Справа № 120/1931/20-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2020-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

м. Вінниця

13 травня 2020 р. Справа № 120/1931/20-а

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Богоніс М.Б., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Козлівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії

УСТАНОВИВ

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Козлівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії.

У позовній заяві позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо розгляду акту прийому - передачі межових знаків на зберігання домогосподарства гр. ОСОБА_1 та погодження його відповідно до заяви від 16.03.2020;

- зобов`язати відповідача розглянути акт прийому - передачі межових знаків на зберігання домогосподарства гр. ОСОБА_1 та погодження його відповідно до заяви від 16.03.2020.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що він є власником житлового будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_1 .

На підставі рішення Козлівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області 14 сесії 21 скликання від 30.11.1993 із внесеними змінами рішенням Козлівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області 26 сесії 7 скликання від 20.07.2018 № 253 йому надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відведення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) за адресою АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,8500 га: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд - 0,2500 га, та для ведення особистого селянського господарства - 0,6000 га. Крім того, надано дозвіл на замовлення виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відведення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) в землевпорядній організації, яка має дозвіл (ліцензію) на виконання цих робіт.

Рішенням Козлівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області 34 сесії 7 скликання від 20.05.2019 № 423 позивачу затверджено акт обстеження земельної ділянки від 03.09.2019, однак повернуто акт прийому - передачі межових знаків на зберігання домогосподарства позивача до проектної організації для позначення в абрисі даної земельної ділянки каналу водовідведення з вул. Покровська, який проходить біля домогосподарства позивача та його земельною ділянкою для ведення особистого селянського господарства, та під`їзної дороги до земельної ділянки ОСОБА_2 .

Підставою для повернення акту прийому - передачі межових знаків на зберігання домогосподарства позивача стало те, що відповідно до акту обстеження земельної ділянки від 03.05.2019 за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_1 комісією Козлівської сільської ради по розгляду земельних питань було прийнято рішення залишити під комунальною власністю або накласти сервітути (обмеження) на земельну ділянку під каналом водовідведення, так як зміна русла чи закриття даного каналу призведе до непередбачених наслідків.

Не погоджуючись із поверненням акту прийому - передачі межових знаків на зберігання, позивач 16.03.2020 звернувся до відповідача із заявою в якій просив повторно розглянути акт прийому - передачі межових знаків на зберігання домогосподарства ОСОБА_1 .

Позивач зазначає, що станом на дату звернення до суду із цим позовом відповідачем не вчинено жодних дій щодо розгляду заяви від 16.03.2020. Тому з метою визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання відповідача вчинити дії позивач звернувся до суду із цим позовом.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

У випадку коли позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі (п.1 ч.1 ст.170 КАС України).

Вирішуючи питання щодо визначення юрисдикції, в межах якої має розглядатись цей спір, суд виходить із таких мотивів.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 4 КАС України передбачено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - це спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (абз. 2 п.2 ч.1 ст.4 КАС України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

Визначення поняття суб`єкта владних повноважень міститься у п. 7 ч. 1 ст. 19 КАС України, згідно якої суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до п. 4 ч. 4 ст. 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII, єдність системи судоустрою забезпечується, в тому числі, єдністю судової практики.

Згідно ч. 1 ст. 36 Закону № 1402-VIII, Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Пунктом 6 ч. 2 ст. 36 Закону № 1402-VIII передбачено, що Верховний Суд забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Нормою ч. 5 ст. 242 КАС України, встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Правило подібного змісту містить ч. 6 ст.13 Закону № 1402-VIII, в силу якого, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Як випливає із норми ч. 6 ст. 346 КАС України, завдання забезпечувати єдність судової практики із питань предметної юрисдикції судових спорів покладено на Велику Палату Верховного Суду.

Суд враховує, що у п. 22 Постанови від 4 вересня 2018 року (справа № 823/2042/16, провадження № 11-377апп18) Велика Палата Верховного Суду дійшла правового висновку, що критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Як встановлено із змісту позовної заяви, відповідач у справі (Козлівська сільська рада Шаргородського району Вінницької області) є органом місцевого самоврядування. Проте, із урахуванням трьох наведених вище критеріїв для розмежування судової юрисдикції, необхідно врахувати, що помилковим є поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір (наведений мотив узгоджується із правовим висновком, що міститься у п. п. 28 - 29 Постанови Велика Палата Верховного Суду від 4 вересня 2018 року справа № 823/2042/16, провадження № 11-377апп18).

Такий висновок узгоджується ще й із нормою ч. 1-2 ст. 2 ЦК України, в силу якої учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (далі - особи).

Учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Відтак, нормами Цивільного кодексу України передбачено, що орган місцевого самоврядування (суб`єкт публічного права) може бути учасником цивільних відносин.

Крім того, в силу п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Отже, сам факт участі Козлівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області у спірних правовідносинах, попри статус відповідача як органу місцевого самоврядування, не змінює їх правової природи та не вказує імперативно на публічно - правовий характер правовідносин.

Тому, визначальною ознакою для правильного вирішення питання щодо юрисдикційної належності цього спору є характер правовідносин, у яких виник спір, а також суть права та/або інтересу, за захистом якого звернувся позивач.

Як свідчать матеріали позовної заяви, між ОСОБА_1 та Козлівською сільською радою Шаргородського району Вінницької області виник спір у сфері земельних відносин. Зокрема, відповідач повернув акт прийому - передачі межових знаків на зберігання домогосподарства ОСОБА_1 , оскільки відповідно до акту обстеження земельної ділянки від 03.05.2019 за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_1 комісією Козлівської сільської ради по розгляду земельних питань було прийнято рішення залишити під комунальною власністю або накласти сервітути (обмеження) на земельну ділянку під каналом водовідведення, так як зміна русла чи закриття даного каналу призведе до непередбачених наслідків.

Аналізуючи підстави для повернення акту прийому - передачі межових знаків на зберігання суд зазначає, що у відносинах щодо погодження меж земельної ділянки, на отримання якої претендує позивач, а саме при підписанні актів приймання - передачі межових знаків на зберігання, сільська рада діяла як власник суміжної земельної ділянки.

Надаючи оцінку характеру спірних правовідносин з огляду на позовні вимоги та їх підстави суд враховує, що згідно п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад входить вирішення відповідно до закону питань з врегулювання земельних відносин.

Відповідно до ст. 2 Земельного кодексу України від 25.10.2001 № 2768-III (далі - ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III), земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Статтею 9 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III передбачені повноваження сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів у галузі земельних відносин, зокрема, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Повноваження відповідних органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування встановлено ст. 118, 122 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III.

Частиною 1 ст. 188 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III передбачено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 118 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Відповідний орган місцевого самоврядування або орган виконавчої влади в місячний термін розглядає клопотання і надає дозвіл підприємствам, установам та організаціям на розробку проекту приватизації земель (ч. 4 ст. 118 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III).

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу (ч. 6 ст. 118 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні (ч. 7 ст. 118 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III).

Аналіз наведених норм земельного законодавства, які встановлюють механізм та процедуру звернення осіб до органів місцевого самоврядування з питань надання у власність земельних ділянок, свідчить, що надання відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є одним з етапів погодження і оформлення документів, які відповідно до вимог законодавства є необхідними для прийняття компетентним органом рішення про набуття громадянами земель у власність.

Водночас згідно з частинами першою, третьою, шостою статті 55 Закону України від 22.05.2003 № 858-IV «Про землеустрій» (далі - Закон від 22.05.2003 № 858-IV) встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Межі земельної ділянки в натурі закріплюються межовими знаками встановленого зразка. Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам. Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка.

За такого правового регулювання та наведеної правової позиції, суд вважає, що у відносинах щодо погодження меж земельних ділянок, на отримання яких претендує позивач, а саме при підписанні актів встановлення і погодження меж земельних ділянок, та приймання - передачі межових знаків на зберігання, Козлівська сільська рада Шаргородського району Вінницької області діяла як власник суміжної земельної ділянки, а не як суб`єкт владних повноважень.

Суд зазначає, що у спірних правовідносинах (щодо погодження меж земельних ділянок) Козлівська сільська рада Шаргородського району Вінницької області, як власник земельної ділянки, реалізуючи право розпорядження земельною ділянкою, відповідно до ст. 12 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III має рівні права з громадянами та юридичними особами, з якими вона вступає у відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею, тобто є рівноправним суб`єктом земельних відносин. У цьому спорі учасники земельних правовідносин не підпорядковані один одному.

З огляду на викладене, суд вважає, що у цій справі існує спір щодо меж земельних ділянок ОСОБА_1 та земель комунальної власності, які знаходяться у віданні Козлівської сільської ради.

Ураховуючи, що цей позов направлено на поновлення прав позивача у сфері земельних відносин, а також беручи до уваги факт існування між ОСОБА_1 та Козлівською сільською радою Шаргородського району Вінницької області невирішеного спору щодо меж земельних ділянок, суд дійшов висновку, що цей спір не є публічно - правовим, оскільки є спором з приводу суміжного землекористування.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.01.2020 по справі № 455/856/16-а.

Суд враховує, що згідно з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди (зміст якого розкривається в ст. 120 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III та ст. 377 Цивільного кодексу України) особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття.

Крім того суд зазначає, що якщо особа стверджує про порушення її прав наслідками, що спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю органу місцевого самоврядування, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни або припинення її цивільних прав чи інтересів або пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових прав чи інтересів, зокрема і щодо оформлення права на земельну ділянку під набутими у власність будинком або спорудою, то визнання незаконними таких рішень, дій чи бездіяльності є способом захисту відповідних цивільних прав та інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відтак, вказаний позов може вирішуватися виключно із застосуванням способів захисту цивільних прав та інтересів у порядку передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України.

Таким чином, із урахуванням суб`єктного складу спірних правовідносин, предмета спору та характер спірних матеріальних правовідносин, у відкритті провадження в адміністративній справі слід відмовити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України.

Керуючись ст. 2, 4, 19, 170, 171, 248, 256, 294, 295 КАС України, Законом України від 30.03.2020 № 540-IX, суд

УХВАЛИВ

1. Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Козлівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії.

2. Роз`яснити позивачу можливість звернення за захистом своїх прав та інтересів до суду в порядку цивільного судочинства.

3. Роз`яснити позивачу, що згідно з ч. 5 ст. 170 КАС України повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

4. Копію ухвали невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили з моменту її підписання суддею (ст. 256 КАС України).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання (ст. 295 КАС України).

Відповідно до п. 9 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30 березня 2020 року № 540-IX, строк апеляційного оскарження продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Суддя Богоніс Михайло Богданович