Справа № 300/708/20
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2020-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" травня 2020 р. справа № 300/708/20
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чуприни О.В., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Госедло Олексій Дмитрович, до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним рішення від 08.11.2019 за №125 про відмову у призначенні пенсії за віком, зобов`язання зарахувати період навчання з 01.09.1980 по 31.08.1981 і період проходження військової служби з 25.10.1982 по 11.11.1984, як трудовий стаж у районах Крайньої Півночі та місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі, із розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців, та призначити пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 статті 1 Тимчасової Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, а також нарахувати і виплатити недоотриману пенсію, з моменту звернення із заявою про призначення пенсії, - з 01.11.2019, -
ОСОБА_1 (надалі по тексту також позивач, ОСОБА_1 ), в інтересах якого діє адвокат Госедло Олексій Дмитрович (надалі по тексту також представник позивача), 31.03.2020 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі по тексту також відповідач, Головне управління ПФУ в області, орган пенсійного фонду) про визнання протиправним рішення від 08.11.2019 за №125 про відмову у призначенні пенсії за віком, зобов`язання зарахувати період навчання з 01.09.1980 по 31.08.1981 і період проходження військової служби з 25.10.1982 по 11.11.1984, як трудовий стаж у районах Крайньої Півночі та місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі, із розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців, та призначити пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 статті 1 Тимчасової Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, а також нарахувати і виплатити недоотриману пенсію, з моменту звернення із заявою про призначення пенсії, - з 01.11.2019.
Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 01.11.2019 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах із зниженням пенсійного віку за роботу в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, долучивши відповідні документи про стаж роботи. Втім, відповідачем 08.11.2019 прийнято рішення за №125 про відмову у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до Тимчасової Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, з посиланням на обставину відсутності у позивача необхідного стажу роботи 15 років у районах Крайньої Півночі. Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 02.01.2020 подав скаргу до Пенсійного фонду України на неправомірні дії посадових осіб Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови у призначенні пенсії і просив скасувати оскаржуване рішення та призначити йому пенсію на пільгових умовах. Проте, у відповідь на таку скаргу 20.02.2020 отримав листа, із змісту якого слідує про наявність підстав для зарахування тільки 12 років 7 місяців стажу роботи в районах Крайньої Півночі при необхідних 15 років, що не дає право на призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах. ОСОБА_1 стверджує, що орган пенсійного фонду безпідставно, без надання будь-якого обґрунтування, не зарахував до його трудового стажу період навчання у професійному училищі м. Алдан Якутської АССР з 01.09.1980 по 31.08.1981 та період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 м. Воркута Якутської АРСР з 25.10.1982 по 11.11.1984, як трудовий стаж у районах Крайньої Півночі та місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі, із розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців. За доводами ОСОБА_1 , останній 3 жовтня 1980 року отримав паспорт і був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . 1 вересня 1980 року зарахований на навчання до Алданського міського професійно-технічного училища №24 Якутської АРСР (надалі по тексту також Алданське МПТУ №24 Якутської АРСР, профтехучилище), де навчався один рік до 31 серпня 1981 року за спеціальністю електрослюсар, що підтверджується копією атестата №852, виданого 01.09.1981 Алданським МПТУ №24. Як відзначив позивач, через шість днів, одразу після закінчення профтехучилища, 07.09.1981 прийнятий на роботу електрослюсарем силовиком 3 розряду автомобільного підприємства №2 "Аямтранс", після чого 04.10.1982 звільнений з роботи у зв`язку з призивом до лав Збройних Сил в ряди Радянської Армії. ОСОБА_1 19 жовтня 1982 року Алданським РВК Якутської АРСР призваний до лав Збройних Сил і призначений в прикордонні війська. Після призову направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 , яка була розташована в м. Воркута Республіки Комі Російської Федерації. Як пояснив позивач військова частина НОМЕР_1 це окремий Арктичний прикордонний загін, який на момент створення та під час проходження ним військової служби входив до складу Комітету державної безпеки СРСР, а в подальшому до складу Федеральної Служби Безпеки Російської Федерації. В період з 25.11.1982 по 11.11.1984 (тобто в продовж 2 років 17 днів) позивач проходив військову службу у цій частині та на підставі наказу МО СРСР від 27.09.1984 звільнений з 11.11.1984 в запас і направлений для постановки на військовий облік до Алданського РВК Якутської АРСР. На військовий облік Алданським РВК Якутської АРСР зарахований 25.12.1984. Після проходження військової служби, 10.01.1985 позивач прийнятий на роботу водієм 3-го класу дорожнього ремонтно-будівельного управління Амуро-Якутської автомобільної дороги м. Алдан Якутської АРСР. Отож, за доводами позивача, після закінчення училища він прийнятий на роботу за своєю спеціальністю в районі Крайньої Півночі через 7 днів, з якої був звільнений у зв`язку з призивом до лав Збройних Сил, а після звільнення з військової служби в запас, позивач прийнятий на роботу в районі Крайньої Півночі через два місяці. Таким чином, ОСОБА_1 вважає, що наявні всі правові підстави для зарахування до стажу роботи у пільговому обчислення період навчання з 01.09.1980 по 31.08.1981 і період проходження військової служби з 25.10.1982 по 11.11.1984 із розрахунку один рік за один рік і шість місяців та призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 статті 1 Тимчасової Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі. Просив позов задовольнити в повному обсязі.
Івано-Франківським окружним адміністративним судом ухвалою від 03.04.2020 (а.с.38-40) відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 24.04.2020 із відповідними письмовими доказами (а.с.45-50, 51-67). Відповідач у даному відзиві не погоджується з доводами ОСОБА_1 , викладеними у позовній заяві, та вказує на їх безпідставність. В обґрунтування власних аргументів про правомірність дій, вчинених органом пенсійного фонду, відповідач зазначив, що пенсійне забезпечення осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, здійснюється з урахуванням Тимчасової Угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації "Про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі у галузі пенсійного забезпечення" від 15.01.1993 (надалі по тексту також - Тимчасова Угода) та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Пунктом 1 статті 1 Тимчасової Угоди передбачено, що громадяни, які пропрацювали не менше 15 календарних років у районах Крайньої Півночі або не менше 20 календарних років у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, не залежно від місця їх постійного проживання на території обох держав мають право на пенсію по старості (за віком), зокрема, чоловіки - по досягненню 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років. Разом з цим, згідно пункту 5 розділу ХV "Прикінцевих положень" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року. Починаючи з 01.03.1960 набув чинності Указ Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі". Відповідач посилаючись на підпункт "д" пункту 5 вище вказаного Указу відзначив, що працівникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, за умови укладення ними трудових договорів про роботу в цих районах на термін п`ять років, надаються такі додаткові пільги, у вигляді зараховування один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії по старості і по інвалідності. Пільги, передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, за власною ініціативою і уклали строковий трудовий договір про роботу в цих районах. Таким чином, відповідач стверджує, що з 01.03.1960 по 01.01.1991 зараховується стаж у півтора кратному розмірі, за умови укладення строкових трудових договорів на відповідний термін, у всіх інших випадках, період роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі зараховується в одинарному розмірі. Документами, які подані позивачем для призначення пенсії не підтверджено факт укладення позивачем строкових трудових договорів. Окрім іншого, за доводами відповідача, коментована Тимчасова угода надає громадянам Сторін цієї Угоди право на достроковий вихід на пенсію по старості (за віком) за вказаних у статті 1 Угоди умов, а також визначає порядок реалізації цього права. Водночас ні в зазначеній Тимчасовій угоді від 15 січня 1993 року, ні в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року не передбачено пільг при обчисленні стажу роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Під час визначення права на зниження пенсійного віку враховується лише час роботи. Час навчання, військової служби в районах Крайньої Півночі чи місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі не вважається таким, що дає право на зниження пенсійного віку. Враховуючи вищевказане та те, що стаж роботи позивача в районах Крайньої Півночі та місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі становить 12 років 7 місяців, відповідач вказує на відсутність підстав для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Тимчасової угоди. Відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог.
30.04.2020 від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якому останнім, серед іншого, зазначено, що відповідач не спростував твердження та аргументи позивача стосовно суті позовних вимог. Зокрема, відповідач у відзиві не навів будь-яких мотивів щодо відмови зарахувати ОСОБА_1 час навчання з 01.09.1980 по 31.08.1981 в Алданському МПТУ №24 Якутської АРСР та період проходження військової служби з 25.10.1982 по 11.11.1984 у військовій частині НОМЕР_1 , м. Воркута Якутської АРСР - як трудовий стаж у районах Крайньої Півночі та в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі, зарахувавши один рік роботи за один рік і шість місяців. Також відповідач не виконує законодавство України щодо зарахування часу навчання та часу проходження військової служби в районах Крайньої Півночі до пільгового стажу, а саме: вимоги частини 1 статті 8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", яким встановлено, що час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховуються до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, який оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, яка дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Також за доводами представника позивача відповідачем не дотримано вимоги Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та вимоги частини 1 статті 38 Закону України "Про професійну (професійно-технічну) освіту" (а.с.68-71).
Відповідно до частини 3 статті 263 КАС України у справах, розгляд яких проводився за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), заявами по суті справи є позов та відзив. Враховуючи, що приписами частини 3 статті 263 КАС України позивач не наділений правом подання відповіді на відзив, то заперечення, пояснення, міркування і аргументи, викладені представником позивача у відповіді на відзив, не можуть бути предметом дослідження судом при розгляді та вирішенні даної справи.
Розглянувши у відповідності до вимог статті 263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), вивчивши доводи адміністративного позову і відзиву на позовну заяву, дослідивши і оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення проти них, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з таких підстав та мотивів.
Встановлено, що ОСОБА_1 , у спірний період часу являвся громадянином Союзу Радянських Соціалістичних Республік та був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується паспортом громадянина Союзу Радянських Соціалістичних Республік серії НОМЕР_2 від 03.10.1980, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.21-22).
В період з 01.09.1980 по 31.08.1981 (один рік) позивач навчався в Алданському МПТУ №24 Якутської АРСР за спеціальністю електрослюсар по ремонту гірничого обладнання (відкриті гірничі роботи), свідченням чого являється копія атестата №852, виданого 01.09.1981 профтехучилищем (а.с.25).
Згідно записів у трудовій книжці позивача, останній 07.09.1981 прийнятий на роботу електрослюсарем силовиком 3 розряду автомобільного підприємства №2 "Аямтранс", після чого 04.10.1982 звільнений з роботи у зв`язку з призивом на військову службу в ряди Радянської армії (а.с.19).
Як свідчить зміст пояснень позивача, ОСОБА_1 19.10.1982 призваний Алданським РВК Якутської АРСР до лав Збройних Сил і призначений в прикордонні війська. Після призову направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 , яка була розташована в м. Воркута територія сучасної Республіки Комі Російської Федерації (а.с.3).
Військова частина НОМЕР_1 , за доводами позивача, це окремий Арктичний прикордонний загін з`єднання прикордонних військ КДБ СРСР, який на момент створення та під час проходження ним військової служби входив до складу комітету державної безпеки СРСР, а в подальшому до складу ФСБ Російської Федерації, про що свідчить наявний в матеріалах справи інформаційний витяг (а.с.28-30).
Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб Російської Федерації від 23.03.2020 державна установа військова частина НОМЕР_1 створена 03.03.1967 згідно наказу Комітету державної безпеки при Раді Міністрів СССР. Органом правонаступником визначено державну установу "Арктичне регіональне прикордонне управління Федеральної служби безпеки Російської федерації" (а.с.26-27).
В період з 25.10.1982 по 11.11.1984 позивач проходив строкову службу у військовій частині НОМЕР_1 та з 11.11.1984 звільнений в запас по закінченню служби і направлений для постановки на військовий облік до Алданського РВК Якутської АРСР. На військовий облік Алданським РВК Якутської АРСР зарахований 25.12.1984.
Призов ОСОБА_1 до лав Збройних Сил в рядах Радянської Армії, проходження військової служби та звільнення з лав Збройних Сил підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_3 від 06.10.1982, військовим квитком серія НОМЕР_4 , виданого 19.10.1982 Алданським РВК Якутської АРСР, та обліково-послужною карточкою до військового квитка, в якій зазначено період і посади проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , а також довідкою, виданою Військовим комісаріатом республіки Саха ( ОСОБА_2 ) м. Алдан від 09.10.2019 за №56 про проходження позивачем військової служби в Збройних Силах в період з 25.10.1982 по 11.11.1984 (а.с.19-20, 31-32, 33, 34).
Відповідно до запису №5 і 6 у трудовій книжці, позивач 10.01.1985 прийнятий на роботу водієм 3-го класу дорожнього ремонтно-будівельного управління Амуро-Якутської автомобільної дороги м. Алдан Якутської АРСР і 12.05.1985 звільнений з роботи по переводу (зворотній бік а.с.19).
Записами у трудовій книжці позивача також підтверджено період трудової діяльності ОСОБА_1 на підприємствах, які знаходяться в районах Крайньої Півночі, зокрема періоди з 07.09.1981 по 04.10.1982, з 10.01.1985 по 27.10.1991, з 18.03.1992 по 23.05.1994, з 20.12.1994 по 17.05.1996, з 20.05.1996 по 19.07.1997 містять штамп із записом "Район крайової півночі ЯАРСР, м. Алдан" (а.с.19-20).
Окрім іншого, в матеріалах справи містяться довідки про заробітну плату ОСОБА_1 , отриману в період трудової діяльності на підприємствах, розташованих в районах Крайньої Півночі, а саме:
- довідка від 07.02.2019, видана Державною бюджетною установою Республіки Саха (Якутія) "Управління ветеринарії з ветеринарно-випробувальною лабораторією Алданського району" про заробітну плату, отриману за період з травня 1985 року по березень 1987 року (а.с.60);
- довідка №803-40 від 16.05.2019 (а.с.61), видана Архівним відділом Муніципального утворення"Алданський район" Республіки Саха (Якутія) про отриману заробітну плату позивачем за період роботи з січня 1985 року по травень 1985 року на дорожньому ремонтно-будівельному управлінню Амуро-Якутської автомобільної дороги м. Алдан Якутської АРСР (Федеральне Державне унітарне дорожнє експлуатаційне підприємство №125);
- довідка №11-11-К-60/2077 від 15.05.2019, видана Державною казенною установою Республіки Саха (Якутія) "Національний архів Республіки Саха (Якутія)" про заробітну плату, отриману позивачем в ООО "АЯМтранс" за період роботи з вересня 1981 року по жовтень 1982 року і березня 1992 року по серпень 1994 року (зворотній бік а.с.61);
- довідка №18 від 06.02.2019, видана Державною бюджетною установою Республіки Саха (Якутія) "Алданська центральна районна лікарня" про заробітну плату, отриману позивачем за період з березня 1987 по жовтень 1991 року (зворотній бік а.с.62);
- довідка №ТУ 414-02-46/722 від 10.06.2019, видана Якутським Республіканським управлінням інкасації Республіки Саха (Якутія) про заробітну плату позивача, отриману в період травня 1996 року по червень 1997 року (а.с.63);
- довідка №31 від 16.06.2002, видана Старательська Артіль "Об`єднання" Республіки Саха (Якутія) про заробітну плату, отриману позивачем в період роботи з грудня 1994 року по травень 1996 року (а.с.64).
Трудова книжка позивача містить також інші записи про трудову діяльність ОСОБА_1 , втім такі періоди не є спірними у справі.
Як свідчать матеріали справи, позивач, після досягнення 55-річного віку 01.11.2019 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 статті 1 Тимчасової Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі (а.с.18).
Із змісту вказаної заяви, серед іншого, слідує (зворотній бік а.с.18), що позивач на підтвердження наявності пільгового стажу подавав відповідні документи для призначення пенсії (копію трудової книжки, атестат про навчання, копію військового квитка, довідки про прийняття на роботу, довідки про заробітну плату тощо).
Обставину звернення позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до положень коментованого міжнародної Угоди, орган пенсійного фонду у справі не заперечує.
Відповідач, розглянувши заяву ОСОБА_1 від 01.11.2019 про призначення пенсії на пільгових умовах та подані документи, 08.11.2019 прийняв рішення за №125 про відмову у призначенні позивачу пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до Тимчасової Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, з посиланням на обставину відсутності у позивача необхідного стажу роботи 15 років у районах Крайньої Півночі (а.с.14).
Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 02.01.2020 подав скаргу до Пенсійного фонду України на неправомірні дії посадових осіб Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови у призначенні пенсії і просив скасувати оскаржуване рішення та призначити йому пенсію на пільгових умовах (а.с.15-16).
Пенсійний фонд України, в свою чергу, листом від 20.02.2020 за №4426-1046/К-03/8-2800/20 повідомив позивача про відсутність підстав для призначення йому пенсії на пільгових умовах, оскільки стаж роботи позивача в районах Крайньої Півночі становить 12 років 7 місяців, що є недостатнім для призначення пенсії позивачу відповідно до Тимчасової Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі (а.с.17).
Із коментованого листа від 20.02.2020 слідує обставина про врахування органом пенсійного фонду до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку лише періоди роботи позивача в районах Крайньої Півночі, зокрема: з 07.09.1981 по 04.10.1982, з 10.01.1985 по 27.10.1991, з 18.03.1992 по 23.05.1994, з 20.12.1994 по 17.05.1996, з 20.05.1996 по 19.07.1997 (а.с.17).
Не погоджуючись із рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 08.11.2019 за №125, а також неврахуванням до пільгового стажу період навчання з 01.09.1980 по 31.08.1981 і період проходження військової служби з 25.10.1982 по 11.11.1984, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права.
Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступного.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
У відносинах, досліджуваних судом, основним і спеціальним нормативно-правовим актом, застосування якого стало причиною виникнення публічно-правового спору у даній справі є Тимчасова Угода між Урядом України та Урядом Російської Федерації "Про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі у галузі пенсійного забезпечення" від 15.01.1993, за змістом пункту 1 статті 1 якої чоловіки по досягненню 55 років, які пропрацювали не менше 15 календарних років в районах Крайньої Півночі, незалежно від місця їх постійного проживання на території обох держав мають право на пенсію за віком при загальному стажі роботи не менше 25 років.
Виходячи із вказаного, при вирішенні даної справи необхідно дослідити обставини про наявність чи відсутність у позивача окремо:
- права на зарахування у стаж роботи спірного періоду навчання і проходження військової служби в районах Крайньої Півночі, та врахування такого періоду до страхового стажу;
- права на призначення пенсії за віком на підставі пункту 1 статті 1 Тимчасової Угоди з урахуванням спірного періоду навчання і проходження військової служби, тобто наявності необхідного стажу роботи не менше 15 років у районі Крайньої Півночі і загального стажу роботи не менше 25 років, при досягненні 55 років;
- права на пільговий обрахунок такого спірного періоду страхового стажу (періодів навчання і проходження військової служби) в півтора кратному розмірі, як такого, що здобутий особою в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на якого поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно спеціального законодавства, яке діяло до 01.01.1991.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (надалі по тексту також - Закон №1058).
За змістом абзацу 1 частини 1 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно абзацу 9 частини 3 статті 24 Закону №1058 страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.
Частиною 4 статті 24 Закону №1058 визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, які враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, яке діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років (абзац 3 частини 4 статті 24 вказаного Закону).
Соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки гарантує Закон України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІI від 05.11.1991 (надалі по тексту також - Закон №1788-ХІI).
В першу чергу, оцінюючи доводи сторін в частині спірності періоду проходження ОСОБА_1 військової служби, суд відзначає, що до стажу роботи відповідно до пункту "в" частини 3 статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" зараховується також військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.
Аналогічне правове регулювання зафіксовано в положенні частини 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 за №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
При цьому, статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Так, у трудовій книжці ОСОБА_1 від 06.10.1982 міститься запис про звільнення його 04.10.1982 з посади електрослюсаря силовика 3 розряду автомобільного підприємства №2 "Аямтранс", у зв`язку із призивом на військову службу в ряди Радянської армії (а.с.19).
Окрім того, проходження позивачем військової служби у військовій частині НОМЕР_1 в період з 25.10.1982 по 11.11.1984 підтверджується також записами в (а.с.31-32, 33, 34):
- військовому квитку серії НОМЕР_4 , виданого 19.10.1982 Алданським РВК Якутської АРСР;
- обліково-послужною карточкою до військового квитка від 19.10.1982;
- довідкою від 09.10.2019 за №56, виданою Військовим комісаріатом ОСОБА_3 (Якутія).
Суд зазначає про наявність спору між позивачем та відповідачем з приводу відмови відповідача у зарахуванні до страхового стажу періоду проходження військової служби у м. Воркута (сучасна Республіка Комі Російської Федерації) саме у півтора кратному розмірі, при цьому ОСОБА_1 посилається на пункт 5 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону №1058, в тому числі положення законодавства, яке передбачало пільги для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.
Досліджуючи такі доводи позивача та наведені обґрунтування щодо протиправності не зарахування органом пенсійного фонду до страхового стажу вказаного періоду в пільговому обчисленні, суд вважає за необхідне відмітити слідуюче.
За правилами пункту 5 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.
Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року №148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".
Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.
Так, підпунктом "д" пункту 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" передбачено, що робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в умовах та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі з інших місцевостей держави, на умовах укладених ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк більше 5-років, а на островах Північного Льодовитого океану два роки, надаються додаткові наступні пільги: зарахування одного року роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності.
Відповідно до пункту 3 Постанови Ради Міністрів СРСР №148 від 10.02.1960 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" зарахування одного року роботи за один рік та шість місяців запроваджено з 01.03.1960.
Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" скорочено тривалість трудового договору, що надає право на отримання пільг, передбачених пунктом 5 вищезгаданого Указу Президії Верховної Ради СРСР з п`яти до трьох років.
Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на яких розповсюджується дія Указів Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року і від 26 вересня 1967 року, визначений Постановами Ради Міністрів СРСР №1029 від 10 листопада 1967 року і №12 від 3 січня 1983 року.
Вказаним Переліком до складу районів Крайньої Півночі, серед інших, віднесено:
- місто Воркута Комі АРСР (сучасна Республіка Комі Російської Федерації) з територіями, які знаходяться в адміністративному підпорядкуванні її міської Ради народних депутатів;
- Якутська АРСР (сучасна Республіка Саха (Якутія) Російської Федерації).
Пунктом 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 за №22-1 (надалі по тексту також - Порядок №22-1), встановлено перелік документів, які додаються до заяви про призначення пенсії за віком, серед яких, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року за №637. За період роботи до 1 січня 1991 року на Крайній Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген надаються договори або інші документи, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.
Вказані документи згідно з пунктом 2.7 коментованого Порядку додаються також до заяви про перерахунок пенсії, у випадках, які спричиняють, зокрема, збільшення розміру пенсії.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі по тексту також - Порядок №637) згідно з пунктом 1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє суду дійти висновку, що для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, до 1 січня 1991 року повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто, достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.
Вказане узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 7 червня 2018 року (справа №173/637/17) і від 7 лютого 2018 року (справа №590/871/17).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 КАС України).
Як уже відзначено право на зарахування військової служби до їх страхового стажу і стажу роботи, визначено пунктом "в" частини 3 статті 56 Закону №1788-ХІI і частиною 1 статті 2 Закону №2232-XII.
При цьому, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статті 24 і пункту 5 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону №1058).
На момент проходження позивачем військової служби в період з 25.10.1982 по 11.11.1984 в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, був чинний Закон СРСР від 12.10.1967 за №1950-VII "Про загальний військовий обов`язок" (надалі по тексту також - Закон СРСР №1950-VII).
Відповідно до статті 4 Закон СРСР №1950-VII, Збройні Сили СРСР складаються з Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, прикордонних і внутрішніх військ.
Військова служба складається з дійсної військової служби і служби в запасі Збройних Сил СРСР (стаття 5 вказаного Закону).
За змістом статті 6, 8, 9 Закону СРСР №1950-VII громадяни, які перебувають на дійсній військовій службі, іменуються військовослужбовцями, а ті, що перебувають у запасі - військовозобов`язаними.
Військовослужбовці та військовозобов`язані поділяються на солдатів, матросів, сержантів, старшин, прапорщиків, мічманів і офіцерський склад.
Кожному військовослужбовцю і військовозобов`язаному присвоюється відповідне військове звання.
Згідно вимог статті 39 Закону СРСР №1950-VII військовослужбовці, які вислужили встановлені цим Законом терміни дійсної військової служби, звільняються з лав Збройних Сил СРСР в запас.
Час перебування громадян на військовій службі в рядах Збройних Сил СРСР зараховується в їхній трудовий стаж (стаття 78 вказаного Закону).
В період до 01.01.1991 з метою взаємної ув`язки і усунення множинності рішень Уряду СРСР про порядок призначення і виплати державних пенсій постановою Ради Міністрів СРСР від 3 серпня 1972 року №590 затверджено "Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій" (надалі по тексту також - Постанова №590).
Так, згідно до підпункту "к" пункту 109 Розділу VIII Постанови №590 крім роботи в якості робітника або службовця до загального стажу роботи зараховується також служба у складі Збройних Сил СРСР і перебування в партизанських загонах; служба у військах і органах ВЧК, ОГПУ, НКВД, НКГБ, МГБ, Комітету державної безпеки при Раді Міністрів СРСР, Міністерства охорони громадського порядку СРСР, міністерств охорони громадського порядку союзних республік, Міністерства внутрішніх справ СРСР, міністерств внутрішніх справ союзних республік; служба в органах міліції. Перебування військовослужбовця в полоні зараховується до стажу роботи в установленому порядку.
Таке правове регулювання також кореспондоване в пункт "в" частини 3 стаття 67 Закону Союзу Радянських Соціалістичних Республік "Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР" від 15.05.1990 за №1480-I, до стажу роботи зараховується також військова служба і перебування в партизанських загонах та з`єднаннях, служба в органах державної безпеки і в органах внутрішніх справ.
Суд констатує, що позивач призваний на дійсну військову службу 19.10.1982 і зарахований як військовослужбовець у списки особового складу військової частини НОМЕР_1 та з 11.11.1984 звільнений в запас (а.с.31-32, 33).
Місцем несення військової служби за призовом (розташування військової частини НОМЕР_1 ) була територія міста Воркута Комі АРСР (сучасна Республіка Комі), яка з територіями, які знаходяться в адміністративному підпорядкуванні її міської Ради народних депутатів, Постановами Ради Міністрів СРСР №1029 від 10 листопада 1967 року і №12 від 3 січня 1983 року, віднесена до перелік районів Крайньої Півночі.
Відтак, фактичні обставини у справі свідчать, що ОСОБА_1 набув:
- право на зарахування у стаж роботи період проходження військової служби (з 19.10.1982 по 11.11.1984), та врахування такого періоду до страхового стажу;
- права на врахування періоду проходження військової служби в необхідний "стаж роботи не менше 15 років у районі Крайньої Півночі і загального стажу роботи не менше 25 років" для вирішення питання призначення пенсії за віком на підставі пункту 1 статті 1 Тимчасової Угоди.
Колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 9 грудня 2014 року (справа № 21-406а14) і від 23 червня 2015 року (справа № 21-1000а15) сформовано правову позицію за змістом якої, як законодавство колишнього СРСР до 1 січня 1991 року, так і законодавство України, чинне на час виникнення спірних відносин, передбачали і передбачають зарахування до страхового стажу та пільгове (кратне) обчислення періоду проходження особами військової служби в районах Крайньої Півночі колишнього СРСР.
Так, Порядок і умови зарахування здобутого особою стажу роботи для визначення права на пенсію, в тому числі стажу роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до цих районів, окрім вказаних вище Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року, постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року №148, Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року, було врегульовано також Постановою Ради Міністрів СРСР від 3 серпня 1972 року №590 та Інструкцією про порядок надання пільг, затвердженою постановою Держкомпраці і Президії ВЦРПС від 16 грудня 1967 року №530/П-28.
За змістом абзацу 2 пункту 110 Розділу VIII Постанови №590 робота в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, з 1 березня 1960 року зараховується до стажу в півтора кратному розмірі за умови, якщо працівник мав право на пільги, встановлені статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі
В свою чергу, пільгове обчислення страхового стажу, виходячи із стажу роботи, в півтора кратному значенні є іншою складовою права особи на пенсію, яка, серед іншого, може призначатися також за пунктом 1 статті 1 Тимчасової Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевості, прирівняні до таких районів.
Безумовним є те, що положеннями Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року, постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року №148, Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року, визначено право осіб на відповідні пільги (зарахування одного року за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком) саме за виконання ними "роботи" в районах Крайньої Півночі та місцевості, прирівняні до таких районів.
Проте, суд вважає за необхідне відмітити, що слід відрізняти порядок та умови зарахування в пільговому обчисленні стажу для робітників, які переводились, направлялися або запрошувались на "роботу" в райони Крайньої Півночі та місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі з інших місцевостей держави, від умов зарахування в пільговому обчисленні стажу військовослужбовцям, які "проходили військову службу" у вказаних районах.
Зокрема, Радою Міністрів СРСР прийнято Постанову від 25 березня 1968 року за №181 "Про зарахування солдатам, матросам, сержантам, старшинам і військовим будівельникам, звільненим у запас, періоду проходження дійсної строкової військової служби в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, в стаж роботи, що дає право на отримання пільг, встановлених за роботу у цих місцевостях".
Вказаною Постановою Ради Міністрів СРСР №181 від 25 березня 1968 року передбачено, що солдатам, матросам, сержантам, старшинам і військовим будівельникам, звільненим, починаючи з 1968 року, з військової служби в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, час їх дійсної строкової військової служби (служби в військово-будівельних загонах) в цих районах і місцевостях зараховується до стажу роботи, що дає право на отримання пільг, передбачених Указами Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року і від 26 вересня 1967 року, якщо вони не пізніше трьох місяців після звільнення з військової служби надійшли на роботу в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.
З наведеного слідує, що особливою умовою для зарахування періоду проходження дійсної строкової військової служби в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, до стажу роботи, який дає право на отримання пільг встановлених за роботу у цих місцевостях, в тому числі обчислення такого періоду у півтора кратному розмірі, є працевлаштування, звільненого у запас військовослужбовця (солдата, матроса, сержанта, старшини і військового будівельника) протягом трьох місяців після звільнення, на роботу в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.
При цьому, положення Постанови Ради Міністрів СРСР №181 від 25 березня 1968 року не містить відповідних чи спеціальних обмежень для її застосування виключно для громадян, які претендують на отримання пільги із зарахування до стажу роботи періоду проходження військової служби при призначення пенсій саме військовослужбовцям, тобто пенсії для осіб, які звільнені з військової служби - за вислугу років чи по інвалідності.
Таким чином, дана Постанова має загальне правове застосування для визначення пільги всім особам, в тому числі тим, які претендують на пенсію за віком.
Дослідивши матеріали адміністративної справи судом встановлено наступну сукупність обставин:
- ОСОБА_1 з військової служби звільнений в запас в статусі "солдата" (склад), "КГБ" (група обліку), "1" (категорія обліку), свідченням чого є запис на сторінці 11 військової книжки позивача серії НЧ №2023940 (а.с.32);
- ОСОБА_1 після звільнення 11.11.1984 в запас внаслідок закінчення періоду проходження військової служби, 10.01.1985 прийнятий на роботу водієм 3-го класу дорожнього ремонтно-будівельного управління Амуро-Якутської автомобільної дороги м. Алдан Якутської АРСР, що підтверджується записом №5 в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_5 (зворотній бік а.с.19, а.с.33).
З наведеного слідує, що позивач на протязі трьох місяців після звільнення з військової служби був працевлаштований на роботу в районі Крайньої Півночі, як цього вимагали положення Постанови Ради Міністрів СРСР №181 від 25 березня 1968 року, для можливості обчислення періоду його проходження військової служби у півтора кратному розмірі та зарахування даного періоду в такому розмірі до страхового стажу.
Доказом стажу роботи за спірний період згідно положень пункту 117 Постанови №590 можуть, поряд з іншим, служити: а) трудові книжки; б) довідки, посвідчення і тому подібні документи про роботу, видані з місця роботи; в) довідки вищих установ тієї ж системи, в якій працював даний працівник (наприклад, довідки міністерств, головних управлінь, трестів, спілок промисловий кооперації і так далі); г) довідки архівних установ.
В сукупності подані позивачем докази підтверджують обставину працевлаштування його на роботу в районах Крайньої Півночі, на протязі трьох місяців після звільнення з військової служби, після 11.11.1984.
Оцінюючи коментовані обставини справи та враховуючи вищенаведені положення законодавства, суд приходить до переконання про наявність правових підстав для зарахування в пільговому обчисленні періоду проходження військової служби з 25.10.1982 по 11.11.1984 в районах Крайньої Півночі, із розрахунку один рік за один рік і шість місяців до страхового стажу ОСОБА_1 .
Стосовно доводів позивача щодо безпідставності не зарахування відповідачем до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, періоду навчання в Алданському МПТУ №24 Якутської АРСР з 01.09.1980 по 31.08.1981, суд зазначає слідуюче.
Відповідно до пункту "д" частини 3 статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців (стаття 38 Закону №103/98-ВР "Про професійно-технічну освіту").
Отже, час навчання за спеціальністю у професійно-технічних навчальних закладах зараховується до пільгового стажу за умови, якщо впродовж трьох місяців після закінчення навчання особа працевлаштувалась за набутою професією.
Як уже зазначалось судом, ОСОБА_1 в період з 01.09.1980 по 31.08.1981 (один рік) навчався в Алданському МПТУ №24 Якутської АРСР за спеціальністю електрослюсар по ремонту гірничого обладнання (відкриті гірничі роботи), свідченням чого являється копія атестата №852, виданого 01.09.1981 профтехучилищем (а.с.25).
Згідно записів у трудовій книжці, позивач 07.09.1981 прийнятий на роботу електрослюсарем силовиком 3 розряду автомобільного підприємства №2 "Аямтранс", (а.с.19).
З наведеного слідує, що позивач через шість днів після закінчення навчання в Алданському МПТУ №24 Якутської АРСР був прийнятий на роботу електрослюсарем силовиком 3 розряду автомобільного підприємства №2 "Аямтранс".
Законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року встановлювався відповідний порядку і умовах врахування навчання до стажу, необхідного для призначення пенсії, зокрема, відповідно до підпункту "з" пункту 109 Розділу VIII Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 3 серпня 1972 року №590, крім роботи в якості робітника або службовця до загального стажу роботи зараховується також навчання в училищах та школах системи державних трудових резервів і системи професійно-технічної освіти (в ремісничих, залізничних училищах, гірничопромислових школах і училищах, школах фабрично-заводського навчання, училищах механізації сільського господарства, технічних училищах, професійно-технічних училищах і так далі) і в інших училищах, школах і на курсах з підготовки кадрів, з підвищення кваліфікації і з перекваліфікації.
Аналогічне правове регулювання також кореспондоване в пункт "д" частини 3 стаття 67 Закону Союзу Радянських Соціалістичних Республік "Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР" від 15.05.1990 за №1480-I, до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах, школах і на курсах з підготовки кадрів, підвищення кваліфікації і перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
У спірному випадку атестат №852 від 01.09.1981, виданий позивачу Алданським МПТУ №24 Якутської АРСР, в розумінні пункту 117 Постанови №590 є належним доказом навчання, період якого, зараховується до страхового стажу, так як в наслідок дії пункту 5 розділу ХV "Прикінцевих положень" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відповідне навчання в училищах і закладах системи професійно-технічної освіти зарахувалося до загального стажу роботи в порядку і на умовах, передбачених законодавством, яке діяло до 1 січня 1991 року.
У зв`язку із наведеним, фактичні обставини у справі свідчать, що ОСОБА_1 набув:
- право на зарахування у стаж роботи період навчання (з 01.09.1980 по 31.08.1981) закладі системи професійно-технічної освіти (училищі), та врахування такого періоду до страхового стажу;
- права на врахування періоду навчання в необхідний "стаж роботи не менше 15 років у районі Крайної Півночі і загального стажу роботи не менше 25 років" для вирішення питання призначення пенсії за віком на підставі пункту 1 статті 1 Тимчасової Угоди.
При цьому, як уже зазначалось судом вище абзацом 2 пункту 110 Розділу VIII Постанови №590 робота в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, зараховується до стажу в півтора кратному розмірі за умови, якщо працівник мав право на пільги, встановлені статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.
Системний і послідовний аналіз Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року, Постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року №148 та Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року, свідчать про наявність права на відповідну пільгу (зарахування одного року за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком), за сукупності наступних умови:
- перебування і виконання роботи на території районів Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі;
- укладення трудового договору на роботу в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на строк більше трьох років.
Період навчання, який суд враховує у період роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, становить один календарний рік, тобто є меншим ніж мінімальний термін, визначений коментованими вище Указами і Постановами.
Відтак, незважаючи на навчання саме в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, періоду такого навчання є недостатнім для його зарахування в півтора кратному розмірі.
Позивач, із урахуванням абзацу 2 пункту 5 розділу ХV "Прикінцевих положень" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", не навів жодного нормативно-правового акта, який би визначав право на пільгове (півтора кратне) обчислення страхового стажу періоду "навчання", а не "роботи", в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.
На підставі вище, суд прийшов до переконання, що час навчання ОСОБА_1 в період з 01.09.1980 по 31.08.1981 в Алданському МПТУ №24 Якутської АРСР не підлягає зарахуванню до пільгового стажу позивача в півтора кратному розмірі.
Виходячи у спірних відносинах із частин 1, 3, 5 статті 7 КАС України, суд відзначає, що відповідно до частин першої, другої статті 6 Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1993 року (надалі по тексту також - Угода) призначення пенсій громадянам держав учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього Союзу РСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Згідно із частинами 1, 2 статтею 1 Тимчасової Угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації "Про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі у галузі пенсійного забезпечення" від 15.01.1993, громадяни Сторін, що домовляються, які пропрацювали не менше 15 календарних років в районах Крайньої Півночі або не менше 20 календарних років в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, незалежно від місця їх постійного проживання на території обох держав мають право на пенсію за віком: чоловіки по досягненню 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, жінки по досягненню 50 років і при загальному стажі роботи не менше 20 років.
У випадках, коли законодавством однієї з Сторін, що домовляються, передбачені більш пільгові умови і норми пенсійного забезпечення громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, при призначенні пенсії по старості (за віком) на території даної держави застосовується чинне законодавство цієї Сторони.
Нормативний підхід до розуміння норм права в частині регулювання відносин призначення, перерахунку і виплати пенсій, в поєднанні з конституційними положеннями про пріоритет міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, якими встановлюють інші норми, ніж ті, які передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, дає можливість дійти висновку, згідно якого особи, працювавши в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, мають право на призначення пенсії за віком у разі настання умов (досягнення віку, напрацювання спеціального і загального стажу), за яких відповідно до положень частини першої статті 1 Тимчасової угоди виникає право на призначення такої пенсії на пільгових умовах.
В контексті спірних правовідносин, необхідними умовами для пільгового пенсійного забезпечення особам, які працювали в безпосередньо районах Крайньої Півночі є набуття такими особами певного пільгового стажу - не менше 15 календарних років і загального стажу - 25 років, зокрема, для чоловіків, а також досягнення ними 55 років.
Як встановлено судом, на момент звернення позивача до органу пенсійного фонду, ОСОБА_1 досяг 55 років, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_6 , виданого 07.10.2010 Надвірнянським РВ УМВС в Івано-Франківській області (а.с.13).
Згідно рішення №125 від 08.11.2019 про відмову в призначенні пенсії, відповідач розглядаючи заяву позивача про призначення пенсії вказав на наявність у останнього , згідно поданих документів, загального страхового стажу 35 років, в тому числі 12 років 7 місяців робота в районах Крайньої Півночі (а.с.14).
Пенсійний фонд України, розглядаючи скаргу ОСОБА_1 на рішення №125 від 08.11.2019 про відмову в призначенні пенсії, листом від 20.02.2020 за №4426-1046/К-03/8-2800/20 підтвердив наявність у позивача стажу роботи в районах Крайньої Півночі 12 років 7 місяців, зокрема вказав на періоди, які підлягають зарахуванню: з 07.09.1981 по 04.10.1982, з 10.01.1985 по 27.10.1991, з 18.03.1992 по 23.05.1994, з 20.12.1994 по 17.05.1996, з 20.05.1996 по 19.07.1997 (а.с.17).
Таким чином, виходячи із встановлених обставин і наявних в матеріалах справи доказів на їх підтвердження, та беручи до уваги висновок суду про наявність правових підстав для зарахування періоду навчання з 01.09.1980 по 31.08.1981 і період проходження військової служби з 25.10.1982 по 11.11.1984, як трудовий стаж у районах Крайньої Півночі, суд дійшов висновку про наявність всіх необхідних умов, сукупність яких дає підстави для призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 статті 1 Тимчасової Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі.
Позивач набув права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, оскільки на момент звернення із заявою досяг 55-річного віку, загальний стаж позивача, як підтвердив відповідач становить 35 років, а пільговий стаж роботи, передбачений статтею 1 Угоди більше 15 років.
Згідно з частини 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідач в цій частині позовних вимог ОСОБА_1 не виконав процесуального обов`язку доказування та не підтвердив правомірності своєї поведінки у спірних правовідносинах. Натомість, доводи позивача ґрунтуються на вимогах закону, обставинах справи та підтверджені належними й допустимими доказами.
За змістом пункту 1 частини 1 статті 45 Закону №1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.
Із заявою про призначення пенсії за віком позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області 01.11.2019 (а.с.18), про що також не заперечується відповідачем.
Оцінюючи в сукупності обставини справи, враховуючи вищенаведені положення законодавства та висновок суду про врахування періоду навчання з 01.09.1980 по 31.08.1981 і період проходження військової служби з 25.10.1982 по 11.11.1984, як трудовий стаж у районах Крайньої Півночі, суд приходить до переконання про наявність правових підстав для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах з 01.11.2019.
При цьому, період проходження військової служби з 25.10.1982 по 11.11.1984, слід зарахувати до трудовий стаж (роботи) у районах Крайньої Півночі та місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі, із розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців. А період навчання з 01.09.1980 по 31.08.1981 в такому півтора кратному обчисленні зарахуванню не підлягає.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Орган пенсійного фонду, розглядаючи заяву позивача про призначення пенсії і відмовляючи у її призначенні діяв не на підставі закону та без урахуванням усіх обставин, з якими спірні правовідносини, пов`язують виникнення у ОСОБА_1 права на пенсію за віком на пільгових умовах.
В сукупності вказаного суд вважає підставними заявлені ОСОБА_1 вимоги, а позов таким, що підлягає до часткового задоволення.
Розподіляючи між сторонами судові витрати суд відзначає, що відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Позивачем за подання до суду адміністративного позову немайнового характеру сплачено судовий збір в розмірі 840,80 гривень, на підтвердження чого в матеріалах справи міститься квитанція №085410002 від 31.03.2020 (а.с.1).
За приписами частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку із вказаним, підлягають стягненню з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача понесені ним судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 756,72 гривень, що пропорційно становить 90 відсотків задоволених позовних вимог від загального розміру сплаченого судового збору.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед інших, і витрати на професійну правничу допомогу (частина 3 статті 132 КАС України).
Позивач в адміністративному позові просить стягнути із відповідача понесені ними витрати на правову допомогу в загальному розмірі 8 400,00 гривень.
Відповідач в свою чергу заперечив щодо стягнення судом таких витрат з відповідача, вказуючи на обставину відсутності доказів про фактично понесені позивачем витрати на таку правничу допомогу.
Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 КАС України.
За змістом пункту 1 частини 3 статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Окрім зазначеного, частиною 4 статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження факту залучення адвоката і понесення позивачем витрат на правничу допомогу в розмірі 8 400,00 гривень, представником позивача долучено ордер на надання правової/правничої допомоги серії АТ №1002348 від 31.03.2020 і договір про надання правничої допомоги за №01 від 02.01.2020, укладений між адвокатом ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (а.с.35, 73).
Представником позивача подано акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 25.04.2020 на суму 8 400,00 гривень (а.с.72).
Досліджуючи надані документи, суд зазначає, що згідно акту приймання-передачі виконаних робіт від 25.04.2020, адвокатом ОСОБА_4 , виконано наступні роботи, згідно умов договору №01 від 02.01.2020: зустріч, надання консультацій щодо подання позовної заяви до суду про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії щодо призначення пенсії по віку, узгодження правової позиції "0,5 годин" 400,00 гривень (пункт 1); збирання, вивчення та правовий аналіз доказів по справі, в тому числі зібраних адвокатом самостійно: довідка про проходження лікування, виписка з історії хвороби, виписка з єдиного державного реєстру юридичних осіб Російської Федерації, інформація з інтернет-сайту про окремий Арктичний прикордонний загін в/я 2532, скарга до Пенсійного фонду України, відповідь на скаргу "1 година" 800,00 гривень (пункт 2); пошук вивчення та правовий аналіз судової практики в аналогічних спорах (посилання на шість справ зазначено в позовній заяві) "1,5 годин" 1 200,00 гривень (пункт 3); підготовка, складання адміністративного позову про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії та додатків до нього згідно з вимогами статей 94, 134, 160 КАС України (позов - 11 аркушів, 18 додатків на 27 аркушах два примірники) "5 годин" 4 000,00 гривень (пункт 4); подання позовної заяви до суду "1 година" 800,00 гривень (пункт 5); складання відповіді на відзив на позовну заяву та відправлення поштою до суду і відповідачу "1,5 годин" 1 200,00 гривень (пункт 6).
Факт оплати позивачем послуг (фактичного понесення витрат) за надання правничої допомоги адвокатом Госедлом Олексієм Дмитровичем в загальному розмірі 8 400,00 гривень, підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями до прибуткового касового ордера від 25.04.2020 за №127 і від 30.03.2020 за №125 (а.с.74, 75).
Будь-яких інших обґрунтованих клопотань, в розумінні частин 5, 6 статі 134 КАС України, щодо змісту і складу чи не співмірності судових витрат на правничу допомогу у розгляді даної справи, представник відповідачем на адресу суду не подав (не заявив).
При цьому суд звертає увагу, що відповідно до частини 6 статті 12, пункту 2 частини 1 статті 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Зміст позовної заяви і вимог ОСОБА_1 свідчить про оскарження ним рішення та бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо не зарахування стажу та відмови у призначення пенсії.
Відповідно до частини 3 статті 263 КАС України у справах, розгляд яких проводився за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), заявами по суті справи є позов та відзив.
Таким чином згідно приписів частини 3 статті 263 КАС України позивач не наділений правом подання відповіді на відзив, а отже заперечення, пояснення, міркування і аргументи, викладені представником позивача у відповіді на відзив, не можуть бути предметом дослідження судом при розгляді та вирішенні даної справи.
Відтак, позивачем безпідставно понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 1 200,00 гривень щодо складання адвокатом відповіді на відзив на позовну заяву та відправлення поштою до суду і відповідачу.
В розгляді даної справи позивачем надані належні документи щодо понесення останнім витрат на правничу допомогу в розмірі 7 200,00 гривень, що дає підстави для вирішення судом питання про відшкодування витрат на користь ОСОБА_1 .
Необхідно стягнути з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача понесені ним судові витрати по оплаті правничої допомоги, наданої адвокатом ОСОБА_4 , в розмірі 6 480,00 гривень, що пропорційно становить 90 відсотків задоволених позовних вимог від загального розміру сплачених витрат.
Учасниками справи не подано до суду будь-яких доказів про понесення ними інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 08.11.2019 за №125 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до трудового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1980 по 31.08.1981 в Алданському міському професійно-технічному училищі №24 Якутської АРСР (сучасна Республіка Саха (Якутія) Російської Федерації) і період проходження військової служби з 25.10.1982 по 11.11.1984 у військовій частині НОМЕР_1 (місто Воркута Комі АРСР (сучасна Республіка Комі Російської Федерації), - як стаж роботи у районах Крайньої Півночі, який в сукупності із іншим аналогічним стажем (12 років 7 місяців) та загальним стажем (35 років) надає право на пенсію за віком відповідно до пункту 1 статті 1 Тимчасової Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі від 15.01.1993.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області період проходження ОСОБА_1 військової служби з 25.10.1982 по 11.11.1984 у військовій частині НОМЕР_1 (місто Воркута Комі АРСР (сучасна Республіка Комі Російської Федерації) зарахувати як стаж роботи у районах Крайньої Півночі та місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі, із розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 з 01.11.2019 пенсію за віком відповідно до пункту 1 статті 1 Тимчасової Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі від 15.01.1993.
В задоволені решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 20551088) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 ) сплачений судовий збір в розмірі 756,72 гривень (сімсот п`ятдесят шість гривень сімдесят дві копійок).
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 20551088) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 ) сплачені судові витрати по оплаті правничої допомоги в загальному розмірі 6 480,00 гривень (шість тисяч чотириста вісімдесят гривень нуль копійок).
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Згідно із пунктом 3 розділу IV "Прикінцеві положення" КАС України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк, визначений, зокрема статтею 295 цього Кодексу, продовжується на строк дії такого карантину.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:
Позивач ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 ), АДРЕСА_2 .
Представник позивача адвокат Госедло Олексій Дмитрович (ордер на надання правової/правничої допомоги серії АТ №1002348 від 31.03.2020, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ІФ №001153 від 12.04.2017, договір про надання правничої допомоги за №01 від 02.01.2020), вул. Шевченка, 1/2, м. Надвірна, Івано-Франківська область, 78400.
Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 20551088), вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018.

Суддя /підпис/ Чуприна О.В.