Справа № 420/3188/20
Суддя: Левчук О.А.
Дата ухвалення: 2020-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3188/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2020 року Одеський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Левчук О.А., розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними дії, визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом та просить суд визнати протиправною дію Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, вчиненої 30.03.2020, про повернення виконавчого листа у справі № 815/4337/16, виданого Одеським окружним адміністративним судом 23.12.2019; визнати протиправним рішення відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 30.03.2020, зазначеного у повідомленні від 30.03.2020 № 61664339/6-20.1, про не прийняття до виконання виконавчого листа у справі № 815/4337/16, виданого Одеським окружним адміністративним судом 23.12.2019; зобов`язати відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрити виконавче провадження за виконавчим листом у справі № 815/4337/16, виданим Одеським окружним адміністративним судом 23.12.2019, та прийняти його до виконання.

В обґрунтування вимог позивач зазначає, що твердження відповідача про порушення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання не відповідає дійсності, оскільки ЗУ «Про виконавче провадження» не пов`язує дотримання строку пред`явлення виконавчого документу із датою його отримання державною виконавчою службою. Законодавець визначає дотримання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, якщо направлення цього документу на вкидання здійснено не пізніше граничного строку, визначеного Законом, зокрема зазначеного у виконавчому листі. Згідно виконавчого листа у справі № 815/4337/16, строк пред`явлення його до виконання встановлено до 23.02.2020 року. Відповідно до фіскального чеку Укрпошти виконавчий лист у справі № 815/4337/16 направлено 19.02.2020 року. Таким чином, ним дотримано процесуальний строк згідно ст.. 11, 12 ЗУ «Про виконавче провадження», дії відповідача є протиправними. Також, в позовній заяві позивач просив розглянути справу за його відсутності.

Представник відповідача до суду не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином та відповідно до вимог КАС України.

Ухвалою суду від 06 травня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, з урахуванням особливостей встановлених ст. ст. 268-272, 287 КАС України щодо розгляду окремих категорій термінових справ.

Відповідно до ч. 9 ст. 205, ч. 3 ст. 268 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши надані докази, суд встановив наступне.

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходилась справа № 815/4337/16 за позовом ОСОБА_1 до державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Онопрієнко І.В., відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2016 року адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправною та скасовано постанову відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про закінчення виконавчого провадження ВП № 44635123 від 27.06.2016р. зобов`язано відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відновити виконавче провадження № 44635123 з примусового виконання виконавчого листа № 815/1919/14 від 25.07.2014р. про зобов`язання прокуратури Одеської області направити довідку № 14ф-2004 від 17.05.2004р. про середньомісячну заробітну плату на суму 1352,76 грн. страховику з метою розрахунку страхової суми та виплати ОСОБА_1 недосплаченої страхової суми за страховий випадок "цукровий діабет".

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2016 року по справі № 815/4337/16 набрало законної сили.

23 грудня 2019 року Одеським окружним адміністративним судом по справі № 815/4337/16 видано виконавчий лист, строк пред`явлення якого до 23 лютого 2020 року (а.с. 23).

19 лютого 2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направив на адресу Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України заяву про примусове виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2016 року по справі № 815/4337/16, до якої додано оригінал виконавчого листа, виданого 23 грудня 2019 року Одеським окружним адміністративним судом (а.с. 24).

Заява ОСОБА_1 надійшла до Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 23.03.2020 року та була зареєстрована за № 5856 (а.с. 39).

30 березня 2020 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А. винесено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження», з підстав того, що стягував пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання (а.с. 22).

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 4 КАС України відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Частиною 3 статті 287 КАС України визначено, що відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця - приватний виконавець.

Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначені Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" від 02.06.2016 року.

Відповідно до ст. 6 ЗУ "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" систему органів примусового виконання рішень становлять: Міністерство юстиції України та органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Пунктом 3 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що органами державної виконавчої служби є: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України; відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України; управління забезпечення примусового виконання рішень в місті Києві Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - управління забезпечення примусового виконання рішень в місті Києві); відділи примусового виконання рішень в районах міста Києва управління забезпечення примусового виконання рішень в місті Києві; управління забезпечення примусового виконання рішень міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України (далі - управління забезпечення примусового виконання рішень); відділи примусового виконання рішень управлінь забезпечення примусового виконання рішень; районні, районні в містах, міські, міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України (далі - відділи державної виконавчої служби).

Згідно ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно ч. 1, 2 ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження» строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом. Строки, встановлені цим Законом, обчислюються в робочих днях, місяцях і роках, а також можуть визначатися посиланням на подію, яка повинна неминуче настати.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 24 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Виконання рішення, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій.

Згідно п. 2 ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо, зокрема, пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою про примусове виконання рішення суду Шпагіним Сергієм Дмитровичем додано виконавчий лист від 23.12.2019 року, виданий Одеським окружним адміністративним судом по справі № 815/4337/16 (а.с. 39-41).

При цьому, строк пред`явлення виконавчого листа від 23.12.2019 року, виданого Одеським окружним адміністративним судом по справі № 815/4337/16 на виконання рішення від 15.11.2016 року, яке набрало законної сили 22.02.2017 року становить три роки, до 23.02.2020 року включно (а.с. 23, 40-41).

Таким чином, з урахуванням приписів ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження», ОСОБА_1 має право звернутися із заявою про примусове виконання рішення згідно виконавчого листа від 23.12.2019 року, виданого Одеським окружним адміністративним судом по справі № 815/4337/16, не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом, в даному випадку протягом трьох років, тобто до 23.02.2020 року включно.

В той же час, підставою для винесення повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 30.03.2020 року слугував висновок державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А. про те, що стягувачем пропущено строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки в процесі перевірки ним з`ясовано, що згідно пошуку відстеження поштових відправлень заяву про відкриття виконавчого провадження разом з виконавчим листом № 815/4337/16 отримано Міністерством юстиції України 18.03.2020 року (а.с. 22, 43-44).

Разом з тим, приписами ЗУ «Про виконавче провадження» не передбачено обов`язок стягувача подати заяву про примусове виконання рішення безпосередньо органу державної виконавчої служби. Нормами ЗУ «Про виконавче провадження» визначено подання виконавчих документів до виконання не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом, однак не передбачено, що виконавчий документ має бути подано до виконання до визначеного відділу.

Як вбачається з наданих відповідачем матеріалів виконавчого провадження, заява про примусове виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2016 року по справі № 815/4337/16, разом з виконавчим листом від 23.12.2019 року, направлені на адресу Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України засобами поштового зв`язку - 19.02.2020 року, що підтверджується фіскальним чеком ПАТ «Укрпошта», копією конверту та даними сервісу відстеження офіційного сайту ПАТ «Укрпошта» (а.с. 24, 38, 42).

Крім того, у заяві про примусове виконання стягувачем, ОСОБА_1 , зазначено, що він є інвалідом 1А групи та за станом здоров`я не може прибути до виконавчої служби.

Таким чином, заява про примусове виконання стягувачем, ОСОБА_1 , направлена засобами поштового зв`язку у межах граничного строку, визначеного Законом України «Про виконавче провадження», до 23.02.2020 року, тобто позивач звернувся до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у межах строку пред`явлення виконавчого листадо виконання, а тому висновок державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А. про те, що стягувачем пропущено строк пред`явлення виконавчого документа до виконання є передчасним.

За таких підстав, суд дійшов висновку, що у відповідача були відсутні правові підстави, передбачені ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження» для прийняття повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, а тому повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 30.03.2020 року, винесене державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А. є обґрунтованим та підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрити виконавче провадження за виконавчим листом у справі № 815/4337/16, виданим Одеським окружним адміністративним судом 23.12.2019, та прийняти його до виконання, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 245 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Частиною 4 ст. 245 КАС України встановлено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Зі змісту вказаних правових норм вбачається, що відповідач, наділений дискреційними повноваженнями, тобто повноваженнями з певним ступенем свободи органу при прийнятті рішення, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення. А суди не мають право втручатися в дискреційні функції органів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для повернення виконавчого листа № 815/4337/16 від 23.12.2019 року слугував висновок державного виконавця про те, що стягувачем пропущено строк пред`явлення виконавчого документа до виконання (а.с. 22, 43-44).

При цьому, при прийнятті вказаного повідомлення, відповідачем не було встановлено інших підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, визначених ч. 4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження».

В той же час, виконавчий лист № 815/4337/16, виданий Одеським окружним адміністративним судом 23.12.2019 року має всі заповнені реквізити та відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема статтею 4 ЗУ «Про виконавче провадження».

Відповідно до п. 5 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 передбачено, що у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, прийняття до виконання виконавчого листа здійснюється шляхом винесення виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження.

При цьому, постанову про відкриття виконавчого провадження виконавець виносить на підставі виконавчого документу, поданого стягувачем разом з заявою про примусове виконання рішення. (п. 1 ч. 1, ч. 5 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження").

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, виконавчий лист № 815/4337/16, виданий Одеським окружним адміністративним судом 23.12.2019 року повернуто позивачу, згідно оскаржуваного повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 30.03.2020 року.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом зобов`язання Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.03.2020 року (вхід. № 5856) та прийняти рішення у відповідності до приписів Закону України "Про виконавче провадження", з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43). Неможливість особою домогтися виконання судового рішення, винесеного на її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Розглядаючи справу № 5-рп/2013, Конституційний Суд України у рішенні від 26.06.2013 року звернув увагу, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» акцентував, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Матківська проти України» від 12.03.2009 року зазначено про те, що судовий розгляд і виконавче провадження-це перша та друга стадії загального провадження, які стосуються тривалості провадження; виконання рішення є другим етапом судового провадження, а також що реалізоване право знаходить свою ефективну реалізацію саме у момент виконання.

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Отже, обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили. Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За таких підстав, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 30.03.2020 року, винесене державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А.; зобов`язання Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.03.2020 року (вхід. № 5856) та прийняти рішення у відповідності до приписів Закону України "Про виконавче провадження", з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 90, 205, 242-246, 268-269, 272, 287 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (адреса місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, 13) про визнання протиправними дії, визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 30.03.2020 року, винесене державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А.

Зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.03.2020 року (вхід. № 5856) та прийняти рішення у відповідності до приписів Закону України "Про виконавче провадження", з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в порядку та в строки встановлені ст. 287 КАС України, з урахуванням особливостей, встановлених п. 15.5 Розділу VII Перехідних Положень КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 272 КАС України.

Суддя О.А. Левчук

.