Справа № 580/536/20
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2020-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/536/20 Суддя (судді) першої інстанції: В.В. Гаращенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління цивільного захисту Черкаської обласної державної адміністрації про скасування наказу та поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління цивільного захисту Черкаської обласної державної адміністрації, в якому просила суд:

- визнати протиправним дії Управління цивільного захисту Черкаської обласної державної адміністрації щодо звільнення її з посади головного спеціаліста відділу організації заходів цивільного захисту Управління цивільного захисту Черкаської обласної державної адміністрації;

- визнати протиправним та скасувати наказ управління цивільного захисту Черкаської обласної державної адміністрації від 19.11.2019 №59/02.1-02 «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновити її на посаді головного спеціаліста відділу організації заходів цивільного захисту управління цивільного захисту Черкаської обласної державної адміністрації з 11.01.2020;

- стягнути з Управління цивільного захисту Черкаської обласної державної адміністрації на користь її щомісячний середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 19 636 грн. 90 коп.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року вказаний адміністративний позов залишено без руху з підстав пропуску строку звернення до суду, запропропоновано усунути неділоки шляхом подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до Управління цивільного захисту Черкаської обласної державної адміністрації про скасування наказу та поновлення на роботі - повернуто позивачеві разом із усіма доданими до неї матеріалами.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року та направити позовну заяву для розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що у період з 11.11.2019 по 09.01.2020 вона перебувала на лікарняному, що підтверджується відповідними документами, лише 10 січня 2020 року після виходу з лікарняного мала можливість ознайомитись з оскаржуваним наказом.

Відтак, після виходу на роботу 10.01.2020 посадовими особами відповідача було ознайомлено її про наказ від 19.11.2019 №59/02.1-02 та здійснено відповідні записи до її трудової книжки.

Такими чином, звернення до суду 09 лютого 2020 року за допомогою засобів поштового зв`язку здійснено у строки, визначені частиною п`ятою статті 122 КАС України.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем зазначено, що повідомлення про те, що позивач підлягає звільненню було направлено останній ще у грудні 2019 року та трудову книжку остання отримала 10.01.2020, відтак ОСОБА_1 було пропущено строк звернення до суду з даним позовом.

Крім того, звертає увагу, що період тимчасової непраздатності закінчився 09.01.2010, що також вказує на пропуск позивачем строку, встановленого статтею 233 КЗпП України.

Згідно частини другої ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції на час подання апеляційної скарги) апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 5-7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 09 лютого 2020 року ОСОБА_1 за допомогою засобів поштового зв`язку звернулась до суду з даним позовом.

Залишаючи дану позовну заяву без руху, ухвалою від 17 лютого 2020 року суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваний наказ про звільнення датований 19.11.2019, а тому місячний строк на його оскарження, а також оскарження дій відповідача, визначений частиною п`ятою ст. 122 КАС України збіг.

Оскільки позивач не зазначає як саме дізналась або могла дізнатись про оскаржений наказ, тому суд надав позивачу десятиденний строк з моменту отримання копії даної ухвали для усунення недоліків позовної заяви, шляхом подання до Черкаського окружного адміністративного суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду.

Вказана ухвала була направлена на адресу позивача, та отримана останньою 25.02.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

28 лютого 2020 року від представника позивача на адресу суду надійшла заява про поновлення строку звернення до суду, мотивована тим, що з оскаржуваним наказом позивач ознайомлена лише 10.01.2020, відлік строку на оскарження починається із наступного дня після ознайомлення з наказом.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року позовну заяву повернуто позивачу.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що доводи позивача про поважність причин пропуску строку звернення до суду є непідтвердженими, оскільки посилання позивача на тимчасову непрацездатність не підтверджено відповідним листком непрацездатності та позивачем не надано доказів із зазначенням дати ознайомлення з оскарженим наказом, чи копії трудової книжки із зазначенням дати звільнення.

Колегія суддів не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

У частині п`ятій ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України вимоги щодо змісту позовної заяви у позовній заяві та матеріалів, які до неї додаються.

Згідно пункту 5 частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 КАС України).

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що приписами чинного законодавства визначено спеціальний місячний строк звернення до суду у правовідносинах з приводу прийняття, проходження або звільнення громадян з публічної служби.

За правилами частини першої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

У силу вимог частини другої вказаної статті якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Тобто, дотримання строків на подання позовної заяви є однією з умов дисциплінування учасників судового процесу. У випадку ж пропуску строку, підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду із позовом визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Поняття «особа повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Отже, встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами передбачено законом, з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій.

З матеріалів справи вбачається, що 09 лютого 2020 року позивач за допомогою засобів поштового зв`язку звернулась до суду з даним позовом з метою поновлення її на посаді головного спеціаліста відділу організації заходів цивільного захисту Управління цивільного захисту Черкаської обласної державної адміністрації.

На виконання вимог ухвали про залишення без руху позовної заяви, представником позивача було подано заяву про поновлення пропущеного строку на звернення до суду, в якій останній просив поновити такий строк, з огляду на те, що з оскаржуваним наказом ОСОБА_1 ознайомилась лише 10.01.2020 в перший день після закінчення її тимчасової непрацездатності.

У апеляційній скарзі позивач також звертає увагу, що про існування оскаржуваного наказу від 19.11.2019 №59/02.1-02 вона дізналась лише 10 січня 2020 року в перший день виходу на роботу після лікарняного, відтак строком на подання даного позову є період з 11.01.2020 по 10.02.2020.

На підтвердження вказаних обставин апелянтом до суду було надано копію трудової книжки, з записом №33 про її звільнення згідно наказу від 19.11.2019 №59/02.1-02, де в графі 2 «дата внесення запису» зазначено дату - 10 січня 2020 року, та відповідні листки непрацездатності, що підтверджують перебування позивача на лікарняному у період з 11 листопада 2019 року по 09 січня 2020 року.

Тобто, позивачем було надано відповідні докази та наведено об`єктивні підстави, які унеможливили її звернення до суду в межах встановленого частиною п`ятою статті 122 КАС України строку з відповідним позовом про оскарження наказу про її звільнення.

При цьому, колегія суддів враховує, що за приписами частини четвертої статті 9 КАС України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом (частина третя статті 77 КАС України).

Втім, постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, судом першої інстанції не було встановлено чи існували дійсні об`єктивні причини, які б свідчили про неможливість надати позивачем відповідні копії листків непрацездатності та трудову книжку, тому колегія не може погодитись з висновком суду першої інстанції про непідтвердженість причин пропуску звернення до адміністративного суду.

З огляду на вказане, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції про повернення позовної заяви є передчасним.

Слід зауважити, що питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України - суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини в Рішенні від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» констатував, що право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету. Проявом цього права є забезпечення для кожної особи можливості звернутися до суду.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У справі «Іліан проти Туреччини» Європейський суд з прав людини зазначив, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Таким чином, вказані обставини справи свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді.

Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За правилами частини третьої ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Згідно з ст. 320 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Отже, враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу суду першої інстанції про повернення позовної заяви - скасувати та направити справу до Черкаського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року - скасувати, а справу № 580/536/20 направити до Черкаського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук