Справа № 414/644/20
Суддя: Панчук М. В.
Дата ухвалення: 2020-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2020 року Справа № 414/644/20

Провадження № 2-а/414/21/2020

Кремінський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Панчука М.В.,

за участі секретаря судового засідання Міщенко О.О.,

представник позивача - Головченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кремінна Луганської області за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою, поданою представником Головченком Артемом Олександровичем, який діє в інтересах ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції Луганської області в особі сержанта поліції 1 батальону 2 роти Борівського Дмитра Геннадійовича, Управління патрульної поліції в містах Сєвєродонецьк, Лисичанськ, Рубіжне Луганської області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

встановив:
представник Головченко А.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся у Кремінський районний суд Луганської області з позовом до УПП в Луганській області в особі поліцейського рядового поліції Борівського Д.Г. 1 батальйон 1 рота, Головного управління Національної поліції в Луганській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Ухвалою суду від 15.04.2020 р. замінено співвідповідача Головне управління Національної поліції в Луганській області на співвідповідача - Управління патрульної поліції в містах Сєвєродонецьк, Лисичанськ, Рубіжне Луганської області.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивує тим, що оскаржувана постанова не відповідає дійсності та вимогам закону, тому підлягає скасуванню, а під час її складання він оспорив інкриміноване правопорушення, вимагав надати йому докази вчинення такого, пояснивши, що пішоходи не перебували на пішохідному переході, а лише наближалися до нього, при цьому відповідач його зупинив через два кілометри від місця ймовірної події. Відповідачем не забезпечено ознайомлення про права позивача при розгляді справи, зокрема щодо користування юридичною допомогою адвоката, чи іншого фахівця в галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто або за дорученням, неналежно проведено такий розгляд, не опитано свідків події, зокрема ймовірного пішохода, не було долучено до оскаржуваної постанови доказів вчинення правопорушення.
Ухвалою суду від 23.03.2020 р. прийнято позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та відкрито провадження у справі із призначенням судового засідання для розгляду справи по суті. Встановлено відповідачам строк, протягом якого вони мають право подати суду відзив на позовну заяву та витребувано у відповідача матеріали, які стали підставою винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматизованому режимі серії ЕАК № 2234850 від 12.03.2020 р. відносно ОСОБА_1 . Ухвалою суду від 15.04.2020 р. замінено співвідповідача Головне управління Національної поліції в Луганській області на співвідповідача - Управління патрульної поліції в містах Сєвєродонецьк, Лисичанськ, Рубіжне Луганської області, встановлено заміненому співвідповідачу строк, протягом якого він має право подати суду відзив на позовну заяву та викликано в судове засідання в якості свідка ОСОБА_2 . Інших процесуальних дій не вчинялося.

У судове засідання позивач та відповідачі не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від сержанта поліції 1 батальону 2 роти ОСОБА_3 надійшли відзив на позов та витребовувані матеріали, що стали підставою винесення оскаржуваної постанови.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити позов, а щодо судових витрат на даний час рішення не приймати, так як позивач не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених ним судових витрат та планує звернутися у суд з питанням про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Щодо позову зазначив, що відповідач здійснив неналежний розгляд справи, не допитав свідків події дружини позивача, яка їхала разом з ним у автомобілі, пішохода, який нібито переходив на думку відповідача пішохідний перехід, не забезпечив належне роз`яснення прав позивача при розгляді справи, зокрема права на захист, через що останній таким не скористався, хоча заперечував щодо вчинення правопорушення, зазначив, що з поданого відповідачем відеозапису не можливо встановити, чи йшов пішохід в межах дії знаку «пішохідний перехід», так як останній здійснювався з великої відставні і силуети учасників руху не чіткі, а розмиті. Зазначив, що вказана у оскаржуваній постанові суть правопорушення не чітка та не зрозуміла, адже не ясно чи позивача притягнули до адміністративної відповідальності за те, що він не пропустив пішоходів, які перебували на пішохідному переході, чи які тільки наближалися до нього.
Свідок ОСОБА_2 у судовому засіданні вказала, що вона їхала разом із позивачем у автомобілі «Kia Sportage», д.н.з. НОМЕР_1 , на передньому сидінні з правого боку та проїжджаючи пішохідний перехід по вул. Володимирській у м. Рубіжному її чоловік, керуючи цим автомобілем, зупинився перед пішохідним переходом і пропустив людей, і почав рух, коли вже нікого не було. Про якого пішохода говорив відповідач їй не відомо. Вказала, що вона бачила боковим зором, що були якісь люди, які рухалися поза пішохідним переходом за автобусом по зустрічній смузі руху, тому вони не мали переваги в русі. Звідки вони взялися їй не відомо, але припускає, що вони зупиняли автобус, який рухався по зустрічній смузі руху. Дійсно їх зупинили працівники поліції десь за 3 км від даного пішохідного переходу та відповідач склав оскаржувану постанову, однак її не допитував як свідка події, хоча вона заперечувала вчинене позивачем правопорушення, як і не допитували ймовірних пішоходів, про яких йдеться у оскаржуваній постанові.
Як вбачається із ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею; якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, а відтак суд вважає за можливе розглянути справу по суті за відсутності учасників справи. Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, заслухавши представника позивача, свідка, дослідивши подані сторонами матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Як вбачається із постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕАК № 2234 від 12.03.2020 р., винесеної сержантом поліції 1 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції Луганської області Борівським Д.Г. (а.с. 8), ОСОБА_1 , керуючи 12.03.2020 р. о 16:13:56 транспортним засобом «Kia Sportage», д.н.з. НОМЕР_1 , у м. Рубіжне по вул. Володимирська, 38, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не зменшив швидкість та не зупинився, чим створив перешкоду для пішоходів, чим порушив п. 18.1 ПДР водій транспортного засобу не пропустив пішоходів, що наближалися до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебували пішоходи та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, за що до останнього застосовано адміністративне стягнення - штраф у розмірі 255 грн. До постанови додано: відео з відеореєстратора xiaomi.
З дослідженого відеозапису, наданого відповідачем (а.с. 33) встановлено, що дійсно рухався через пішохідний перехід автомобіль сірого кольору «Kia Sportage», д.н.з. НОМЕР_1 , який зупинився і видно було силуети людей, які проходили перед машиною, після чого даний автомобіль почав рух, а позаду нього з`явився силует людини, яка переходила проїжджу частину. Відеозапис, де зупинявся даний автомобіль - не чіткий та розмитий, силуети людей, які рухалися по проїжджій частині - нечіткі та розмиті, на досліджуваному відеозаписі не видно чи рух людей був в межах зони дії дорожнього знаку 5.35.1, 5.35.2 «пішохідний перехід», чи ці люди рухалися в межах дорожньої розмітки пішохідного переходу, з чого суд робить висновок про недостатність даного доказу для прийняття рішення про притягнення особи-водія до адміністративної відповідальності. Після зупинки позивача, відповідачем було роз`яснено причину зупинки, на що позивач заперечив щодо вчинення ним пред`явленого відповідачем правопорушення. Разом із позивачем був свідок ОСОБА_2 , яку судом було допитано. Свідок також заперечувала вчинення позивачем правопорушення. Відповідачем було роз`яснено вид відповідальності і розмір штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, роз`яснено права: ознайомлюватися з матеріалами справи, оскаржити прийняте рішення та порядок виконання, після чого з`ясовано чи буде позивач отримувати постанову, на що останній ствердно відповів. Після розгляду справи позивач отримав оскаржувану постанову.
Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно п. 1 ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Суд зазначає, що відповідно до п. 18.1 ПДР України, водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.
Разом з тим, п. 18.3 ПДР України презюмує, що проїжджаючи повз пішоходів, які не встигли закінчити перехід проїзної частини і вимушено перебувають на острівці безпеки або лінії, що розділяє транспортні потоки протилежних напрямків, водії повинні дотримувати безпечного інтервалу.
Згідно п. 1.10 ПДР України, пішохідний перехід - ділянка проїзної частини або інженерна споруда, призначена для руху пішоходів через дорогу. Пішохідні переходи позначаються дорожніми знаками 5.35.1-5.37.2, дорожньою розміткою 1.14.1-1.14.3, пішохідними світлофорами. За відсутності дорожньої розмітки межі пішохідного переходу визначаються відстанню між дорожніми знаками або пішохідними світлофорами, а на перехресті за відсутності пішохідних світлофорів, дорожніх знаків та розмітки - шириною тротуарів чи узбіч. Регульованим вважається пішохідний перехід, рух по якому регулюється світлофором чи регулювальником, нерегульованим - пішохідний перехід, на якому немає регулювальника, світлофори відсутні або вимкнені чи працюють у режимі миготіння жовтого сигналу.
З огляду на вимоги ПДР України, суд робить висновок, що водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека. Як вбачається із відеозапису, дослідженого у судовому засіданні, автомобіль сірого кольору «Kia Sportage», д.н.з. НОМЕР_1 , дійсно зупинявся і перед ним проходили люди. Разом з тим, у разі наявності острівців безпеки або лінії, що розділяє транспортні потоки протилежних напрямків і перебування пішоходів не в зоні смуги руху, по якій рухається автомобіль та якщо пішоходи не встигли закінчити перехід проїзної частини і вимушено перебувають на них, водії повинні дотримувати безпечного інтервалу. Разом з тим, із дослідженого відеозапису не вбачається наявності на смузі руху, по якій почав рух автомобіль сірого кольору «Kia Sportage», д.н.з. НОМЕР_1 , будь-яких пішоходів, при цьому наявна лінія, яка розділяє зустрічні смуги руху, тобто пішохід, який не встиг закінчити перехід проїзної частини, може перебувати на острівці безпеки або лінії, що розділяє транспортні потоки протилежних напрямків, а у водіїв виникає обов`язок дотримуватися безпечного інтервалу.
Питання, чи перебував пішохід на пішохідному переході, де був в момент проїзду транспортного засобу, чи могла бути створена перешкода транспортним засобом чи небезпека встановлюються шляхом допиту пішохода, який був безпосереднім учасником події. Однак із матеріалів справи вбачається, що відповідач такого ймовірного пішохода не допитував як свідка та не здійснив будь-яких дій з метою встановлення його особи, для належного виклику при розгляді справи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
З огляду на що, враховуючи наявні заперечення вчинення правопорушення з боку особи, відносно якої вирішується питання про притягнення її до адміністративної відповідальності (в даному випадку позивач), посадова особа, яка здійснює такий розгляд справи, зобов`язана була дослідити усі докази у справі (в даному випадку відповідач), зокрема допитати свідків події, у разі необхідності провести експертизу відеозапису тощо, для належного обґрунтування ухваленого рішення, однак відповідач обмежився відеозаписом який не чіткий, а відтак судом визнається недостатнім у даній справі.
Щодо процесу розгляду справи та дотримання прав позивача, суд зазначає таке.
Як вбачається із ст. 279 КУпАП, розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу. Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.
Однак, із дослідженого відеозапису розгляду справи вбачається, що таке не відокремлювалося під час розмови позивача з відповідачем, тобто не було обов`язкових стадій розгляду справи: - представлення посадової особи, яка розглядає дану справу (було лише представлення особи, яка здійснила зупинку транспортного засобу, що не входить в процес розгляду справи по суті), - оголошення, яка справа підлягає розгляду, - оголошення, хто притягається до адміністративної відповідальності, - здійснилося відповідачем неповне роз`яснення особі, яка беруть участь у розгляді справи, її права і обов`язки, а саме, роз`яснено лише вибіркові права та обов`язки: ознайомлюватися з матеріалами справи, оскаржити прийняте рішення та порядок виконання, - не з`ясовано про наявність чи відсутність будь-яких клопотань.
Згідно ч. 1 ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
З огляду на порушення порядку розгляду справи відповідачем, зокрема вибіркове роз`яснення прав позивачеві при розгляді справи, що призвело до замовчування з боку відповідача про наявність у позивача права користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, яке є активним правом та реалізується шляхом заявлення клопотання про це, що в подальшому може призвести до перенесення часу розгляду справи, суд вбачає грубе порушення з боку відповідача порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, а відтак наявні підстави для скасування оскаржуваної постанови.
Суд зазначає, що у постанові про притягнення особи до адміністративної відповідальності має бути зазначено, зокрема опис обставин, установлених під час розгляду справи (ч. 2 ст. 283 КУпАП). Як вбачається із оскаржуваної постанови, в провину позивачу ставиться - "наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не зменшив швидкість та не зупинився, чим створив перешкоду для пішоходів, чим порушив п. 18.1 ПДР", що відповідає диспозиції ч. 1 ст. 122 КУпАП, яка є вісильною до вимог ПДР України, а відтак суть правопорушення чітка та зрозуміла, що спростовує доводи представника позивача.
Разом з тим, доводи позивача щодо не дослідження доказів у справі та не додавання їх до оскаржуваної постанови, невідповідність ідентифікації приладу відеозапису вказаному у оскаржуваній постанові, суд не бере до уваги, як такі що спростовані матеріалами, дослідженими у судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Статтею 252 КУпАП, встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 73, ч. 1 ст. 76 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.
Як вбачається із ч. 4 ст. 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами), зокрема Національної поліції, на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності у вказаних випадках фактично відбувається у скороченому провадженні.
Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення, що вказано у п. 2.3 рішення Конституційного Суду України 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, саме на відповідача покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення.
Разом з тим, фіксація правопорушення не обмежується лише відеозаписом, а здійснюється зокрема шляхом відібрання пояснень у свідків, проведенням експертиз тощо, що в кожному окремому випадку оцінюється як окремо так і в сукупності при розгляді справи та ухваленні рішення по суті.
В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у вині особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим, і не може базуватись на припущеннях, неперевірених фактах та недостатніх доказах.
Достатніх доказів, які б свідчили про вчинення позивачем порушення правил дорожнього руху при винесенні оскаржуваної постанови не надано, зокрема відповідачем надано суду відеозапис, який судом визнаний недостатнім через його нечіткість і неоднозначність.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
А тому, ефективний захист порушених прав позивача можливий шляхом не лише скасування такої постанови про накладення адміністративного стягнення відносно нього, а і закриття провадження у справі.
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Щодо вирішення питання про судові витрати у справі, то суд дане питання не вирішує з підстав ч. 3 ст. 143 КАС України, яка передбачає, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.А відтак, з огляду на те, що позивач не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених ним судових витрат та планує звернутися у суд з питанням про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог, про що заявив його представник, суд дане питання на даний час не вирішує. Разом з тим, роз`яснює, що для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 77, 122, 143, 205, 242-246, 268-269, 271-272, 286 КАС України, на підставі ст. 55 Конституції України, суд
вирішив:
позов, поданий представником Головченком Артемом Олександровичем, який діє в інтересах ОСОБА_1 (ідентифікаційний код: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Управління патрульної поліції Луганської області в особі сержанта поліції 1 батальону 2 роти Борівського Дмитра Геннадійовича (місцезнаходження: Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Штейгреська, 8), Управління патрульної поліції в містах Сєвєродонецьк, Лисичанськ, Рубіжне Луганської області (місцезнаходження: 93100, Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Штейгерська, 8) про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити повністю.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК № 2234850 від 12.03.2020 р., а справу про адміністративне правопорушення - закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду через Кремінський районний суд Луганської області протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення - 07 травня 2020 року.

Суддя М.В. Панчук