Справа № 400/1043/20
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2020-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
__________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 травня 2020 р.м.ОдесаСправа № 400/1043/20
Головуючий в 1 інстанції: Устинов І. А.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Домусчі С.Д..

суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Генерального штабу Збройних Сил України в особі фінансового управління, Головного управління військової служби правопорядку Збройних Сил України про визнання протиправною відмови у виплаті компенсації вартості не отриманого речового майна, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
04.03.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до Генерального штабу Збройних Сил України в особі фінансового управління, Головного управління військової служби правопорядку Збройних Сил України в якому просив суд:

- визнати протиправною відмову Головного управління військової служби правопорядку Збройних Сил України щодо не виплати грошової компенсації вартості за не отримане речове майно в сумі 31773,64 грн. згідно із довідкою № 160 про вартість майна, що підлягає видачі при звільненні в запас;

- зобов`язати Головне управління військової служби правопорядку Збройних Сил України та Генеральний штаб Збройних Сил України в особі фінансового управління виплатити грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно у розмірі 31773,64 грн., згідно із довідкою № 160 про вартість майна, що підлягає видачі при звільненні в запас;

- зобов`язати Головне управління військової служби правопорядку Збройних Сил України та Генеральний штаб Збройних Сил України в особі фінансового управління здійснити розрахунок та виплатити середній заробіток за весь час затримки виплати належних при звільненні коштів, а саме грошової компенсації вартості за не отримане речове майно, по день фактичного розрахунку.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 березня 2020 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права просить скасувати оскаржувану ухвалу та відкрити провадження у справі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку щодо наявності обставин для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки у справі № 814/1425/16 та у позові, який був поданий 04.03.2020 року різні предмети спору, різні підстави, різні позовні вимоги.

Також апелянт зазначає, що у справі № 814/1425/16 спір виник внаслідок бездіяльності відповідачів, в той час як у позові від 04.03.2020 вказано, що спір виник внаслідок того, що відповідачі 11.01.2020 року відмовили у задоволені заяви про виплату грошової компенсації вартості не отриманого речового майна.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник Генерального штабу Збройних Сил України, послався на правомірність оскаржуваної ухвали, оскільки 04.03.2020 року позивач фактично заявив аналогічні позовні вимоги до тих самих відповідачів, що і у справі № 814/1425/16, у зв`язку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження в адміністративній справі, суд першої інстанції виходив з того, що предмет та підстави позовних вимог по справі № 814/1425/16 та по справі №400/1043/20 є тотожними, отже позивач вже звертався до суду з аналогічним позовом, про що судом вже постановлено рішення, яке набрало законної сили по справі № 814/1425/16.

Апеляційний суд вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим з огляду на таке.

Апеляційний суд встановив, що постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.02.2017 року у справі № 814/1425/16 (ЄДРСР № 64743162) задоволені апеляційні скарги Військової частини НОМЕР_1 (79-а окрема аеромобільна бригада) та Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України; скасована постанова Миколаївського окружного адміністративного суду від 04.10.2016 року (ЄДРСР № 62092677) в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 та в цій частині ухвалена нова постанова, якою відмовлено у задоволені позовних вимог повністю.

За змістом постанови Миколаївського окружного адміністративного суду від 04.10.2016 року у справі (ЄДРСР № 62092677) № 814/1425/16, ОСОБА_1 у липні 2016 року звернувся з позовом до Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України, Генерального штабу Збройних Сил України, Військової частини НОМЕР_1 (79-а окрема аеромобільна бригада), в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 (79-а окрема аеромобільна бригада) та Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України щодо невиплати заборгованості за не отримане речове майно полковнику запасу ОСОБА_1 передбаченої Постановою КМУ від 16.03.2016 року № 178 «Про затвердження порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за не отримане речове майно»;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (79-а окрема аеромобільна бригада) та Головне управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України здійснити розрахунок та виплату заборгованості за не отримане речове майно полковнику запасу ОСОБА_1 , передбаченої Постановою КМУ від 16.03.2016 року № 178 «Про затвердження порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за не отримане речове майно».

Вказані позовні вимоги були обґрунтовані тим, що при зверненні ОСОБА_1 з рапортом про виплату грошової компенсації за не отримане речове майно до Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України та Військової частини НОМЕР_1 йому було відмовлено в прийнятті рапорту, що мотивовано відсутністю коштів на виплату визначеної компенсації.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, Одеський апеляційний адміністративний суд у постанові від 14.02.2017 року у справі № 814/1425/16, виходив з того, що ОСОБА_1 не довів факт свого звернення до відповідачів із рапортом про виплату грошової компенсації за не отримане речове майно; будучи виключеним зі списків Миколаївського зонального відділу позивач безпідставно залишився та знаходився на речовому забезпечення у військовій частині НОМЕР_1 , та відповідно з часу вибуття для подальшого проходження служби позивач не мав права на забезпечення речовим майном через речову службу військової частини НОМЕР_1 або отримання відповідної компенсації. За таких обставин апеляційний суд у справі № 814/1425/16 встановив, що військова частина НОМЕР_1 не має законних підстав щодо забезпечення позивача речовим майном або виплати компенсації вартості за не отримане речове майно, а Головне управління Військової служби правопорядку в наслідок не знаходження позивача на речовому забезпеченні за місцем служби в Головному управлінні Військової служби правопорядку Збройних Сил України, не мало можливості щодо здійснення розрахунку речового забезпечення при звільненні позивача з військової служби.

Також, апеляційний суд зазначив, що Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-ХІІ, не передбачає права на отримання грошової компенсації замість речового майна для військовослужбовців, звільнених у запас або відставку, а пункт 27 Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженого Постановою КМУ від 28.10.2004 року № 1444, не підлягає застосуванню, оскільки суперечить нормам України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-ХІІ.

Відповідно до матеріалів справи №400/1043/20, позивач ОСОБА_1 04.03.2020 року звернувся з позовом до Генерального штабу Збройних Сил України в особі фінансового управління, Головного управління військової служби правопорядку Збройних Сил України, в якому просив суд:

- визнати протиправною відмову Головного управління військової служби правопорядку Збройних Сил України щодо не виплати грошової компенсації вартості за не отримане речове майно в сумі 31773,64 грн. згідно із довідкою № 160 про вартість майна, що підлягає видачі при звільненні в запас;

- зобов`язати Головне управління військової служби правопорядку Збройних Сил України та Генеральний штаб Збройних Сил України в особі фінансового управління виплатити грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно у розмірі 31773,64 грн., згідно із довідкою № 160 про вартість майна, що підлягає видачі при звільненні в запас;

- зобов`язати Головне управління військової служби правопорядку Збройних Сил України та Генеральний штаб Збройних Сил України в особі фінансового управління здійснити розрахунок та виплатити середній заробіток за весь час затримки виплати належних при звільненні коштів, а саме грошової компенсації вартості за не отримане речове майно, по день фактичного розрахунку.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.12.2019 року позивач звернувся до відповідачів і з заявою про виплату грошової компенсації вартості за не отримане речове майно в сумі 31773,64 грн., до якої додав довідку № 160 про вартість майна, але 11.01.2020 року відповідачі, на думку позивача, протиправно відмовили йому у задоволені цієї заяви.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що вимоги у справах №814/1425/16 та №400/1043/20 є різними, та обставини, на підставі яких заявлені позовні вимоги в цих справах, є відмінними.

Також, у справі №400/1043/20, ОСОБА_1 вважає невиплату грошової компенсації вартості за не отримане речове майно в сумі 31773,64 грн. несвоєчасним розрахунком при звільненні, внаслідок чого заявив вимогу, яка не була заявлена у справі №814/1425/16, а саме, вимогу про здійснення розрахунку та виплату середнього заробітку за весь час затримки виплати належних при звільненні коштів.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.

Апеляційний суд зазначає, що для застосування цієї норми необхідна наявність судового рішення зі спору, який містить сукупність всіх складових, а саме, ті ж самі сторони, той самий предмет, ті самі підстави.

Аналіз змісту позовної заяви від 04.03.2020 року та судових рішень у справі №814/1425/16 дає підстави дійти висновку проте, що предмет спорту та підстави зазначені в позові від 04.03.2020 року не є тими самими, щодо яких ухвалене судове рішення, яке набрало законної сили у справі №814/1425/16.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права внаслідок неповного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення питання щодо відкриття провадження в адміністративній справі.

Оскільки до повноважень апеляційного суду не віднесено відкриття провадження в адміністративній справі у разі скасування оскаржуваної ухвали, вимоги апеляційної скарги в цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм процесуального права при постановлені оскаржуваної ухвали, внаслідок чого апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, оскаржувана ухвала - скасуванню, з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 242, 294, 308, 311, 312, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 березня 2020 року у справі № 400/1043/20 скасувати.

Справу № 400/1043/20 передати на розгляд до Миколаївського окружного адміністративного суду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складений 12.05.2020 року.

Головуючий суддя Домусчі С.Д.
Судді Семенюк Г.В. Шляхтицький О.І.