Справа № 460/3100/19
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2020-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2020 рокуЛьвівСправа № 460/3100/19 пров. № А/857/2276/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Обрізка І.М., Іщук Л.П.,

з участю секретаря судових засідань Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Управління Держпраці у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Рівненській області про скасування наказу, зобов`язання вчинити дії, стягнення середнього заробітку за час відсторонення від виконання посадових обов`язків,

суддя у І інстанції Комшелюк Т.О.,

час ухвалення рішення 13 год 22 хв,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

дата складення повного тексту судового рішення 11 січня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

01 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із адміністративним позовом, у якому після уточнення своїх вимог просила:

визнати протиправними та скасувати пункти 2, 3, 4 наказу Управління Держпраці у Рівненській області (далі - Управління) від 02 жовтня 2019 року № 111-к/тм «Про відкриття дисциплінарного провадження та відсторонення ОСОБА_1 від виконання посадових обов`язків»;

зобов`язати Управління оформити ОСОБА_1 листи непрацездатності: серії АДН № 863261 від 03 жовтня 2019 року, серії АДН № 863856 від 28 жовтня 2019 року, серії АДН № 863338 від 12 листопада 2019 року для призначення матеріального забезпечення по тимчасовій непрацездатності;

стягнути з Управління на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час відсторонення від виконання посадових обов`язків за період з 02 жовтня 2019 року по день ухвалення рішення суду, з наступним відрахуванням (утриманням) при виплаті податків, обов`язкових платежів та зборів, передбачених законодавством України;

визнати протиправним та скасувати наказ Управління від 16 жовтня 2019 року № 116-к/тм «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 ».

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 08 січня 2020 року у справі № 460/3100/19 позов було задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Управління від 02 жовтня 2019 року № 111-к/тм «Про відкриття дисциплінарного провадження та відсторонення ОСОБА_1 від виконання посадових обов`язків» у повному обсязі. Зобов`язано Управління оформити листки тимчасової непрацездатності, видані ОСОБА_1 у період з 02 жовтня 2019 року по 08 січня 2020 року для призначення їй матеріального забезпечення з тимчасової непрацездатності. Зобов`язано Управління нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середню заробітну плату за час відсторонення від виконання посадових обов`язків з 02 жовтня 2019 року по 08 січня 2020 року з урахуванням періодів її тимчасової непрацездатності за час відсторонення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у частині визнання протиправним та скасування наказу Управління від 16 жовтня 2019 року № 116-к/тм «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 » відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що наказ від 02 жовтня 2019 № 111-к/тм був прийнятий відповідачем передчасно, без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення, з порушенням критерію пропорційності та позбавлення позивачки засобів до існування.

У період відсторонення від посади з 02 жовтня 2019 року по 08 січня 2020 року позивачка систематично хворіла, а тому всі листки непрацездатності за вказаний період відповідач зобов`язаний оформити у відповідності до вимог чинного законодавства. Оскільки роботодавцем для позивачки є Управління, то на нього слід покласти обов`язок по нарахуванню та виплаті заробітної плати та допомоги по тимчасовій непрацездатності за вказаний період.

Щодо правомірності прийнятого Управлінням наказу № 116-к/тм від 16 жовтня 2019 року «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 » суд першої інстанції погодився із доводами Управління про недотримання позивачкою пункту 2 розділу II Правил внутрішнього службового розпорядку та порушення нею пункту 6 статті 65 Закону України «Про державну службу» (далі - Закон № 889-VIII), що свідчить про правомірність оспорюваного рішення відповідача.

Позивачка ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі просила скасувати рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні її позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу Управління від 16 жовтня 2019 року №116-к/тм «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 » та прийняту постанову, якою задовольнити позов у цій частині у повному обсязі.

Свої апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції невірно застосував поняття «професійності», оскільки надання письмових пояснень не відноситься до посадових обов`язків і є правом працівника.

Протокольне доручення начальника Управління, викладене у оскаржуваному наказі, не відповідає критеріям, визначеним у частині 3 статті 9 Закону № 889-VIII, а судом першої інстанції було невірно застосовані положення частини 1 статті 65 Закону № 889-VIII. Відповідачем не надано жодного доказу порушення позивачкою пункт 2 розділу II Правил внутрішнього службового розпорядку, яким передбачено, що державні службовці у своїй роботі повинні дотримуватись принципів професійності, принциповості, дбати про свою професійну честь і гідність.

Стосовно стягнення витрат на правову допомогу, звертає увагу апеляційного суду на те, що з огляду на незаконність прийнятого судом рішення у частині відмови у задоволені позову про скасування наказу № 116-к/тм від 16 жовтня 2019 року судові витрати на правову допомогу підлягають стягненню в повному обсязі.

У своїй апеляційній скарзі Управління також просило скасувати рішення суду першої інстанції. Свої вимоги обґрунтовує тим, що пункти 2, 3 скасованого судом наказу Управління від 02 жовтня 2019 № 111-к/тм не породжують для позивачки будь-яких наслідків чи обставин, які можуть порушити конституційні права на проходження державної служби.

Щодо пункту 4 цього наказу, то з огляду на посаду ОСОБА_1 в Управлінні можна встановити наявність високої ймовірності перешкоджання нею в інший спосіб об`єктивному вивченню обставин вчинення дисциплінарного проступку, який неможливо спрогнозувати на момент відкриття дисциплінарного провадження.

Оскаржуваним наказом від 02 жовтня 2019 № 111-к/тм було відкрито дисциплінарне провадження та відсторонено ОСОБА_1 від виконання посадових обов`язків. Однак, в силу того, що на момент його прийняття Порядок здійснення дисциплінарних проваджень Кабінетом Міністрів України затверджений не був, то дисциплінарною комісією до 24 грудня 2019 року не вживалось жодних заходів щодо розгляду дисциплінарного провадження відносно ОСОБА_1 .

З урахуванням приписів статті 94 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) у випадку відсторонення працівника від роботи з припиненням виплати заробітної плати, допомога по тимчасовій непрацездатності не надається, оскільки статтею 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі, як повна або часткова компенсація заробітної плати, котру вона втрачає внаслідок захворювання, або інших страхових випадків.

У відзиві на апеляційну скаргу Управління ОСОБА_1 просила залишити її без задоволення з огляду на безпідставність зазначених у ній вимог, задовольнивши апеляційній вимоги самої позивачки.

Управління також подало відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у якому просило залишити оскаржуване судове рішення у частині відмови у задоволенні позовних вимог без змін.

Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибули, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення обох апеляційних скарг, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 працює на посаді головного спеціаліста з питань запобігання та виявлення корупції в Управлінні.

02 жовтня 2019 року Управлінням видано наказ № 111-к/тм «Про відкриття дисциплінарного провадження та відсторонення ОСОБА_1 від виконання посадових обов`язків», яким було вирішено:

1. Відкрити дисциплінарне провадження щодо ОСОБА_1 , головного спеціаліста з питань запобігання та виявлення корупції.

2. Дисциплінарній комісії Управління керуватися Порядком здійснення дисциплінарного провадження, який затверджується постановою Кабінету Міністрів України.

3. Дисциплінарній комісії надати начальнику Укправління відповідні пропозиції за результатами розгляду дисциплінарної справи.

4. Відсторонити ОСОБА_1 від виконання посадових обов`язків з метою запобігання перешкоджанню в інший спосіб об`єктивному вивченню обставин вчинення дисциплінарного проступку на час здійснення дисциплінарного провадження.

16 жовтня 2019 року Управлінням виданий наказ №116-к/тм «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 », яким на підставі пункту 6 статті 65 та пункту 1 частини 1 статті 66 Законц України «Про державну службу» за недотримання пункту 2 розділу II Правил внутрішнього службового розпорядку позивачці оголошено зауваження.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянтів, що викладені у апеляційних скаргах, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, регламентовано приписами Закону України «Про державну службу» (далі - Закон № 889-VIII).

Засади дисциплінарної відповідальності державних службовців визначено положеннями глави 2 Закону № 889-VIII.

Відповідно до частини 1 статті 64 Закону № 889-VIII за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною 1 статті 65 Закону № 889-VIII підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Відповідно до частини 2 статті 65 Закону № 889-VIII дисциплінарними проступками є:

1) порушення Присяги державного службовця;

2) порушення правил етичної поведінки державних службовців;

3) вияв неповаги до держави, державних символів України, Українського народу;

4) дії, що шкодять авторитету державної служби;

5) невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень;

6) недотримання правил внутрішнього службового розпорядку;

7) перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу злочину або адміністративного правопорушення;

8) невиконання вимог щодо політичної неупередженості державного службовця;

9) використання повноважень в особистих (приватних) інтересах або в неправомірних особистих інтересах інших осіб;

10) подання під час вступу на державну службу недостовірної інформації про обставини, що перешкоджають реалізації права на державну службу, а також неподання необхідної інформації про такі обставини, що виникли під час проходження служби;

11) неповідомлення керівнику державної служби про виникнення відносин прямої підпорядкованості між державним службовцем та близькими особами у 15-денний строк з дня їх виникнення;

12) прогул державного службовця (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин;

13) поява державного службовця на службі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння;

14) прийняття державним службовцем необґрунтованого рішення, що спричинило порушення цілісності державного або комунального майна, незаконне їх використання або інше заподіяння шкоди державному чи комунальному майну, якщо такі дії не містять складу злочину або адміністративного правопорушення;

15) прийняття державним службовцем рішення, що суперечить закону або висновкам щодо застосування відповідної норми права, викладеним у постановах Верховного Суду, щодо якого судом винесено окрему ухвалу.

Приписами частини 1 статті 71 Закону № 889-VII передбачено, що порядок здійснення дисциплінарного провадження затверджується Кабінетом Міністрів України. Порядок здійснення дисциплінарного провадження визначає, зокрема:

1) повноваження та порядок роботи дисциплінарної комісії;

2) порядок формування дисциплінарної комісії;

3) порядок здійснення дисциплінарного провадження у разі неможливості утворення або функціонування дисциплінарної комісії у державному органі.

Можливість відсторонення державного службовця від виконання посадових обов`язків передбачена приписами статті 72 Закону № 889-VIII.

Згідно із приписами частини 1 цієї статті державний службовець може бути відсторонений від виконання посадових обов`язків у разі виявлення порушень, встановлених пунктами 1, 7-10 та 14 частини другої статті 65 цього Закону, за які до нього може бути застосовано дисциплінарне стягнення.

Відповідно до частини 2 статті 72 Закону № 889-VIII рішення про відсторонення державного службовця від виконання посадових обов`язків приймається відповідно керівником державної служби або суб`єктом призначення одночасно з прийняттям рішення про порушення дисциплінарного провадження або під час його здійснення у разі:

наявності обставин, що дають підстави вважати, що такий державний службовець може знищити чи підробити речі і документи, які мають суттєве значення для дисциплінарного провадження;

впливу на працівників державного органу та інших осіб, зокрема, здійснення протиправного тиску на підлеглих, погрози звільненням з роботи;

перешкоджання в інший спосіб об`єктивному вивченню обставин вчинення дисциплінарного проступку.

Тривалість відсторонення державного службовця від виконання посадових обов`язків не може перевищувати часу дисциплінарного провадження (частина 3 статті 72 Закону № 889-VIII).

У відповідності до частини 4 статті 72 Закону № 889-VIII у разі закриття дисциплінарного провадження без притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності йому оплачується у розмірі середньої заробітної плати час відсторонення від виконання посадових обов`язків в установленому порядку.

Частиною 5 статті 72 Закону № 889-VIII встановлено, що під час відсторонення від виконання посадових обов`язків державний службовець зобов`язаний перебувати на робочому місці відповідно до правил внутрішнього службового розпорядку та сприяти здійсненню дисциплінарного провадження.

Згідно із частиною 1 статті 73 Закону № 889-VIII з метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, для визначення дисциплінарною комісією ступеня вини, характеру і тяжкості цього дисциплінарного проступку Комісією, дисциплінарною комісією формується дисциплінарна справа.

