волиньархпроект» за адресою: Волинська область, м. Луцьк, вул. Даргомижського, 7. При цьому експертний звіт щодо розгляду проектної документації по робочому проекту на встановлення стаціонарного заправника газу СЗГ-10 на діючій АЗС 15/009, вул. Одеська, с. Кучурган, Роздільнянський район, Одеська від 24.09.2013 № 1829/03-0799-13 філією Державного підприємства «Спеціалізована державна експертна організація - центральна служба Української державної будівельної експертизи» у Волинській області, головний експерт проекту ОСОБА_3 , кв. сертифікат НОМЕР_4 .

Крім того згідно наказу від 26.09.2013, виданого ПАТ «Укрнафта», відповідальною особою за здійснення технічного нагляду виступає ОСОБА_1 , кв. сертифікат AT № НОМЕР_1 . На момент видачі зазначеного наказу ОСОБА_1 працював на посаді інженера з технічного нагляду у ТзОВ «Волиньархпроект». Договір на здійснення технічного нагляду ТзОВ «Волиньархпроект» заключений з ПАТ «Укрнафта» від 01.08.2013р № 10.

Більше того, у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань наявні відомості щодо зареєстрованої фізичної особи підприємця ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , докази чого наявні в матеріалах справи. Тобто в матеріалах справи наявний наказ від 26.09.2013 № 21 про здійснення технічного нагляду за виконанням бдівельних робіт з " Встановлення стаціонарних заправників газу СЗГ-10 на діючих АЗС" виданий ПАТ «УКРНАФТА» на інженера з технічного нагляду ТзОВ «Волиньархпроект» ОСОБА_1 . Також в матеріалах справи відсутні будь які документи, які б підтверджували правовідносини між ПАТ «УКРНАФТА» та ФОП ОСОБА_1 та не доведено позивачем правомірності здійснення технічного нагляду за виконанням будівельних робіт з " Встановлення стаціонарних заправників газу СЗГ-10 на діючих АЗС" ПАТ «УКРНАФТА» у період з 11.03.2017 р до 30.04.2017р.

Згідно ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 24.01.2020 (справа № 420/2921/19).

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача за поданим адміністративним позовом є необґрунтованими, а спірне рішення прийнято відповідачем в порядок, спосіб та в межах наданих повноважень, з огляду на що відсутні підстави для задоволення адміністративного позову.

Згідно з ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Приймаючи до уваги те, що адміністративний позов задоволенню не підлягає, то судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 73, 77, 143, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Публічного акціонерного товариства "УКРНАФТА" відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки встановлені ст. 255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295, 296 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська