Справа № 400/3473/19
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2020-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2020 р.м.ОдесаСправа № 400/3473/19
Головуючий в 1 інстанції: Лісовська Н. В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Косцової І.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Первомайської міської ради на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2020 року (суддя Лісовська Н.В., м. Миколаїв, повний текст рішення складений 05 лютого 2020 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Управління соціального захисту населення Первомайської міської ради про визнання протиправною відмови та зобов`язання повторно розглянути заяви,-

В С Т А Н О В И В:

17 жовтня 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Первомайської міської ради про визнання протиправною відмови у встановленні ОСОБА_2 , її неповнолітнім дітям ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також ОСОБА_1 статусу осіб, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» члена сім`ї загиблого військовослужбовця; зобов`язання повторно розглянути заяви від 19.07.2019 р. і від 30.10.2019 р., встановити дружині загиблого ОСОБА_2 , її неповнолітнім дітям ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , матері загиблого ОСОБА_1 статус члена сім`ї загиблого військовослужбовця та видати «Посвідчення члена сім`ї загиблого».

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 був задоволений частково. Визнано протиправною відмову у встановленні ОСОБА_2 , її неповнолітнім дітям ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також ОСОБА_1 статусу осіб, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» члена сім`ї загиблого військовослужбовця. Зобов`язано Управління соціального захисту населення Первомайської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 19.07.2019 р. про встановлення статусу члена сім`ї загиблого військовослужбовця, з урахуванням висновків суду. Зобов`язано Управління соціального захисту населення Первомайської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.10.2019 р. про встановлення статусу члена сім`ї загиблого військовослужбовця, з урахуванням висновків суду. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Первомайської міської ради судовий збір у сумі 384,20 грн. (триста вісімдесят чотири грн. 20 коп.) на користь ОСОБА_2 ..

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Первомайської міської ради судовий збір у сумі 384,20 грн. (триста вісімдесят чотири грн. 20 коп.) на користь ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням Управління соціального захисту населення Первомайської міської ради подало апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норми матеріального права та неправильне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що згідно витягу з протоколу засідання ВЛК Південного регіону, ОСОБА_5 отримав поранення, яке призвело до смерті, в результаті нещасного випадку, пов`язаного з проходженням військової служби. Таким чином, апелянт вважає, що формулювання причинного зв`язку смерті трактується як таке, що одержане за обставин, не пов`язаних з виконанням обов`язків, або одержане внаслідок правопорушення, що стало підставою для відмови надання позивачам відповідного статусу.

Відзив на апеляційну скаргу позивачі не надали.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до ст. 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів у разі…подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_5 є чоловіком ОСОБА_2 , батьком малолітніх ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , а також сином ОСОБА_1 (а.с. 23-30).

Наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 23.11.2016 р. №266-РС ОСОБА_5 призначено на посаду номера обслуги військової частини - польова пошта В35000, а наказом т.в.о. командира військової частини польова пошта В35000 від 01.12.2016 р. №296 зараховано до списків особового складу військової частини - польова пошта В35000 (а.с. 10).

За час військової служби ОСОБА_5 приймав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, що підтверджується відповідною довідкою (а.с. 21). Мав статус учасника бойових дій (а.с. 20).

Згідно з наказом т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 від 22.11.2018 р. №294 ОСОБА_5 прибув з щорічної основної відпустки до складу сил засобів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони 22.11.2018 р. (а.с. 12-14).

25.11.2018 р. ОСОБА_5 загинув (а.с. 22).

Відповідно до витягу з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Південного регіону від 13.03.2019 р. №90 поранення ОСОБА_5 , яке призвело до смерті, одержане в результаті нещасного випадку та пов`язане з проходженням військової служби (а.с. 19).

19.07.2019 р. ОСОБА_2 звернулась до відповідача з заявою про надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни (а.с. 8).

ОСОБА_1 звернулася з відповідною заявою 30.10.2019 р.

Листами від 24.07.2019 р. та від 30.10.2019 р. відповідач відмовив у наданні такого статусу, посилаючись на те, що поранення, яке призвело до смерті, пов`язане з проходженням військової служби, а не з її виконанням (а.с. 9, 44).

Не погодившись із такою відмовою та вважаючи її незаконною, позивачі звернулися до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги дійшов висновку, що Управління соціального захисту населення Первомайської міської ради, відмовляючи позивачам у встановленні статусу осіб, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» члена сім`ї загиблого військовослужбовця діяло протиправно. Водночас, в частині позову щодо зобов`язання встановити позивачам статус члена сім`ї загиблого військовослужбовця та видати посвідчення «Члена сім`ї загиблого» суд першої інстанції відмовив, оскільки повноваження щодо вирішення даного питання в даному випадку належать до дискреційних повноважень відповідача та виходять за межі завдань адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції та надаючи правову оцінку його висновкам і встановленим обставинам справи, виходить з наступного.

Так, спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі Закон №3551) та Порядком надання статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», деяким категоріям осіб, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2015 р. №740 (далі Порядок №740).

Пунктом 1 статті 10 Закону №3551 визначено коло осіб, на яких поширюється чинність цього Закону, зокрема, сім`ї військовослужбовців Збройних Сил України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, та загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, у забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів (абзац 8 п. 1 ст. 10).

Згідно з абзацом 16 п. 1 ст. 10 Закону №3551 до членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать: утриманці загиблого або того, хто пропав безвісти, яким у зв`язку з цим виплачується пенсія; батьки; один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; діти, які мають свої сім`ї, але стали особами з інвалідністю до досягнення повноліття; діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти.

Пільги особам, на яких поширюється дія Закону №3551, встановлені ст. 15 цього ж Закону.

Відповідно до п. 4 Порядку №740 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) підставою для надання статусу особи, на яку поширюється чинність Закону є:

- свідоцтво про смерть (копія) або повідомлення про загибель особи;

- документи про безпосередню участь особи, яка захищала незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брала безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, і загинула (пропала безвісти), померла внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, у забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів;

- постанова штатної військово-лікарської комісії відповідного військового формування.

Таким чином, обов`язковою умовою абзацу 8 п. 1 ст. 10 Закону №3551 є безпосередня участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях; перебування безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів; загибель внаслідок поранення під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, у забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Матеріалами справи підтверджено, що поранення ОСОБА_5 , яке стало причиною його смерті, отримане під час його безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, адже під час отримання поранення ОСОБА_5 виконував військовий обов`язок та перебував безпосередньо в районі здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, що, крім іншого, підтверджується Довідкою №1814 від 06.06.2019 р. з ВЧ НОМЕР_1 Код НОМЕР_2 , з якої вбачається, що ОСОБА_5 дійсно, в період з 11.10.2018 р. по 01.11.2018 р. та з 22.11.2018 р. по 25.11.2018 р. брав участь у здійсненні вищезазначених заходів. Ця довідка є підставою для надання особі статусу учасника бойових дій (а.с. 21).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про визнання протиправною відмову відповідача у встановленні позивачам статусу осіб, на яких поширюється дія Закону №3551.

Що стосується вимог про зобов`язання встановити позивачам статус члена сім`ї загиблого військовослужбовця та видати посвідчення «Члена сім`ї загиблого», суд першої інстанції виходив з наступного, з чим погоджується апеляційний суд.

Відповідно до п. 6 Порядку №740 рішення про встановлення статусу особи, на яку поширюється чинність Закону, приймається структурними підрозділами місцевих держадміністрацій з питань соціального захисту населення за зареєстрованим місцем проживання у місячний строк з дати подання документів.

Згідно з ч. 13 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення. Форма та порядок видачі посвідчень встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 р. №379 «Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби» посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби (далі - посвідчення), видаються батькам, дружині або чоловіку та дітям указаних військовослужбовців за зразками згідно з додатками №1 і 2. Підставою для видачі посвідчення є документ, який підтверджує факт загибелі (смерті) чи пропажі безвісти військовослужбовця, виданий військовим комісаріатом.

Пунктом 4 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 р. №302, встановлено, що особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (стаття 10 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом «Посвідчення члена сім`ї загиблого».

За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо встановлення статусу члена сім`ї загиблого військовослужбовця є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Аналіз норм КАС України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в даному випадку зобов`язання відповідача встановити позивачам статус члена сім`ї загиблого військовослужбовця та видати посвідчення «Члена сім`ї загиблого», буде свідчити про перебирання судом повноважень суб`єкта владних повноважень (відповідача у справі), до компетенції якого, віднесено розгляд заяви від 19.07.2019 р. і від 30.10.2019 р., встановити дружині загиблого ОСОБА_2 , її неповнолітнім дітям ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , матері загиблого ОСОБА_1 статус члена сім`ї загиблого військовослужбовця та видати «Посвідчення члена сім`ї загиблого», визначеному законодавством, та право прийняти одне з кількох юридично допустимих рішень.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, свою позицію не довів та не обґрунтував.

У зв`язку з цим, за результатом апеляційного розгляду даної справи колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана відмова відповідача щодо позивачів не ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та прийнята без урахування усіх фактичних обставин, з порушенням прав позивачів.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, апеляційна скарга скаргу Управління соціального захисту населення Первомайської міської ради задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Первомайської міської ради залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 6 ст. 12, ст. 257 та ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя І.П.Косцова

Суддя Ю.В.Осіпов