Справа № 160/2852/20
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2020-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 травня 2020 року Справа № 160/2852/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ніколайчук С.В.,
13.03.2020 року управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, в якій просить визнати протиправним та скасувати припис головного державного інспектора відділу з питань додержання законодавства про працю застрахованих осіб, зайнятість, працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці у Дніпровському регіоні головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Попко Г.А. щодо порушення вимог чинного законодавства з боку управління в частині не нарахування середнього заробітку за кожний день затримки остаточного розрахунку.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач не погоджується з оскаржуваним приписом, оскільки управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області було виконано вимоги статті 116 Кодексу законів про працю України при проведенні розрахунків з колишнім працівником ОСОБА_1 , тому підстави нараховувати йому середній заробіток відсутні. Працівника ОСОБА_1 було звільнено у п`ятницю 12.01.2018 року, в цей же день позивачем до Державної казначейської служби були передані платіжні доручення для перерахунку остаточних сум по заробітній платі. З урахуванням вихідних днів, сума остаточного розрахунку зарахована на картковий рахунок ОСОБА_1 15.01.2018 року. Крім того, рішенням суду ОСОБА_1 було поновлено на посаді з 13.01.2018 року, а тому відсутні підстави вважати, що позивачем були допущені порушення при проведенні остаточного розрахунку з ОСОБА_1 .
На думку позивача, оскаржуваний припис є протиправним та підлягає скасуванню, у зв`язку з чим він звернувся до суду з даним позовом та просить позовні вимоги задоволити в повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.03.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи та проведення судового засідання.
На виконання вимог ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.03.2020 року на адресу суду від відповідача 07.04.2020 року надійшов відзив на позовну заяву.
В наданому до суду відзиві зазначено, що в ході проведення інспекційного відвідування встановлено що наказом від 12.01.2018 року №18-к ОСОБА_1 звільнено з посади страхового експерта з охорони праці відділу страхових експертів з охорони праці Дніпровського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області. Остаточний розрахунок звільненому працівнику виплачено 15.01.2018 згідно платіжного доручення №2, остаточний розрахунок в день звільнення не проведено, що порушує вимоги ч. 1 ст. 116 КЗпП України, середній заробіток за кожен день затримки остаточного розрахунку підприємством не нараховано, що порушує вимоги ч. 1 ст. 117 КЗпП України. Щодо посилання позивача на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.10.2018 та постанову Дніпровського апеляційного суду від 15.07.2019, як додаткового доказу того, що питання трудових відносин після звільнення щодо розрахунку при звільненні було предметом судового розгляду та за його результатами порушень з боку позивача судом встановлено відповідач вважає необґрунтованим, оскільки предметом розгляду цієї справи було питання поновлення працівника на посаді, а не питання проведення остаточного розрахунку при звільненні.
17.04.2020 року засобами електронного зв`язку та 21.04.2020 року засобами поштового зв`язку позивачем було надано відповідь на відзив, в якій зазначено, що позивачем надавався відповідачу витяг з позовної заяви ОСОБА_1 , як додатковий доказ того, що питання трудових взаємовідносин після звільнення 12.01.2018 року щодо розрахунку при звільненні було предметом розгляду судом та за його результатом порушень з боку позивача судом не встановлено. Також, відповідача проінформовано та надано документи щодо планової ревізії фінансово-господарської діяльності Управління за період з 01.01.2017 року по 31.03.2019 року, проведеної Східним офісом Державної аудиторської служби України, якою не встановлено порушення з боку управління в частині виплати заробітної плати.
Відповідно до ч.6 ст.12, ч.1, 2 ст.257, ч.1 ст. 260 Кодексу адміністративного судочинства України зазначена справа є справою незначної складності та розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження.
Згідно з ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Відповідно до ст. 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
Актом інспекційного відвідування встановлені наступні порушення ч.1 ст. 116 та ч.1 ст. 117 Кодексу законів про працю України, а саме: наказом від 12.01.2018 року №18-к ОСОБА_1 звільнено з посади страхового експерта з охорони праці відділу страхових експертів з охорони праці Дніпровського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області. Остаточний розрахунок звільненому працівнику виплачено 15.01.2018 згідно платіжного доручення №2, остаточний розрахунок в день звільнення не проведено, що порушує вимоги ч. 1 ст. 116 КЗпП України, середній заробіток за кожен день затримки остаточного розрахунку підприємством не нараховано, що порушує вимоги ч. 1 ст. 117 КЗпП України.
18.11.2019 року за вих. №08-06/8530 позивачем було надано інспектору головного управління Держпраці у Дніпропетровській області зауваження на акт перевірки з додатковими документами.
22.11.2019 року головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області винесено припис про усунення виявлених порушень №ДН3470/1857/АВ/П, згідно з яким зобов`язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області у строк до 05.12.2019 року письмово проінформувати управління з питань праці головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про усунення порушень ч. 1 ст. 116 КЗпП України та ч. 1 ст. 117 КЗпП України, та надалі постійно дотримуватись вимог чинного законодавства.
Не погоджуючись з приписом від 22.11.2019 року №ДН3470/1857/АВ/П, позивач звернувся до начальника головного управління Держпраці у Дніпропетровській області зі скаргою, яка була зареєстрована 04.12.2019 року за вх. №06-29/9030.
03.01.2020 року за вих. №44-18/04 відповідачем надано рішення, яким скаргу позивача залишено без задоволення.
Не погоджуючись з прийнятим приписом, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи заявлений спір по суті, суд зазначає наступне.
Відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 1 Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.
Відповідно до стати 259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім органів доходів і зборів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.
Згідно з п. 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 96 (далі Положення № 96) Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
