Справа № 540/1524/19
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2020-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

12 травня 2020 р.м.ОдесаСправа № 540/1524/19

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І. О.,

суддів - Стас Л. В., Шеметенко Л. П.

розглянувши можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

31 жовтня 2019 року, в межах строку на апеляційне оскарження, передбаченого статтею 295 КАС України, на зазначене рішення суду ОСОБА_1 особисто подала апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 заявила клопотання про відстрочення сплати судового збору, у зв`язку зі складним фінансовим становищем.

У даній апеляційній скарзі апелянтом було зазначено дві адреси:

- адреса реєстрації - АДРЕСА_1 ;

- адреса для листування - АДРЕСА_2 .

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2019 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору було відмовлено, апеляційну скаргу залишено без руху для сплати судового збору в сумі 1152,60 грн. та направлено її на адресу для листування, зазначену апелянтом. Дану ухвалу про без руху апеляційної скарги отримано 14 листопада 2019 року (а.с.89).

Невиконання апелянтом указаного обов`язку стало підставою для повернення апеляції ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2019 року.

24 квітня 2020 року ОСОБА_1 , поштою, знову подала апеляційну скаргу у наведеній справі, однак вже з пропуском, встановленого ч.1 ст.295 КАС України, строку.

Одночасно, з апеляційною скаргою, апелянтом подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, в якому зазначено таке.

ОСОБА_1 стверджує про те, що адреса для листування, яка була зазначена нею в апеляційній скарзі - це адреса місцезнаходження її представника, з яким на момент подання апеляційної скарги був укладений договір на представництво її інтересів у даній справі. Однак, з 10 листопада 2019 року договір на представництво її інтересів з представником розірвано, а тому про ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2019 року про залишення скарги без руху не знала, оскільки суд направив її представнику.

ОСОБА_1 також зазначає, що про ухвали П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12 листопада та від 06 грудня 2019 року дізналась лише 21 квітня 2020 року з Єдиного державного реєстру судових рішень, у зв`язку з чим не мала можливості виконати вимоги ухвали.

Ознайомившись з клопотанням та матеріалами справи, суд вважає необхідним відмовити скаржнику у поновленні вказаного строку, з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Пунктом 1 ч.2 ст.295 КАС України унормовано, що учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, вперше апеляційну скаргу на рішення суду подано ОСОБА_1 31 жовтня 2019 року, вдруге апеляційну скаргу подано до суду лише 24 квітня 2020 року, тобто з пропуском, визначеного ч.1 ст.295 КАС України, строку.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що посилання апелянта на те, що адреса для листування - це адреса її представника не підтверджується жодними доказами. Апелянт не надає та в матеріалах справи відсутній будь-який договір правової допомоги. Усі заяви, які містяться в матеріалах справи, в тому числі і апеляційна скарга від 31 жовтня 2019 року підписані особисто ОСОБА_1 .

Крім того, звертаючись 31 жовтня 2019 року з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 зазначила адресу для листування, на яку судом і направлялась поштова кореспонденція. Про те, що це адреса її представника вона не вказала.

Навіть, якщо припустити, що адреса для листування - це адреса представника, з яким з 10 листопада 2019 року розірвано договір на представництво інтересів у справі, як стверджує ОСОБА_1 , апелянт повинна була повідомити про це суд та вказати на яку адресу направляти поштову кореспонденцію.

Відповідно до ч.1 ст.131 КАС України учасники судового процесу зобов`язані під час провадження у справі повідомляти суд про зміну місця проживання (перебування, знаходження), роботи, служби. У разі неповідомлення про зміну адреси повістка надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку в порядку, визначеному статтею 129 цього Кодексу, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права частиною спільної спадщини Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності (рішення у справі «Брумареску проти Румунії»). Юридична визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішень. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного розгляду справи та її нового вирішення. Повноваження судів вищих інстанцій щодо перегляду мають здійснюватись для виправлення судових помилок та недоліків правосуддя, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен розглядатись як прихований засіб оскарження, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для повторного розгляду. Відступ від цього принципу може бути виправданим лише коли він обумовлений особливими та непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії») (п. 26 Рішення).

ЄСПЛ зазначив, що хоча, перш за все, саме до повноважень національних судів належить вирішувати питання про будь-яке поновлення строку на апеляційне оскарження, такі повноваження не є необмеженими. Національні суди зобов`язані навести підстави і у кожній справі суди мають перевірити, чи можуть підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження виправдати втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує свободу розсуду судів щодо часу або підстав для поновлення строків (рішення у справах «Пономарьов проти України» та «Устименко проти України»).

Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. «вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися.

Забезпечення принципу res judicata є однією з найважливіших засад гарантування державою реалізації права людини на справедливий суд.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (ч. 1 ст. 8 Конституції України).

За ст. 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; розумні строки розгляду справи судом; забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення; обов`язковість судового рішення.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Принципи адміністративного судочинства визначені в ч.3 ст.2 КАС України.

Верховенство права, як основоположний принцип адміністративного судочинства, визначає спрямованість судочинства на досягнення справедливості та надання ефективного захисту. Справедливим та ефективним повинен бути як судовий процес, так і результат судочинства.

Судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами (ч.1 ст.370 КАС України).

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. (ч.1 ст.13 КАС України).

Статтею 121 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

При цьому, відповідно до сталої практики ЄСПЛ вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін про прийняті рішення в їх справі. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» та у справі «Трух проти України»).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення у справі «Перетяка та Шереметьев проти України»).

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що, у світлі вказаних позицій ЄСПЛ, вказані апелянтом обставини не можуть бути виправданими щодо відступу від принципу юридичної визначеності.

Суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для відступу від принципу юридичної визначеності, оскільки вказані апелянтом обставини не є особливими та непереборними тим більше, що апелянт особисто підписувала та подавала апеляційну скаргу.

Отже, наведені апелянтом обставини не є підставою для поновлення апелянту пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Частиною 3 ст. 298 КАС України передбачено, що апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно ч.1 п.4 ст. 299 КАС України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Оскільки, зазначена апелянтом причина пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення визнана неповажною, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без руху та надає строк для подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду, в якій необхідно вказати інші причини його пропуску, якщо такі є.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 169, 296, 298 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року - залишити без руху.

Надати ОСОБА_1 строк - 10 днів з дня вручення цієї ухвали, для подачі до суду апеляційної інстанції заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року.

Роз`яснити, що у разі неподання заяви або визнання причин пропуску строку неповажними, відповідно до п.4 ч.1 ст.299 КАС України, буде відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Л. В. Стас

суддя Л. П. Шеметенко