Справа № 400/3841/19
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2020-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2020 р.м.ОдесаСправа № 400/3841/19

Категорія: 112040201 Головуючий в 1 інстанції: Марич Є.В.

Місце ухвалення: м. Миколаїв

Дата складання повного тексту: 28.01.2020 р.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Бітова А.І.

суддів - Лук`янчук О.В.

- Ступакової І.Г.

при секретарі - Рощіній К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою приватного підприємства "Дикий Сад" на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 січня 2020 року у справі за позовом приватного підприємства "Дикий Сад" до управління Держпраці у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування постанови,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2019 року приватне підприємство (далі ПП) "Дикий Сад" звернулося до суду з позовом до управління Держпраці у Миколаївській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №133-КП від 23 липня 2019 року, прийняту відповідачем.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що не допускав порушень законодавства про зайнятість населення, оскільки підприємство не зобов`язано самостійно здійснювати працевлаштування та пошук підходящої роботи для осіб з інвалідністю, а також у позивача був відсутній обов`язок подання звітності до відділення Фонду соціального захисту інвалідів, оскільки у позивача відсутні працевлаштовані особи з інвалідністю.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що позивачем допущені порушення законодавства про працю, а саме про зайнятість населення, тому спірна постанова є правомірною і скасуванню не підлягає.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 січня 2020 року у задоволенні позову ПП "Дикий Сад" (пр-т Центральний, 52, кв.4, Миколаїв, 54003, ідентифікаційний код 22426550) до управління Держпраці у Миколаївській області (вул. Маршала Василевського, 40/1, Миколаїв, 54003, ідентифікаційний код 39787411) про визнання протиправною та скасування постанови №133 від 23 липня 2019 року про накладення штрафу, відмовлено.

В апеляційній скарзі ПП "Дикий Сад" ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а також з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Доводи апеляційної скарги:

- суд першої інстанції помилково застосував в даних спірних правовідносинах норми КЗпП України;

- обставиною, яка свідчить про невідповідність постанови відповідача вимогам п.1 ч.2 ст. 2 КАС України, та яка безпідставно залишена судом першої інстанції поза увагою є те, що чинне законодавство передбачає лише адміністративну відповідальність за неподання звітів про зайнятість осіб з інвалідністю;

- в порушення ч.4 ст. 78 КАС України, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що Постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 вересня 2019 року у справі №487/5328/19, прийнятою за наслідком розгляду складеного відповідачем протоколу про адміністративне порушення, передбаченого ч.2 ст. 188-1 КУпАП, встановлено відсутність складу адміністративного правопорушення у посадових осіб позивача обов`язку із подання звітів про працевлаштування інвалідів.

Відзиву управлінням Держпраці у Миколаївській області на апеляційну скаргу не подано.

Учасники справи в судове засідання апеляційного адміністративного суду не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином. Враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, особиста їх участь в судовому засіданні не обов`язкова. Судова колегія, у відповідності до ч.2 ст. 313 КАС України, визнає можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ПП "Дикий Сад", перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:

У період з 25 червня 2019 року по 02 липня 2019 року відповідачем проведено позапланову перевірку позивача з питань дотримання вимог законодавства про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю. Підставою для перевірки стало надходження листа Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів від 11 червня 2019 року, у зв`язку з чим було видано наказ від 25 червня 2019 року №210.

За результатами перевірки було складено акт №14-1554/0048 від 02 липня 2019 року, в якому зафіксовано порушення, які полягають у не працевлаштуванні позивачем осіб з інвалідністю та не подання ним звітності до Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю за 2017, 2018 роки.

На підставі висновків акту відповідачем винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №133-кп від 23 липня 2019 року, якою накладено на позивача штраф в сумі 4 173 грн. Відповідно до змісту спірної постанови, позивача притягнуто до відповідальності за порушення ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", оскільки позивачем у 2017 та 2018 роках не виконано нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової численності штатних працівників облікового складу за рік, а також не подання позивачем звітів за 2017, 2018 роки до Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було виконано обов`язок щодо звітування до Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Постановою Кабінету Міністрів України №70 від 31 січня 2007 року, у зв`язку з чим позивач допустив порушення законодавства про працю та зайнятість населення, за яке передбачена відповідальність у вигляді накладення штрафу у розмірі мінімальної заробітної плати (абз.8 ч.2 ст. 265 КЗпП України), відтак постанова про накладення на позивача штрафу в сумі 4 173 грн. є правомірною та скасуванню не підлягає.

Судова колегія не погоджується з цими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається зі спірної постанови, підставою для притягнення до відповідальності ПП "Дикий Сад" у вигляді штрафу зазначено не виконання позивачем у 2017 та 2018 роках нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової численності штатних працівників облікового складу за рік, а також не подання позивачем звітів за 2017, 2018 роки до Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю, що є порушенням ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні".

