Справа № 300/2157/19
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2020-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2020 рокуЛьвівСправа № 300/2157/19 пров. № А/857/2660/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Обрізко І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання до вчинення дій,

суддя у І інстанції Микитюк Р.В.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складення повного тексту рішення 09 грудня 2019 року,

ВСТАНОВИВ :

02 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - ГУ ПФУ) у призначенні йому пенсії на пільгових умовах та зобов`язати відповідача зарахувати до стажу роботи за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, 5 років 5 місяців 14 днів, відпрацьованих ним за період з 14 червня 1985 року по 06 лютого 1989 року та з 09 березня 1989 року по 12 лютого 1993 року слюсарем-ремонтником та газорізальником у тресті «Калушхімремонт», а також зобов`язати відповідача призначити йому з 18 червня 2019 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 300/2157/19 позов було задоволено. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що записами у трудовій книжці, архівними довідками та наказами підтверджено характер роботи і стаж, який дає позивачу право на зарахування до пільгового стажу за Списком № 1 періоду роботи з 14 червня 1985 року по 06 лютого 1989 року і з 09 березня 1989 року по 12 лютого 1993 року слюсарем-ремонтником та газорізальником у тресті «Калушхімремонт».

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ГУ ПФУ, яке у своїй скарзі просило скасувати його та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом не враховано, що позивачем не подано до уточнюючу довідку для підтвердження спеціального трудового стажу, а подана довідка не відповідає встановленим вимогам. Окрім того, звертає увагу на те, що на підприємстві не проведено атестацію робочих місць, що необхідно для призначення такого виду пенсії.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 18 червня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Відповідач своїм листом за вих. № 146 від 27 червня 2019 року повідомив позивача про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 та зазначив, що однією з умов призначення пільгових пенсій відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є надання підприємством або організацією уточнювальної довідки, яка підтверджує пільговий трудовий стаж (пункт 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637), у якій наводять відомості про періоди роботи, котрі зараховують до спеціального стажу; професію або посаду; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування, списки або їх номери, куди включають цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видано зазначену довідку, а також про безпосередню зайнятість на роботах, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, протягом не менше 80 відсотків встановленої тривалості робочого часу. Довідка, яка підтверджує зайнятість в шкідливих умовах праці за Списком № 1 ОСОБА_1 у період роботи з 14 червня 1985 року по 06 лютого 1989 року та з 09 березня 1989 року по 12 лютого 1993 року на ВАТ «Калушхімремонт» не відповідає пункту 20 вказаного Порядку.

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до адміністративного суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваній вимозі та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Згідно з пунктом 16 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Пунктом «а» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Згідно з абзацом другим пункту «а» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зокрема, чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Як передбачено статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Така ж норма міститься у пункті 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 1 Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Як видно із трудової книжки позивача НОМЕР_1 , з 14 червня 1985 року по 06 лютого 1989 року та з 09 березня 1989 року по 12 лютого 1993 року ОСОБА_1 працював слюсарем-ремонтником і газорізальником у тресті «Калушхімремонт», правонаступником якого є ВАТ «Калушхімремонт».

Пунктом 3 Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Абзацом 1 пункту 20 Порядку визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У матеріалах справи містяться довідки, а саме: ВАТ «Калушхімремонт» № 693 від 25 лютого 2004 року, яка видана ОСОБА_1 про те, що він працював в тресті «Калушхімремонт» з 14 червня 1985 року (наказ №30-к від 10 червня 1985 року) по 06 лютого 1989 року (наказ № 16-к від 06 лютого 1989 року) слюсарем-ремонтником і з 09 березня 1989 року (наказ №19-к від 07 березня 1989 року) по 12 березня 1993 року (наказ №9-к від 10 лютого 1993 року) - газорізальником.

