Справа № 148/64/20
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2020-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 148/64/20

Головуючий у 1-й інстанції: Саламаха О.В.

Суддя-доповідач: Граб Л.С.

06 травня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Сторчака В. Ю. Іваненко Т.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу заступника командира роти №1 Батальйону управління патрульної поліції у м. Борисполі Управління патрульної поліції у Київській області Банара Дмитра Євгеновича на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 05 березня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Батальйону патрульної поліції в м.Борисполі управління патрульної поліції у Київській області та заступника командира роти №1 Батальйону управління патрульної поліції у м. Борисполі Управління патрульної поліції у Київській області Банара Дмитра Євгеновича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

В січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Батальйону патрульної поліції в м.Борисполі управління патрульної поліції у Київській області та заступника командира роти №1 Батальйону управління патрульної поліції у м. Борисполі Управління патрульної поліції у Київській області Банара Д.Є., в якому просив скасувати постанову серії ДП №719881 від 03.01.2020 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.132-1 КУпАП у вигляді 510 грн. штрафу.

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 05 березня 2020 року позов задоволено та скасовано постанову серії ДП №719881 від 03.01.2020 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.132-1 КУпАП.

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, відповідач-заступник командира роти №1 Батальйону управління патрульної поліції у м. Борисполі Управління патрульної поліції у Київській області Банар Д.Є. подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

В обгрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що спірна постанова винесена відповідно до норм чинного законодавства та містить належні докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст.132-1 КУпАП, зокрема, матеріали відеозйомки.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

За правилами п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 03.01.2020 заступником командира роти № 1 Батальйону управління патрульної поліції у м. Борисполі Управління патрульної поліції у Київській області Банаром Д.Є. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП 18 № 719881 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 132-1 КУпАП у вигляді 510 грн. штрафу.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач оскаржив її в судовому порядку.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами не надано належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Ч.2 ст.19 Конституції України закріплено, що органи державної влади їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 7 КУпАП гарантовано, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

У статті 9 КУпАП дано визначення, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Приписами статті 14 Закону України від 30.06.1993р. № 3353 «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

За правилами п.1.3. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306 (далі ПДР України) учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно з пунктом 1.1. ПДР України, ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

У пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року за № 1306зазначено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів.

Пунком 1 Правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 04 серпня 2018 року № 656 визначено, що ці Правила визначають порядок та основні вимоги до забезпечення безпеки дорожнього перевезення небезпечних вантажів на всій території України.

Дорожнє перевезення небезпечних вантажів територією України здійснюється з урахуванням вимог додатків А, В до ДОПНВ та цих Правил (п.4 Правил №656).

За змістом пункту 9.9. вказаних Правил у разі перевезення порожньої неочищеної тари, що містить залишки небезпечних вантажів будь-якого класу, крім класу 7, включаючи порожні неочищені посудини для газів місткістю не більше 1000 л, залежно від конкретного випадку записи в товаротранспортних документах мають включати такі слова, як «ПОРОЖНЯ ТАРА», «ПОРОЖНЯ ПОСУДИНА», «ПОРОЖНІЙ КОНТЕЙНЕР СЕРЕДНЬОЇ ВАНТАЖОПІДЙОМНОСТІ ДЛЯ МАСОВИХ ВАНТАЖІВ», «ПОРОЖНЯ КРУПНОГАБАРИТНА ТАРА», після яких повинна зазначатися інформація, передбачена підпунктом «в» пункту 9.2 цього розділу (наприклад: «ПОРОЖНЯ ТАРА, 3 (6.1)»)

У разі перевезення порожніх неочищених вантажних транспортних одиниць, що містять залишки небезпечних вантажів будь-якого класу, крім класу 7, а також у разі перевезення порожніх неочищених посудин для газів місткістю понад 1000 л залежно від конкретного випадку записи у товаротранспортному документі мають включати такі слова, як «ПОРОЖНЯ АВТОЦИСТЕРНА», «ПОРОЖНЯ ЗНІМНА ЦИСТЕРНА», «ПОРОЖНЯ ПЕРЕНОСНА ЦИСТЕРНА», «ПОРОЖНІЙ КОНТЕЙНЕР-ЦИСТЕРНА», «ПОРОЖНІЙ БАГАТОЕЛЕМЕНТНИЙ ГАЗОВИЙ КОНТЕЙНЕР», «ПОРОЖНІЙ ТРАНСПОРТНИЙ ЗАСІБ-БАТАРЕЯ», «ПОРОЖНЯ ЗМІШУВАЛЬНО-ЗАРЯДНА МАШИНА», «ПОРОЖНІЙ ТРАНСПОРТНИЙ ЗАСІБ», «ПОРОЖНІЙ КОНТЕЙНЕР», «ПОРОЖНЯ ПОСУДИНА», після яких повинні бути слова «ОСТАННІЙ ВАНТАЖ». Цей запис повинен доповнюватися інформацією, передбаченою підпунктами «а» - «г» пункту 9.2 цього

За приписами статті 1 Закону України «Про перевезення небезпечних вантажів», небезпечний вантаж - це речовини, матеріали, вироби, відходи, виробничої та іншої діяльності, які внаслідок притаманних їм властивостей за наявності певних факторів можуть під час перевезення спричинити вибух, пожежу, пошкодження технічних засобів, пристроїв, споруд та інших об`єктів, заподіяти матеріальні збитки та шкоду довкіллю, а також призвести до загибелі, травмування, отруєння людей, тварин і які за міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за результатами випробувань в установленому порядку залежно від ступеня їх впливу на довкілля або людину віднесено до одного з класів небезпечних речовин.