При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позовна заява ОСОБА_1 не містила позовної вимоги про визнання протиправним і скасування пункту 1 наказу 111-к/тм Управління від 02 жовтня 2019 року, яким щодо неї було відкрите дисциплінарне провадження.

Відповідно до приписів частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, за загальним правилом розгляд адміністративних справ відбувається за позовною заявою у межах заявлених позовних вимог, а вихід за межі таких може мати місце лише у виняткових випадках з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень із наведенням при цьому судом належних мотивів такої необхідності.

Як свідчать матеріали справи, позивачка ОСОБА_1 здійснювала реалізацію свого права на судовий захист із використання професійної правничої допомоги адвоката Ромашко Л.Г. , що свідчить про наявність у неї можливості у повній мірі оцінити фактичні обставини справи із точки зору їх правового регулювання та сформулювати відповідні позовні вимоги у необхідному обсязі.

Разом із тим, виходячи за межі заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, суд першої інстанції не навів для цього будь-яких конкретних мотивів, обмежившись загальним твердженням про необхідність забезпечення більш ефективного захисту прав позивачки.

Водночас, оскільки сам факт відкриття дисциплінарного провадження не порушує будь-яких прав чи законних інтересів особи, не свідчить наперед про наявність у її діях ознак дисциплінарного проступку, а проведення такого спрямоване на збір інформації про обставини, які стали підставою для його порушення, то суд апеляційної інстанції не вбачає належних правових підстав для виходу суду першої інстанції за межі заявлених ОСОБА_1 позовних вимог та визнання протиправним і скасування пункту 1 наказу 111-к/тм Управління від 02 жовтня 2019 року.

Одночасно апеляційний суд погоджується із доводами Управління про те, що пункти 2, 3 наказу від 02 жовтня 2019 № 111-к/тм носять суто організаційний характер, стосуються членів дисциплінарної комісії відповідача та не породжують для позивачки будь-яких наслідків чи обставин, які можуть порушити конституційні права на проходження державної служби, що свідчить про безпідставність відповідних позовних вимог та помилковість їх задоволення судом першої інстанції.

Разом із тим, при оцінці правомірності відсторонення ОСОБА_1 від виконання посадових обов`язків пунктом 4 наказу Управління від 02 жовтня 2019 № 111-к/тм апеляційний суд звертає увагу на таке.

Виходячи із приписів статті 72 Закону № 889-VIII відсторонення державного службовця від виконання посадових обов`язків не носить безумовний характер та може бути прийняте як одночасно з прийняттям рішення про порушення дисциплінарного провадження, так і під час його здійснення. При цьому таке рішення є правом керівника державної служби чи суб`єкта призначення, однак має бути обґрунтованим наявністю передбачених у вказаній правовій нормі обставинами.

На переконання апеляційного суду, вказівка у пункті 4 наказу Управління від 02 жовтня 2019 № 111-к/тм, як на підставу відсторонення позивачки від виконання посадових обов`язків, на необхідність запобігання перешкоджання в інший спосіб об`єктивному вивченню обставин вчинення дисциплінарного проступку носить узагальнюючий характер без зазначення будь-яких конкретних підстав для такого висновку, а тому не може вважатися належним обґрунтуванням прийнятого відповідачем рішення.

Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до приписів частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відтак, на переконання апеляційного суду, рішення Управління про відсторонення ОСОБА_1 від виконання посадових обов`язків на час здійснення дисциплінарного провадження, яке реалізоване у пункті 4 наказу від 02 жовтня 2019 № 111-к/тм, не можна вважати таким, що відповідає як вимогам Закону № 889-VIII, так і критеріям, що передбачені у частині 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а отже судом першої інстанції правомірно його визнано протиправним і скасовано.

З огляду на протиправність відсторонення ОСОБА_1 від виконання посадових обов`язків Управлінням суд апеляційної інстанції погоджується із судом першої інстанції про необхідність покладення на відповідача з урахуванням приписів частини 1 статті 21 КЗпП та статей 18, 19, 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» обов`язку щодо нарахування та виплати позивачці заробітної плати та допомоги по тимчасовій непрацездатності за спірний період.

При наданні оцінки рішенню суду першої інстанції у частині вирішення позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу Управління № 116-к/тм від 16 жовтня 2019 року «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 » суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Як встановлено приписами частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно із частиною 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до матеріалів справи (а.с. 110-11), з оскаржуваним наказом № 116-к/тм від 16 жовтня 2019 року «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 » позивачка була ознайомлена та копію отримала 17 жовтня 2019 року, про що розписалася власноручно.

У додатках до позовної заяви ОСОБА_1 , яка надійшла до суду першої інстанції 01 листопада 2019 року, міститься копія наказу № 116-к/тм від 16 жовтня 2019 року, однак позовної вимоги про визнання його протиправним і скасування така не містить (а.с 5-20).

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2019 року було відкрито провадження у адміністративній справі за цим позовом ОСОБА_1 та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 8 год 30 хв 04 грудня 2019 року.

Відповідно до частини 1 статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України, позивач, зокрема, має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Відтак, 25 листопада 2019 року ОСОБА_1 було подано до суду першої інстанції заяву про зміну предмету позову, у якій її позовні вимоги доповнено вимогою про визнання протиправним та скасування зазначеного наказу Управління. Така заява була прийнята до розгляду ухвалою від 27 листопада 2019 року (а.с. 56-57).

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність у ОСОБА_1 права на зміну предмету позову на підставі приписів частини 1 статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України, однак звертає увагу на те, що таке право може бути реалізоване лише із дотриманням строків звернення до суду, встановлених положеннями статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Одночасно апеляційний суд акцентує увагу на тому, що у поданій 25 листопада 2019 року ОСОБА_1 заяві про зміну предмету позову вона не заявляла клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду та не наводила обставин, з якими вона пов`язувала неможливість своєчасної подачі відповідного позову про визнання протиправним і скасування наказу Управління № 116-к/тм від 16 жовтня 2019 року «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 » після отримання його копії 17 жовтня 2019 року.

При цьому апеляційний суд наголошує на тому, що накази Управління від 02 жовтня 2019 року № 111-к/тм «Про відкриття дисциплінарного провадження та відсторонення ОСОБА_1 від виконання посадових обов`язків» та № 116-к/тм від 16 жовтня 2019 року «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 » хоча і є певною мірою пов`язаними, однак являють собою окремі предмети судового розгляду, а отже окремі позовні вимоги.

Відтак, є помилковим висновок суду першої інстанції про те, що строки звернення до суду мають відраховуватися із дати подання первинного позову і позивачка звернулася до суду із позовною вимогою про визнання протиправним і скасування наказу Управління № 116-к/тм від 16 жовтня 2019 року «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 » у межах місячного строку, встановленого частиною 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

За правилами частини 3 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених, зокрема, частиною 3 статті 123 цього Кодексу.

Згідно із положеннями частини 1 статті 319 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду у відповідній частині з підстав, встановлених статтею 240 цього Кодексу.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд вважає, що при вирішенні зазначеної позовної вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, а отже оскаржуване судове рішення у цій частині слід скасувати та залишити позов без розгляду.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 316, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційні скарги ОСОБА_1 та Управління Держпраці у Рівненській області задовольнити частково.

Скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08 січня 2020 року у справі № 460/3100/19 у частині визнання протиправним та скасування пунктів 1-3 наказу Управління Держпраці у Рівненській області від 02 жовтня 2019 року № 111-к/тм «Про відкриття дисциплінарного провадження та відсторонення ОСОБА_1 від виконання посадових обов`язків» та у задоволенні відповідних позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08 січня 2020 року у справі № 460/3100/19 у частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу Управління Держпраці у Рівненській області від 16 жовтня 2019 року № 116-к/тм «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 » та залишити її позов у цій частині без розгляду.

У решті рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 08 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише з підстав, передбачених частиною 4 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді І. М. Обрізко
Л. П. Іщук
Постанова у повному обсязі складена 08 травня 2020 року.