Відповідно до пп. 5 п. 4 та п. 50 Положення про Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області, затверджене наказом Міністерства соціальної політики України від 27.03.2015 року № 340 (далі Положення № 340) Управління Держпраці відповідно до покладених на нього завдань здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю; накладає у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Управління Держпраці.
Частинами 4, 5 статті 2 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" визначено, що заходи контролю здійснюються, зокрема, органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.
Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частини першої, четвертої, шостої-восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої-четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої-четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону (частина 5 статті 2 Закону №877-V).
Відповідно до пункту 1 Порядку №823 цей Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування), з урахуванням особливостей, визначених Конвенцією Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованої Законом України від 8 вересня 2004 р. № 1985-IV, Конвенцією Міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованої Законом України від 8 вересня 2004 р. № 1986-IV, та Законом України «Про основі засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».
Згідно до пункту 2 Порядку №823 заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.
Відповідно до пункту 5 Порядку № 823 інспекційні відвідування проводяться з таких підстав, зокрема: за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю.
Отже, приписами пункту 3 Порядку №823 передбачено, що інспекційні відвідування проводяться з такої підстави, як, зокрема, за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю.
Підставою для проведення перевірки стала скарга працівника ОСОБА_1 про затримку розрахунку при звільненні від 16.09.2019 року.
З огляду на викладене, судом встановлено наявність правових підстав для проведення інспекційного відвідування.
Стосовно встановленого порушення, суд зазначає наступне.
Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначені КЗпП України.
Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
ОСОБА_1 на підставі особистої заяви від 27.07.2017 року та наказу №240-к від 28.07.2017 року з 01.08.2017 року за безстроковим трудовим договором працював на посаді страхового експерта з охорони праці відділу профілактики виробничого травматизму Лівобережного відділення м.Дніпро за переведенням з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України м.Дніпро Дніпропетровської області.
Згідно з заяви від імені позивача, датованої 22.12.2017 року, позивачем 29.12.2017 року було видано наказ №872-к про переведення ОСОБА_1 з 01.01.2018 року з посади страхового експерта з охорони праці відділу профілактики виробничого травматизму Лівобережного відділення м.Дніпро Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області на посаду страхового експерта з охорони праці відділу страхових експертів з охорони праці Дніпровського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області за строковим трудовим договором, на період відпустки по догляду за дитиною основного працівника ОСОБА_2 (до дня фактичного виходу його з цієї відпустки), з посадовим окладом 6600 грн.
12.01.2018 року позивачем було видано наказ №18-к про звільнення ОСОБА_1 з посади 12.01.2018 року на підставі п.2 ст.36 КЗпП України, в зв`язку із закінченням строку трудового договору. Підставою зазначено наказ №872-к від 29.12.2017 року.
В цей же день п`ятницю 12.01.2018 року платіжні доручення щодо остаточного розрахунку були подані до органу Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області. З урахуванням вихідних днів фінансової установи, згідно банківської виписки сума остаточного розрахунку зарахована на картковий рахунок ОСОБА_1 у понеділок 15.01.2018 року.
Суду надано копії платіжних доручень №2, №3, №4 та №5 про нарахування ОСОБА_1 остаточного розрахунку із сумами утриманого податку датовані 12.01.2018 року, тобто у день звільнення.
Також, суду надано копію повідомлення про нараховані суми звільнення ОСОБА_1 датовану 12.01.2018 року, та квитанції ПАТ «Укрпошта» про надіслання вказаного повідомлення ОСОБА_1 12.01.2018 року.
Відповідно до ст.117 КЗпП України відповідальність за затримку розрахунку при звільненні настає в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Отже, підставою настання відповідальності за ст. 117 КЗПп України є вина власника або уповноваженого ним органу.
Судом не встановлено вини управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в затримці розрахунку з працівником у день звільнення, оскільки позивачем своєчасно у день звільнення було подано до Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області платіжні доручення щодо остаточного розрахунку ОСОБА_1 .
Відсутність вини в діях управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області підтверджується актом ревізії фінансово-господарської діяльності Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області з 01.01.017 року по 31.03.2019 року, складеного Східним офісом Держаудитслужби від 29.07.2019 року №04.04-20/6.
Вказаною перевіркою досліджувалась своєчасність проведення виплат з оплати праці працівників та нарахувань заробітної плати, якою, зокрема, було встановлено відсутність фактів несвоєчасних виплат належних сум працівникам.
Суд вважає акт перевірки від 29.07.2019 року №04.04-20/6 належним доказом у справі та оцінює разом з іншими наданими доказами у відповідності до ст. 73 КАС України, оскільки вказаний акт складений уповноваженим органом на перевірку досліджуваних питань.
Таким чином, з аналізу викладеного, судом не встановлено порушень з боку позивача щодо несвоєчасного проведення остаточного розрахунку з працівником ОСОБА_1 , у зв`язку з чим твердження відповідача про необхідність проведення виплат за несвоєчасно проведений остаточний розрахунок є протиправними.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.
Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Згідно з абзацом першим пункту 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Середньоденна (середньогодинна) заробітна визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.
При обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку.
Відповідний правовий висновок Верховного Суду викладений у справі за № 6-2807цс16 постанова від 01.03.2017 року.
Відтак, оскільки виплата відбулась у перший робочий день після вихідних днів (субота та неділя), вихідні дні не враховуються у період затримки та не вважаються затримкою.
Додатково, судом встановлено, що не погоджуючись з прийнятим наказом про звільнення, ОСОБА_1 оскаржив його до суду.
Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.10.2018 року у справі №203/485/18 позов ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задоволено частково, а саме:

- визнано незаконним та скасовано наказ №18-к від 12 січня 2018 року про звільнення ОСОБА_1 з посади страхового експерта з охорони праці відділу страхових експертів з охорони праці Дніпровського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді страхового експерта з охорони праці відділу страхових експертів з охорони праці Дніпровського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області з 13 січня 2018 року;

- стягнуто з управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13 січня 2018 року по 18 вересня 2018 року в сумі 106549 грн. 20 коп., з утриманням з цієї суми податків і інших обов`язкових платежів, моральну шкоду в сумі 5000 грн., витрати за проведення судової почеркознавчої експертизи в сумі 6177 грн. 60 коп., а всього стягнути 117726 грн.80 коп.;

- в іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 15.07.2019 року апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області залишено без задоволення, а рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.10.2018 року - без змін.

Отже, ОСОБА_1 за рішенням суду було поновлено на посаді з 13.01.2018 року та визначено до стягнення суму виплати за час вимушеного прогулу.

Враховуючи поновлення ОСОБА_1 на посаді, з якої було звільнено, проведення остаточного розрахунку, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 13 січня 2018 року по 18 вересня 2018 року в сумі 106549 грн. 20 коп., то виплата компенсації за несвоєчасно проведений остаточний розрахунок при звільненні, не є обґрунтованою, оскільки фактичне звільнення ОСОБА_1 не відбулось через поновлення його на посаді за результатами судового розгляду.

У випадку виконання оскаржуваного припису від 22.11.2019 року №ДН3470/1857/АВ/П відбудеться подвійне нарахування двох сум виплат: компенсації за несвоєчасно проведений остаточний розрахунок при звільненні та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за один і той самий період, що є неприпустимим.

Таким чином, висновки головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про порушення позивачем вимог трудового законодавства не підтверджені під час розгляду справи судом, а тому прийнятий на підставі цих висновків припис від 22.11.2019 року №ДН3470/1857/АВ/П є не обґрунтований і підлягає скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищевикладене та приписи ч.2 ст.2 КАС України, суд вважає, що відповідач, приймаючи оскаржуваний припис, діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу адміністративного судочинства України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 2102,00 грн., що документально підтверджується платіжним дорученням № 751 від 02.03.2020 року.

Отже, оскільки позовну заяву задоволено, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 2102,00 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 139, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області (пр. Дмитра Яворницького, буд.93, м. Дніпро, 49000, ) до головного управління Держпраці у Дніпропетровській області (вул. Казакова, 3,м. Дніпро, 49107, ) про визнання протиправним та скасування припису - задоволити.

Визнати протиправним та скасувати припис головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 22.11.2019 року №ДН3470/1857/АВ/П.

Стягнути на користь управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області (пр. Дмитра Яворницького, буд.93, м. Дніпро, 49000, ) за рахунок бюджетних асигнувань головного управління Держпраці у Дніпропетровській області (вул. Казакова, 3,м. Дніпро, 49107, ) сплачені позивачем судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 2102 грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук