Справа № 300/2404/19
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2020-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2020 рокуЛьвівСправа № 300/2404/19 пров. № А/857/2182/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Довгополова О.М., Ільчишин Н.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 січня 2020 року (суддя - Скільський І.І., час ухвалення - не вказаний, місце ухвалення - м.Івано-Франківськ, дата складання повного тексту - не вказана),

в адміністративній справі №300/2404/19 за позовом ОСОБА_1 до Калуської районної державної адміністрації Івано-Франківської області,

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У грудні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Калуської РДА Івано-Франківської області, в якому просив: 1) визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у ненаданні в повному обсязі публічної інформації на запит позивача від 12.09.2019 року; 2) зобов`язати відповідача повторно розглянути запит на публічну інформацію від 12.09.2019 року та надати позивачу копії штатного розпису Копанківської сільської ради, в порядку, визначеному Законом України «Про доступ до публічної інформації»; 3) допустити негайне виконання рішення суду в частині зобов`язати відповідача повторно розглянути запит на публічну інформацію від 12.09.2019 року та надати позивачу повну інформацію і копії документів, запитуваних у цьому запиті, в порядку, визначеному Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Відповідач Калуська РДА позову не визнав, у суді першої інстанції подав відзив на адміністративний позов, просив відмовити позивачу у задоволенні адміністративного позову повністю.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 січня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

З цим рішенням суду першої інстанції від 13.01.2020 року не погодився позивач ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду прийнято з неповним та необ`єктивним з`ясуванням судом обставин справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому рішення суду підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов безпідставних висновків про те, що позивач вимагав у відповідача Калуської районної державної адміністрації інформацію, яка перебуває в Копанківській сільській раді, а тому звернувся до неналежного розпорядника інформації. Зазначає апелянт, що судом першої інстанції не враховано ч.3 ст.22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» та не встановлено, коли належний розпорядник інформації отримав запит від відповідача, і з яких підстав проігнорував його. Також, вказує апелянт на те, що перенаправлення відповідачем до Копанківської сільської ради запиту позивача, означає лише те, що 5 робочих днів зміщуються на час необхідний розпоряднику інформації для підготовки відповіді. Крім цього, звертає увагу апелянт на те, що за змістом п.1 ч.1 ст.22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» у задоволенні запиту може бути відмовлено лише у разі наявності одночасно двох умов: відсутності інформації у володінні розпорядника інформації та відсутності у нього обов`язку володіти нею. З урахуванням положень Закону України «Про місцеві державні адміністрації» відповідач на території району взаємодіє з Копанківською сільською радою, її виконавчими органами та сільським головою, а тому, на думку апелянта, Калуська районна державна адміністрація зобов`язана мати запитувану позивачем інформацію про штатний розпис. Вказує апелянт на те, що запит позивача безпосередньо пов`язаний із використанням відповідачем бюджетних коштів, оскільки запитувана копія штатного розпису є документом, що застосовується в процесі виконання бюджету. Крім цього, штатний розпис не передбачає зазначення персональних даних осіб, які займають відповідні посади, а тому не є інформацією з обмеженим доступом. Також звертає увагу апелянт на те, що згідно п.7.1 постанови Пленуму ВАС України від 29.09.2016р. №10 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації», при здійсненні правосуддя суди повинні виходити з того, що законами України встановлено категорії інформації, обмеження доступу до яких заборонено, і така інформація надається у відповідь на запит без застосування «трискладового тесту». Таким чином, на думку апелянта, судом першої інстанції безпідставно відмовлено позивачу у задоволенні позовних вимог.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати рішення суду від 13.01.2020 року та прийняти нове судове рішення, яким задоволити позовні вимоги.

Відповідач подав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з врахуванням наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 12.09.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача Калуської районної державної адміністрації із запитом на отримання публічної інформації відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації» в якому просив голову Калуської РДА надати копію штатного розпису завірену належним чином Копанківської сільської ради станом на 01.01.2019р. згідно даних фінансового управління Калуської РДА (а.с. 9).

16.09.2019 року Калуська районна державна адміністрація листом №П/37 направила на розгляд Копанківській сільській раді копію запиту на публічну інформацію ОСОБА_1 , зареєстрованого за №П/37 від 12.09.2019р., оскільки районна державна адміністрація не є розпорядником запитуваної інформації. У листі Калуська РДА також просить повідомити запитувача та районну державну адміністрацію в установлений законом термін. Також лист №П/37 від 16.09.2019 р. надіслано на адресу ОСОБА_1 для відома (а.с. 10).

Також встановлено, що 20.09.2019р. позивач повторно звернувся до відповідача Калуської районної державної адміністрації із запитом на отримання публічної інформації відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації», в якому просив надати інформацію запитувану у його зверненні від 12.09.2019р. (а.с. 11).

25.09.2019р. фінансове управління Калуської районної державної адміністрації листом №194/03-17 повідомило позивача про те, що фінансове управління Калуської районної державної адміністрації не є розпорядником запитуваної інформації, а тому для її отримання необхідно звернутися до Копанківської сільської ради (а.с. 13).

26.09.2019р. Калуська районна державна адміністрація листом №П/439 повідомила позивача про розгляд фінансовим управлінням Калуської районної державної адміністрації запиту від 20.09.2019р. щодо надання штатного розпису Копанківської сільської ради станом на 01.01.2019р.. Додатково поінформовано, що для отримання запитуваної інформації на запит від 12.09.2019р. районною державною адміністрацією направлено лист до Копанківської сільської ради від 16.09.2019р. №П/37, однак станом на 25.09.2019р. відповіді не отримано (а.с. 12).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову, з врахуванням наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 34 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Відповідно до статті 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Також судом першої інстанції вірно враховано, що відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації, здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації врегульовані Законом України «Про інформацію» та Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Так, відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про інформацію» встановлено право кожного на вільне одержання, використання, поширення, зберігання та захист інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Згідно статті 5 цього Закону, кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про інформацію» передбачено, що право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Відповідно до ст.9 цього Закону, всі громадяни України, юридичні особи і державні органи мають право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення та зберігання відомостей, необхідних їм для реалізації ними своїх прав, свобод і законних інтересів, здійснення завдань і функцій.

Також, статтею 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Згідно ст.3 цього Закону визначені гарантії забезпечення права на публічну інформацію, зокрема: обов`язок розпорядників інформації надавати інформацію, крім випадків, передбачених законом, визначення розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє, максимальне спрощення процедури подання запиту та отримання інформації.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про доступ до публічної інформації», доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Розпорядниками інформації, відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про доступ до публічної інформації», для цілей цього Закону визнаються, зокрема, суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що визначальною ознакою публічної інформації є те, що вона має бути заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків.

Згідно п.6 ч.1 ст.14 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні (ч.1 ст.19 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту (ч.2 ст.19 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).

Частиною 1 статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, зокрема, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту у випадках коли розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит.

Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником (ч.3 ст.22 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).

З матеріалів справи видно та не заперечується сторонами по справі, що позивач ОСОБА_1 у своєму запиті від 12.09.2019р. просив надати належним чином завірену копію штатного розпису Копанківської сільської ради станом на 01.01.2019 рік згідно даних фінансового управління Калуської районної державної адміністрації.

З цього приводу, судом першої інстанції вірно враховано, що відповідач Калуська РДА, з дотриманням вимог ст.20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», протягом п`яти робочих днів з дня отримання запиту від 12.09.2019р. надіслало позивачу ОСОБА_1 та Копанківській сільській раді лист №П/37 від 16.09.2019р. щодо направлення копії запиту ОСОБА_1 на публічну інформацію від 12.09.2019р. на розгляд Копанківської сільської ради, оскільки Калуська районна державна адміністрація не є розпорядником запитуваної інформації. Також Калуська РДА просила Копанківську сільську раду про результати розгляду запиту повідомити запитувача та районну державну адміністрацію в установлений законом термін.

Також, як уже зазначалось вище, 20.09.2019р. позивач на адресу відповідача надіслав запит на отримання публічної інформації, згідно якого просив звернутись до фінансового управління Калуської РДА для одержання запитуваної інформації та надання відповіді на запит від 12.09.2019 року.

Фінансове управління Калуської районної держаної адміністрації листом №194/03-17 від 25.09.2019р. на запит ОСОБА_1 щодо отримання публічної інформації повідомило позивача, що фінансове управління не є розпорядником запитуваної інформації. Для отримання запитуваної інформації необхідно звернутися до Копанківської сільської ради.

Калуська районна державна адміністрація, листом від 26.09.2019р. за №П/439 повідомила позивача, що для отримання запитуваної інформації на запит від 12.09.2019р. районною державною адміністрацією направлено лист до Копанківської сільської ради від 16.09.2019р. №П/37, однак станом на 25.09.2019р. відповіді не отримано.

Відносно доводів апеляційної скарги про те, що Калуська РДА є розпорядником запитуваної позивачем інформація стосовно штатного розпису Копанківської сільської ради станом на 01.01.2019р. згідно даних фінансового управління Калуської РДА, то колегія суддів враховує наступне.

Згідно листа Міністерства праці та соціальної політики України від 27.06.2007р. №162/06/187-07 «Щодо штатного розпису» штатний розпис - це документ, що встановлює для даного підприємства, установи, організації структуру, штати та посадові оклади працівників. У штатному розпису містяться назви посад, чисельність персоналу і оклади по кожній посаді. Прийняття, затвердження керівником підприємства штатного розпису проводиться шляхом видання спеціального локального нормативного акту (наказу), який визначає кількість працівників кожної професії з розподілом штатних одиниць по структурних підрозділах підприємства, установи, організації.

Також судом першої інстанції вірно зазначено, що згідно ч.1 ст.16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону.

Відповідно до ст.25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Колегія суддів звертає увагу на те, що органи, які виконують делеговані державою повноваження, є розпорядниками інформації, пов`язаної з їх виконанням. При цьому передбачена законом можливість делегування повноважень не свідчить про факт такого делегування безпосередньо. Для з`ясування, чи є особа, що надає певний вид державних послуг, до якої надійшов запит на інформацію щодо таких послуг, розпорядником інформації в розумінні Закону, суди повинні встановити суть виконуваних повноважень і підстави їх реалізації.

Так, пунктом 5 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються, серед іншого, такі питання: затвердження за пропозицією сільського, селищного, міського голови структури виконавчих органів ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів відповідно до типових штатів, затверджених Кабінетом Міністрів України, витрат на їх утримання.

Тобто, затвердження структури виконавчих органів ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів, витрат на їх утримання є виключною компетенцією сільської, селищної, міської ради. Пропозиції щодо зазначених питань вносить голова відповідної ради, а затверджуються вони на пленарних засіданнях.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідач Калуська районна державна адміністрація не є розпорядником запитуваної позивачем інформації стосовно штатного розпису Копанківської сільської ради станом на 01.01.2019р. згідно даних фінансового управління Калуської РДА.

Щодо доводів позивача (апелянта) про недостовірність тверджень відповідача про відсутність у володінні райдержадміністрації інформації про штатні розписи сільських рад, то судом першої інстанції також вірно зазначено та враховано, що відповідно до п.п.20 п.6 Типового положення про структурний підрозділ з питань фінансів обласної, Київської та Севастопольської міської, районної, районної у мм. Києві та Севастополі державної адміністрації, затвердженого постановою КМУ від 20.05 2013р. №348, структурний підрозділ з питань фінансів районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації відповідно до покладених на нього завдань погоджує кошториси, плани асигнувань та штатні розписи структурних підрозділів районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій. Однак, Копанківська сільська рада не є структурним підрозділом Калуської районної державної адміністрації.

Крім цього, долучені позивачем у суді першої інстанції до матеріалів справи документи (протокол сесії Копанківської сільської ради від 14.05.2014 року - а.с. 27-29) не вказують на наявність у відповідача Калуської РДА запитуваної інформації станом на час подання позивачем запиту.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що обов`язковою умовою надання захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод та інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати), зазвичай, індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Тобто, гарантоване статтею 55 Конституції України і конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджуване порушення було обґрунтованим.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що в даних правовідносинах відсутня протиправна бездіяльність відповідача Калуської РДА по відношенню до позивача, оскільки відповідач не є розпорядником запитуваної позивачем інформації.

Відповідно до ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про обґрунтованість та об`єктивність висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Водночас, колегія суддів зазначає, що оцінюючи наведені апелянтом доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи ОСОБА_1 , наведені в позовній заяві, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Отже, інші зазначені позивачем ОСОБА_1 в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду від 13.01.2020 року винесене з дотриманням норм матеріального права та процесуального права, а тому немає підстав для його скасування.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

Згідно п.2 ч.6 ст.12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи, щодо оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію.

Також, статтею 263 КАС України визначено, що справою незначної складності являється, зокрема, справа щодо оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію.

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 січня 2020 року в адміністративній справі №300/2404/19 за позовом ОСОБА_1 до Калуської районної державної адміністрації Івано-Франківської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: В. В. Гуляк
Судді: О. М. Довгополов
Н. В. Ільчишин