Справа № 522/21964/19
Суддя: Бондар В. Я.
Дата ухвалення: 2020-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/522/19/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2020 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: судді - Бондар В.Я.,

за участі секретаря судового засідання - Бойко А.В.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження (з урахуванням особливостей встановлених ст.ст. 268-271, 286 КАС України) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення ;1049 ГУ ДМС України в Одеській області від 26.12.2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 28.12.2019 року звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення ;1049 ГУ ДМС України в Одеській області від 26.12.2019 року про примусове повернення в країну походження громадянина Грузії ОСОБА_1 , зобов`язання покинути територію України у термін до 24.01.2020 року, заборону в`їзду на територію України строком на три роки.

В обґрунтування позовної заяви відзначено, що рішення про примусове повернення в країну походження є протиправним, адже прийнято безпідставно та з порушенням прав та свобод позивача так як станом на дату складання протоколу та постанови позивач мав на руках посадочний квиток на літак до Грузії з датою відльоту 28.12.2019 року.

Ухвалою суду від 09.01.2020 року провадження у справі відкрите, розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження з викликом сторін на 23.01.2020 року.

23.01.2020 року у зв`язку з неявкою позивача розгляд справи відкладено на 11.02.2020 року.

До суду 30.01.2020 року надійшов відзив на позовну заяву від представника ГУ ДМС України в Одеській області Білоконь Н.О., згідно якого відповідач просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивач, який прибув до України 10.09.2019 року станом на 26.12.2019 році вже перебував на території України незаконно.

У судове засідання 11.02.2020 року представник відповідача не з`явився, в зв`язку з чим, наступне судове засідання призначене на 26.02.2020 року.

У судове засідання 04.02.2020 року позивач не з`явився, наступне судове засідання призначене на 26.02.2020 року

У судове засідання 26.02.2020 року учасники справи не з`явилися, розгляд справи перенесено на 27.02.2020 року.

27.02.2020 року у зв`язку із занятістю судді в іншій справі, розгляд даної справи перенесено на 16.03.2020 року.

У судове засідання 16.03.2020 року учасники справи не з`явилися, розгляд справи перенесено на 07.04.2020 року.

У судове засідання 07.04.2020 року учасники справи не з`явилися, у зв`язку з впровадженням карантину, розгляд справи перенесено на 23.04.2020 року.

У судове засідання 23.04.2020 року учасники справи не з`явилися, розгляд справи перенесено на 05.05.2020 року.

У судове засідання 05.05.2020 року учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка в судове засідання будь-якого учасник справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Зважаючи на обізнаність учасників справи із часом, датою та місцем розгляду справи та враховуючи те, що не явка учасників справи не перешкоджає її розгляду, суд розглянув справу за відсутності сторін.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, зважаючи на наступне.

Судом встановлено, що 26.12.2019 співробітниками ГУ ДМС України в Одеській області за адресою: вул. Толбухіна, 44, м. Одеса, було виявлено громадянина Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 В результаті проведеної перевірки було встановлено, що відповідач порушив правила перебування іноземців в Україні - ухилився від виїзду після закінчення відповідного терміну перебування на території України.

26.12.2019 року Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області прийнято рішення №1049 яким вирішено примусово повернути в країну походження громадянина Грузії ОСОБА_1 та зобов`язати його покинути територію України у термін до 24.01.2020 року (включно); заборонити в`їзд на територію України громадянину Грузії ОСОБА_1 строком на три роки.

Так, відповідно до ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» документами, які надають іноземцям право на перебування в Україні є: посвідка на тимчасове проживання в Україні; посвідка на постійне проживання в Україні; довідка про звернення за захистом в Україні; посвідчення біженця; посвідчення біженця для виїзду за кордон; посвідчення особи, якій надано додатковий захист; посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист; віза.

Під час складання оскаржуваного рішення позивач не надав ГУ ДМС України в Одеській області будь-який документ на право проживання в Україні.

Під час перевірки ГУ ДМС України в Одеській області було встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибув до України 10.09.2019 року легально по паспорту громадянина Грузії для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 та тимчасово проживав за адресою: АДРЕСА_1 ; станом на 26.12.2020 року постійного місця проживання та законного джерела існування не має. Також ним пропущено строк перебування іноземців на території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 КУпАП передбачена відповідальність за порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті.

26.12.2019 за порушення ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що виразилось в порушенні правил перебування іноземців в Україні, тобто ухилення від виїзду після закінчення відповідного терміну перебування на території України, стосовно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД 001983, а постановою про накладення адміністративного стягнення від 26.12.2019 ПН МОД № 001997 позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності в розмірі 1700 грн.

Відповідно вимог ч.1 ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі Закон) встановлено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Відповідно до п. 14 ст. 1 Закону нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Пунктом 2 статті 25 Закону передбачено, що «...іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Тобто, на переконання суду, прийняття уповноваженим органом рішення про примусове повернення особи, яка незаконно перебуває на території України, в країну походження не пов`язане з обов`язковим попереднім притягненням особи до адміністративної відповідальності, так як є окремою дією.

Відповідно до пункту 1 статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» біженець - це особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Крім того, згідно з пунктом 8 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України 23 квітня 2012 року № 353/271/150, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 21 травня 2012 року за № 806/21119, відповідно до статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» забороняється примусово повертати і примусово видворяти іноземців до країн, де: їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або через політичні переконання; їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного чи внутрішнього збройного конфлікту, або систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Конвенцією про статус біженців 1951 року і Протоколом 1967 року визначено, що поняття «біженець» включає в себе чотири основні підстави, за наявності яких особі може бути надано статус біженця: 1)знаходження особи за межами країни своєї національної належності або, якщо особа не має визначеного громадянства, за межами країни свого колишнього місця проживання; 2) наявність ґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань; 3)побоювання стати жертвою переслідування повинно бути пов`язане з ознаками, які вказані в Конвенції про статус біженців, а саме: а) расової належності; б) релігії; в) національності (громадянства); г) належності до певної соціальної групи; д) політичних поглядів; 4) неможливістю або небажанням особи користуватися захистом країни походження наслідок таких побоювань.

Як вбачається з матеріалів справи, на час винесення спірного рішення позивачем не було надано доказів та не було наведено наявності обставин, які вказані в статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або ж статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», що унеможливлювали примусове видворення за межі України.

Крім того, згідно з ч.1 ст. 13 «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, митних та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну; якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду;

Згідно з частиною третьої даної статті, рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону. У разі невиконання рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства забороняється подальший в`їзд в Україну на десять років, що додається до частини строку заборони в`їзду в Україну, який не сплив до моменту прийняття повторного рішення про заборону в`їзду в Україну.

Суд критично оцінює посилання позивача на те, що той перебуває на території України в цивільному шлюбі та має від цього шлюбу дитину, так як ці обставини не надають позивачеві права на продовження терміну перебування на території України, а наявність посадочного квитка на 28.12.2019 року не звільняє позивача від відповідальності, оскільки факт порушення вже існував станом на 26.12.2019 року.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення ;1049 ГУ ДМС України в Одеській області від 26.12.2019 року.

Керуючись ст.ст. 71, 72, 74, 77, 90, 91, 268-271, 286 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (адреса: м. Одеса, вул.. Преображенська, 44) про визнання протиправним та скасування рішення №1049 ГУ ДМС України в Одеській області від 26.12.2019 року - залишити без задоволення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції, але не раніше закінчення карантину на території України

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Приморський районний суд м. Одеси, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду складено 07.05.2020 року.

Суддя В.Я. Бондар