Постановою №133-КП від 23 липня 2019 року накладено штраф у розмірі 4 173 грн. на підставі абз.8 ч.2 ст. 265 КЗпП України.

Відповідно до абз.8 ч.2 ст. 65 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі порушення інших вимог законодавства про працю, крім передбачених абзацами другим - восьмим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати за кожне таке порушення.

Частиною 1 ст. 3 КЗпП України встановлено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Аналізуючи ст. 3 КЗпП України, судова колегія вважає, що сферу дії КЗпП України обмежено лише трудовими відносинами та відносинами найманої праці, які виникають на підставі трудового договору та тісно пов`язаними з ними відносинами.

Судова колегія зазначає, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Разом з тим, Закон України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" визначає основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами.

Відповідно до ч.1 ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

При цьому, ч.2 ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" визначено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого ч.1 цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Частиною 1 ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим ст. 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані (п. 2, 3 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість та працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року №70). Роботодавець, який має відокремлені підрозділи, подає звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів, підготовлений з урахуванням даних цих підрозділів. У разі зміни їх кількості роботодавець разом зі звітом про зайнятість і працевлаштування інвалідів подає відомості про такі підрозділи за формою, затвердженою Мінпраці (Наказ Мінпраці від 14 березня 2007 року №98 "Про затвердження форм документів для реєстрації роботодавців у відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів і виконання ними нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів").

Згідно з ч.2 ст. 188-1 КУпАП, невиконання посадовою особою, яка користується правом приймати на роботу і звільняти з роботи, фізичною особою, яка використовує найману працю, нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, неподання Фонду соціального захисту інвалідів звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів тягнуть за собою накладення штрафу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія зазначає, що питання відповідальності за не виконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів врегульовані положеннями спеціального законодавства, а саме Законом України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", що визначає основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні, а відповідальність за неподання до Фонду соціального захисту інвалідів звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів визначено ч.2 ст. 188-1 КУпАП.

В той же час такі правовідносини не врегульовані КЗпП України.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством встановлено відповідальність за порушення, які були виявлені відповідачем, судова колегія доходить висновку про неможливість застосування норм ст. 265 КЗпП України до спірних правовідносин.

Таким чином, доводи апелянта щодо відсутності підстав для застосування до спірних відносин норм КЗпП України є обґрунтованими.

Також, судова колегія вважає, що судом першої інстанції помилково не надано оцінки доводам ПП "Дикий Сад" стосовного того, що постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 вересня 2019 року у справі №487/5328/19, прийнятою за наслідком розгляду протоколу про адміністративне порушення, передбаченого ч.2 ст. 188-1 КУпАП, встановлено відсутність складу адміністративного правопорушення в діях посадових осіб позивача.

За таких обставин, судова колегія доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог ПП "Дикий Сад" і, відповідно, необхідність їх задоволення.

Враховуючи, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судова колегія, керуючись п.п.3, 4 ч.1 ст. 317 КАС України вважає необхідним, скасовуючи рішення суду першої інстанції, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПП "Дикий Сад".

Судова колегія вирішила питання щодо розподілу судових витрат відповідно ст.ст. 139-143 КАС України.

Як вбачається з матеріалів справи, ПП "Дикий Сад" було сплачено судовий збір за подачу адміністративного позову у розмірі 1 921 грн., що підтверджується платіжним дорученням №17075 від 31 жовтня 2019 року, 576,30 грн. за подання заяви про забезпечення позову, що підтверджується платіжним дорученням №17074 від 31 жовтня 2019 року та за подачу апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції у розмірі 3 153 грн., що підтверджується платіжним дорученням №18014 від 26 лютого 2020 року.

Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.2 ч.1 ст. 315, п.п.3, 4 ч.1 ст. 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу приватного підприємства "Дикий Сад" задовольнити.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 січня 2020 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги приватного підприємства "Дикий Сад".

Визнати протиправною та скасувати постанову управління Держпраці у Миколаївській області №133-КП від 23 липня 2019 року про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами.

Стягнути з рахунку бюджетних асигнувань управління Держпраці у Миколаївській області (пр-т Центральний, 52, кв.4, Миколаїв, 54003, ) на користь приватного підприємства "Дикий Сад" (вул. Маршала Василевського, 40/1, Миколаїв, 54003, ) судовий збір у розмірі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) гривня за подачу адміністративного позову, 576,30 (п`ятсот сімдесят шість) гривень 30 коп. за подання заяви про забезпечення позову та 3 153 (три тисячі сто п`ятдесят три) гривні за подачу апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 08 травня 2020 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.