Статтею 132-1 КУпАП передбачено, що порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами, тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, уповноважених з питань безпеки перевезення небезпечних вантажів, громадян - суб`єктів господарської діяльності - у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 222 КУпАП унормовано, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: зокрема, про порушення правил дорожнього руху, передбачені частиною другою статті 122 КУпАП.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених в т.ч. частиною другою статті 122 КУпАП.

За правилами статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися із матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У статті 252 КУпАП зазначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Зі змісту статті 280 КУпАП слідує, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 283 КУпАП унормовано, що постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Як слідує зі змісту оскаржуваної постанови, 03.01.2019 о 16:00 год. ОСОБА_1 на автомобільній дорозі Київ-Харків керував автомобілем MAN TGS, державний номерний знак НОМЕР_1 , з порожньою, неочищеною автоцестерною з порушенням спеціальних правил, а саме відсутній товаро-транспортний документ, який повинен містити відомості про останній небезпечний вантаж (UN1302), чим порушив п. 22.5 ПДР України, та п. 5.4.1.1.6 ДОПНВ.

За приписами ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Так, в якості доказу по справі відповідачем надано відеозапис на диску DVD-R.

Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України "Про Національну поліцію", поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто положення цього Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Отже, інформація з відеокамери може оцінюватися як доказ в розумінні ст. 251 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

В той же час, з оглянутих колегією суддів матеріалів відеозйомки вбачається, що остання не відображає відомостей про вчинення адміністративного правопорушення, а лише містить процесуальну послідовність винесення оскаржуваної постанови та словесної суперечки позивача і відповідача.

Так, згідно товаро-транспортної накладної за № 00005536 від 03.01.2020, ОСОБА_1 на вантажному автомобілі MAN TGS, державний номерний знак НОМЕР_1 , перевозив дизельне паливо (ДП-3-Євро5-ВО) масою 3572 кг. При цьому, у вказаній накладній наявні відомості про прийняття останнім вантажу для перевезення, а відомості про доставку і отримання вантажу отримувачем відсутні, відповідні графи у накладній не заповнені.

В той же час, як свідчить відеозапис, постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності винесена без належного встановлення обставин справи, поліцейський виходив виключно зі слів позивача і власних суб`єктивних висновків, не встановивши відомостей щодо наявності чи відсутності в цистерні автомобіля вказаного у документах вантажу, а також обставин про те, чи здійснював позивач рух з порожньою, неочищеною цистерною, як зазначено у постанові.

Про вищезазначене також наголошено і судом першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Таким чином, відповідачем ні під час розгляду справи судом першої інстанції, ні до апеляційної скарги не додано доказів на підтвердження того, що позивач здійснював перевезення небезпечного вантажу з порожньою неочищеною цистерною.

Слід також зазначити, що окрім іншого, в порушення ст.283 КУпАП, в оскаржуваній постанові невірно вказано дату винесення-"03.01.2019", замість "03.01.2020".

Відносно доводів відповідача, що останній не має повноважень самостійно зривати пломби та досліджувати місткість цистерни, однак мав всі підстави вважати, що позивач здійснював перевезення небезпечних вантажів з порушенням чинних норм законодавства, то колегія суддів звертає увагу скаржника на те, що факт наявності у діях позивача складу адміністративного правопорушення повинен підтверджуватись належними і допустимими у розумінні статті 251 КУпАП та статті 70 КАС України доказами, а не грунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не надано суду належних доказів, які б свідчили про неправомірність заявлених позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Отже, за наведених вище обставин колегія суддів не може вважати спірну постанову законною, а тому погоджується з висновками суду першої інстанції про її протиправність та скасування.

Разом з тим, відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону рішення Тульчинського районного суду від 05 березня 2020 року відповідає не повністю, оскільки згідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Отже, належним способом захисту порушеного права особи, є скасування оскаржуваної постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення.

За правилами ст. 315, 317 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити судове рішення.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи, що висновки суду першої інстанції по суті спору частково не відповідають встановленим у справі обставинам, що призвело до неправильного її вирішення справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити доповнивши резолютивну частину.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 205, 242, 243, 272, 286, 304, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу заступника командира роти №1 Батальйону управління патрульної поліції у м. Борисполі Управління патрульної поліції у Київській області Банара Дмитра Євгеновича задовольнити частково.

Рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 05 березня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Батальйону патрульної поліції в м.Борисполі управління патрульної поліції у Київській області та заступника командира роти №1 Батальйону управління патрульної поліції у м. Борисполі Управління патруль про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення змінити доповнивши резолютивну частину абзацом третім наступного змісту:

Провадження у справі закрити.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Сторчак В. Ю. Іваненко Т.В.