Справа № 308/3946/20
Суддя: Лемак О. В.
Дата ухвалення: 2020-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/3946/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 травня 2020 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді Лемак О.В.,
за участі секретаря судового засідання Сухан Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду, справу за адміністративним позовом військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про затримання з метою забезпечення видворення за межі території України,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, військова частина НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про затримання з метою забезпечення видворення за межі території України. Позов мотивує тим, що відповідач, 10 листопада 2019 року, о 19 год. 45 хв., в міжнародному пункті пропуску залізничного сполучення «Чоп (Страж)» на виїзд з України в пасажирському потязі № 963 сполученням «Мукачево-Кошице», пред`явив на паспортний контроль паспортний документ, який не належить пред`явнику, а саме паспорт громадянина Норвегії для виїзду за кордон № НОМЕР_2 виданий 13.07.2010 року.
Вказує, що документи, які посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України на момент затримання у відповідача були відсутні. Під час подальшої роботи із затриманим було встановлено, що відповідач є громадянином Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В подальшому було, з`ясовано, що відповідач звернувся до УДМС України в Київській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та був документований довідкою про звернення за захистом № 009333. У зв`язку із зміною місця проживання, а саме переїзд у Закарпатську область справа відповідача була передана до Головного управління ДМСУ в Закарпатській області. З отриманої інформації з УДМС України в Закарпатській області, відповідач перебував в процедурі прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні
В позові також зазначає про те, що згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.11.2019 року по справі № 308/12949/19 ОСОБА_1 було затримано до вирішення питання про визнання його біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.
Вказує, що 28.11.2019 року рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду по справі № 260/711/19 громадянину Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні позову до ДМС України про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні та станом на 03.02.2020 року зазначене рішення в апеляційному порядку ніким не оскаржено.
У зв`язку із вище зазначеним 03.02.2020 року Чопським прикордонним загоном до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області було подано адміністративний позов про примусове видворення іноземця за межі території України.
04.03.2020 руку рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області по справі №308/1040/20 в задоволені адміністративного позову до громадянина Ісламської Республіки Пакистан, ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , про примусове видворення іноземця за межі території України було відмовлено.
24.03.2020 року постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишено без задоволення, а рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.03.2020 року у справі №308/1040/20, без змін.
Вказує, що своїми діями відповідач вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.
Посилається на те, що на підставі ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» було прийнято рішення про примусове повернення за межі території України, однак таке рішення відповідач виконати не в змозі, оскільки на момент подачі адміністративного позову в нього відсутні грошові кошти, документи що надають право на перетин державного кордону, також відповідно до розпорядження Кабінету міністрів України від 14.03.2020 року № 287-р «Про тимчасове обмеження перетинання державного кордону, спрямоване на запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та оскільки карантинні заходи продовжено до 11.05.2020 року, у відповідача відсутня можливість законним шляхом залишити територію України.
Зауважує, що відповідач вчинив порушення законодавства України з прикордонних питань та про правовий статус іноземців, що виразилось в спробі незаконного перетину державного кордону з України в Словацьку Республіку, потрапив на територію України нелегальним шляхом, втратив будь які законні підстави перебувати на території України, відсутня будь яка можливість законним шляхом залишити територію України.
На підставі наведеного, позивач просить затримати громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою забезпечення видворення за межі території України.

28.04.2020 року від відповідача, до суду надійшов відзив, який мотивований тим, що на момент затримання він перебував на території України легально та був документований довідкою про звернення за захистом № 009333. Зазначає, що шкодує, що намагався перетнути кордон. Від співпраці з позивачем не відмовлявся та відразу повідомив про паспорт громадянина Ісламської Республіки Пакистан. Вказує,що оскільки немає жодного судового рішення про його видворення, відсутні підстави для задоволення прозову про його затримання з метою видворення, оскільки у позивача немає законодавчих підстав для досягнення цієї мети.

Вказує, що позивач мав йому надати можливість для самостійного виїзду з України, однак всупереч законодавству, цього не сталося, адже з моменту затримання та по сьогоднішній день його на волю не відпускали. Зазначає, що у разі надання йому реальної можливості для виїзду, він мав би змогу за власні кошти, що отримав від родичів з-за кордону, купити білет та покинути територію України за своїм паспортом. У зв`язку з наведеним просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

30.04.2020 року від представника відповідача - адвоката Меженна В.І., до суду подано відзив на позовну заяву, який мотивований тим, що адміністративний позов про затримання іноземця може бути подано компетентним органом до суду після подання адміністративного позову про його примусове видворення за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, а так само у разі відсутності в іноземця, який вчинив порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України.
Враховуючи той факт, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.03.2020 року, яке залишено в силі постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.03.2020 р. відмовлено в примусовому видворенні відповідача за межі території України, даний адміністративний позов про затримання відповідача подано після набрання законної сили судовим рішенням про відмову в примусовому видворенні відповідача, тобто поза межами розгляду справи про видворення, в провадженні суду відсутній позов про примусове видворення відповідача, а отже відсутні правові підстави застосування частини першої статті 289 КАС України для прийняття рішення про затримання відповідача для забезпечення видворення за межі території України, тобто для задоволення позову.
Зазначає, що відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є громадянином Ісламської Республіки Пакистан, має документ, що посвідчує його особу, зокрема закордонний паспорт громадянина Ісламської Республіки Пакистан, серії НОМЕР_3 , що дає йому право на виїзд з держави.
З врахуванням викладеного, вважає, що позивачем порушено процедуру звернення до суду з позовом про затримання особи з метою забезпечення примусового видворення, оскільки даний адміністративний позов про затримання відповідача подано після набрання законної сили судовим рішенням про відмову в примусовому видворенні відповідача, тобто поза межами розгляду справи про видворення, новий позов щодо примусового видворення відповідача з інших підстав на розгляді суду не перебуває, а отже відсутні правові підстави для задоволення позову.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, при цьому подав заяву, згідно з якою просить розглянути позов без його участі, в порядку письмового провадження, у зв`язку з карантинними заходами щодо поширення короновірусної інфекції. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Адвокат Межена В.І. подала заяву, відповідно до якої просить провести розгляд справи без участі відповідача та його представника у порядку письмового провадження. Проти позову заперечують з підстав викладених у відзиві.
Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 р. № 338-р «Про переведення єдиної державної системи цивільного захисту у режим надзвичайної ситуації», з урахуванням поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, висновків Всесвітньої організації охорони здоров`я щодо визнання розповсюдження COVID-19 у країнах світу пандемією, з метою ліквідації наслідків медико-біологічної надзвичайної ситуації природного характеру державного рівня, забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення та відповідно до статті 14 та частини другої статті 78 Кодексу цивільного захисту України установлено для єдиної державної системи цивільного захисту на всій території України режим надзвичайної ситуації до 24 квітня 2020 року.
Постановою Кабінету Міністрів України від 22 квітня 2020 р. № 291 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» внесено до відповідних актів Кабінету Міністрів України зміни, та продовжено дію карантину до 11 травня 2020 року.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути дану адміністративну справу без участі учасників справи за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідач громадянин Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 10 листопада 2019 року о 19 год. 45 хв., в міжнародному пункті пропуску залізничного сполучення «Чоп (Страж)» на виїзд з України в пасажирському потязі № 963 сполученням «Мукачево-Кошице», пред`явив на паспортний контроль паспортний документ, який не належить пред`явнику, а саме паспорт громадянина Норвегії для виїзду за кордон № НОМЕР_2 виданий 13.07.2010 року
Документом, що достовірно посвідчує особу відповідача є закордонний паспорт громадянина Ісламської Республіки Пакистан серії НОМЕР_3 , виданий на ім`я ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Судом встановлено, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.11.2019 року по справі № 308/12949/19 ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) було затримано до вирішення питання про визнання його біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.
28.11.2019 року рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду по справі № 260/711/19 громадянину Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) було відмовлено у задоволенні позову до ДМС України про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні та станом на 03.02.2020 року зазначене рішення в апеляційному порядку ніким не оскаржено.
04.03.2020 руку рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області по справі №308/1040/20 в задоволені адміністративного позову до громадянина Ісламської Республіки Пакистан, ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , про примусове видворення іноземця за межі території України було відмовлено.
24.03.2020 року постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишено без задоволення, а рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.03.2020 року у справі №308/1040/20, без змін.
Також відносно громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 10 квітня 2020 року було прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства.
Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Частина 5 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачає, що іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Таким чином, відносно відповідача прийнято рішення про його примусове повернення, проте строк добровільного виконання цього рішення в порядку ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» відповідачу не надано.

Відповідно до положень ст. ст. 9, 29 Загальної декларації прав людини ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.
У статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950 року, ратифікованою Верховною Радою України 11.09.1997 року, задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, законного арешту або затримання з метою запобігання недозволеному в`їзду особи в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.
Згідно з п. 14 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальний мігрант іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.
Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства врегульовані приписами ст. 289 КАС України.
Відповідно до ч. 1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів, зокрема:
1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;
2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;
3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;
4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.
Відповідно до частини першої статті 288 КАС України, позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.
Аналіз наведених норм свідчить, що позов про затримання щодо іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення видворення за межі території України може бути подано стосовно особи, до якої вже подано адміністративний позов про примусове видворення.
При цьому підставою затримання повинні слугувати докази на підтвердження обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, окрім іншого, не має документа, що дає право на виїзд з України та вчинив порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців.
Як встановлено судом та не спростовано представником позивача, відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 має закордонний паспорт громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_3 НОМЕР_3 , що дає йому право на виїзд з держави.

Крім того, матеріали справи не містять відомостей щодо поданого у встановленому законом порядку позову про примусове видворення відповідача, що унеможливлює застосування заходів, визначених частиною першою статті 289 КАС.
Матеріали справи також не містять належних та допустимих доказів (статті 73, 74 КАС) порушення відповідачем законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців (протоколи про адміністративні правопорушення, постанови про притягнення до адміністративної відповідальності (зокрема за частиною першою статті 203 КУпАП), судові рішення тощо), наявність яких також є однією із обов`язкових умов для застосування у даному випадку частини першої статті 289 КАС.
Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» при вирішенні зазначеної категорії, суди повинні враховувати положення статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.
Зокрема, відповідно до п "f" частини першої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім як відповідно до процедури, встановленої законом, у випадку законного арешту або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.
Також суд враховує, що відповідач має документ, що дає право на виїзд з України та, згідно письмових пояснень у разі надання йому реальної можливості для виїзду з України, він мав би змогу за власні кошти, отримані від родичів, купити білет та покинути територію України.
Враховуючи викладене, оскільки позивачем не було дотримано порядку звернення із позовною заявою, судом не встановлено наявності всіх умов для прийняття рішення про затримання відповідача, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 12, 241, 244, 246, 257, 289 КАС України, ст. 26, 29, 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про затримання з метою забезпечення видворення за межі території України - відмовити.

Рішення може бути оскаржено з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. 289, п. 15.5 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України протягом десятиденного строку із дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду Лемак О.В.