За період роботи з 14 червня 1985 року по 06 лютого 1989 року та з 09 березня 1989 року по 12 лютого 1993 року ОСОБА_1 відпрацював у цехах з особливо-шкідливими умовами праці на ВАТ «Оріана» з повним робочим днем при 5-ти денному робочому тижні (а.с.18);

Відповідно до архівної довідки архівного відділу Калуської міської ради № 01.7-01/487 від 03 червня 2019 року у документах архівного фонду Ремонтно-будівельно-монтажного управління тресту «Калушхімремонт», в особових рахунках на видачу заробітної плати робітникам і службовцям за червень 1985 року - грудень 1989 року значиться слюсарем з ремонту апаратного обладнання, слюсарем-ремонтником, газорізальником ОСОБА_1 (а.с. 21);

Архівною довідкою архівного відділу Калуської міської ради № 01.7-01/488 від 03 червня 2019 року підтверджується, що у документах архівного фонду Ремонтно-будівельно-монтажного управління тресту «Калушхімремонт», в особових рахунках на видачу заробітної плати робітникам і службовцям за січень 1990 року - лютий 1993 року значиться газорізальником ОСОБА_1 (а.с. 22);

У архівній довідці архівного відділу Калуської міської ради № 01.7-01/489 від 03 червня 2019 року зазначено, що у документах архівного фонду Ремонтно-будівельно-монтажного управління № 4 тресту «Калушхімремонт» м. Калуша, Ремонтно-будівельно-монтажного управління № 2 тресту «Калушхімремонт» м. Калуша, особових картках (ф, П-2) звільненого працівника за 1989, 1993 роки, ОСОБА_1 за період 1985-1989, 1989-1993 надання відпусток без збереження заробітної плати не зазначено (а.с. 23).

Відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР № 1173 від 22 серпня 1956 року «Про затвердження списків виробництв, цехів, професій та посад, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та у пільговому розмірі», професії слюсаря-ремонтника та газорізальника відносяться до Списку № 1 виробництв та професій, а саме: розділ VIIІ «Загальні професії», який був чинний до 26 січня 1991 року.

З 26 січня 1991 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів СРСР № 10 «Про затвердження списків виробництв, цехів, професій та посад, робота на яких дає право на пільгове пенсійне забезпечення».

Відтак, на переконання апеляційного суду, факт роботи у цехах ВАТ «Оріана» з особливо-шкідливими умовами праці підтверджується довідкою ВАТ «Калішхімремонт» № 693 від 25 лютого 2004 року, яка, як вірно встановлено судом першої інстанції, за змістом відповідає вимогам, встановленим пунктом 20 Порядку, оскільки містить всі передбачені у ньому відомості (а.с. 18).

Щодо покликання в апеляційній скарзі на результати атестації відповідного робочого місця за умовами праці, то суд апеляційної інстанції зазначає таке.

З метою забезпечення соціального захисту та належного пенсійного забезпечення працівників, зайнятих на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими й особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 383 від 18 листопада 2005 року, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2005 року за № 1451/11731, затверджено Порядок застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Порядок № 383).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 383, до пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня1992 року № 442 затверджено Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці (далі - Порядок № 442).

Окрім цього, постановою Міністерства праці України № 41 від 01 вересня 1992 року затверджено Методичні рекомендації для проведення атестації робочих місць за умовами праці (далі - Методичні рекомендації), які визначають організацію роботи по проведенню атестації робочих місць, оцінку умов праці та реалізацію прав трудящих на пільги і компенсації залежно від шкідливих та небезпечних виробничих факторів.

Згідно із пунктом 2 Порядку № 442 основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між роботодавцем і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Статтею 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено адміністративну відповідальність керівників суб`єктів господарювання за порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення у виді накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У разі, якщо непроведення атестації мало своїм наслідком заподіяння шкоди здоров`ю працівнику, керівник підприємства може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за статтею 271 Кримінального кодексу України.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку № 442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

За змістом пунктів 8 та 9 Порядку № 442, проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Виходячи із системного аналізу зазначених правових норм, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці, є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

Окрім цього, особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 1, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Відтак, особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці.

Непроведення, несвоєчасне, неналежне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом, не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Суд апеляційної інстанції вважає, що непроведення, неналежне, несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а, які суд апеляційної інстанції у відповідності до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України враховує при виборі і застосуванні норм права до розглядуваних спірних правовідносин.

З урахуванням наведеного апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що до стажу позивача, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах слід зарахувати періоди його роботи з 14 червня 1985 року по 06 лютого 1989 року і з 09 березня 1989 року по 12 лютого 1993 року слюсарем-ремонтником та газорізальником у тресті «Калушхімремонт».

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 300/2157/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» цього Кодексу.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко