Справа № 826/11482/17
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2020-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2020 року місто Київ № 826/11482/17

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі судді Літвінової А.В., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомфізичної особи - підприємця ОСОБА_1
до третя особаГоловного управління Державної податкової служби у місті Києві Державної податкової служби України
провизнання протиправними та скасування податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся фізична особа - підприємець ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві з позовом, в якому просить суд:

визнати протиправними та скасувати податкову вимогу від 16.06.2017 №38591-17 про нарахування грошового зобов`язання фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 з єдиного податку та рішення від 16.06.2017 №38591-17 про опис майна фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 у податкову заставу, прийнятих Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві;

зобов`язати Головне управління Державної фіскальної служби у місті Києві виключити з інформаційних баз Державної фіскальної служби України відомості про заборгованість фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 зі сплати єдиного податку у сумі 139 893,35 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю оспорюваних рішень відповідача, оскільки, на переконання позивача, ним своєчасно та в повному обсязі виконано обов`язок по сплаті задекларованої суми єдиного податку з фізичних осіб.

Провадження у справі зупинялося до набрання законної сили рішенням у справі №826/8824/17.

В подальшому, поновлено провадження у справі №826/11482/17, зважаючи що відпала обставина, яка зумовила зупинення провадження у справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.03.2020 суд замінив відповідача та третю особу їх правонаступниками, Головне управління Державної фіскальної служби у місті Києві на Головне управління Державної податкової служби у місті Києві, та відповідно Державну фіскальну службу України на Державну податкову службу України.

У судовому засіданні 05.02.2018 суд, на підставі частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалив продовжити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив.

ОСОБА_1 06.07.2017 засобами поштового зв`язку отримав від Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві податкову вимогу від 16.06.2017 №38591-17 про нарахування узгодженого грошового зобов`язання з єдиного податку на суму 134 101,07 грн. та пені у сумі 5 792,28 грн., на загальну суму 139 893,35 грн., а також лист від 21.06.2017 № 6547/к/26-15-17-03-33 «Про надання інформації» про перелік мого майна та рішення від 16.06.2017 №38591-17 про опис мого майна у податкову заставу.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями відповідача, позивач 11.07.2017 оскаржив їх в адміністративному порядку, направивши до Державної фіскальної служби України скаргу.

Не отримавши відповідь на вказану скаргу, представником позивача, було скеровано запит від 31.08.2017 №27/08/17 про надання інформації про результати розгляду скарги від 11.07.2017.

На вказаний запит, Державна фіскальна служба України, надіслано засобами поштового зв`язку відповідь від 05.09.2017 №11469/К/99-99-17-01-14 «Про розгляд звернення». До вказаного листа додано копію рішення Державної фіскальної служби України про результати розгляду скарги від 01.08.2017 № 97/68/К/99-99-17-01-14, відповідно до якого скаргу позивача залишено без задоволення, а оскаржувані рішення без змін.

Вважаючи податкову вимогу від 16.06.2017 №38591-17 та рішення про опис майна у податкову заставу від 16.06.2017 №38591-17 протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з такого.

Відповідно до підпункту 14.1.153 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Згідно підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковим боргом, вважається сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

За змістом статті 59 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання. Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Як слідує з матеріалів справи, та зі змісту судового рішення від 31.08.2016 у справі №826/2301/16, яке вступило в законну силу, позивачем зі свого рахунку № НОМЕР_1 , відкритого в Публічному акціонерному товаристві «Унікомбанк», згідно платіжного доручення №1 від 29.09.2015 року, на відповідний казначейський рахунок сплачено кошти в сумі 166 462,00 грн. в рахунок погашення самостійно визначеного грошового зобов`язання з єдиного податку за III квартал 2015 року згідно відповідної податкової декларації в сумі 86 170, 36 грн. та в рахунок майбутніх періодів (переплата 80 291,64 грн.).

Поміж тим, 26.11.2015 Державною податковою інспекцією у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві було винесено податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) № 3226-23, якою було визначено суму недоїмки зі сплати єдиного податку з фізичних осіб в сумі 85 899,82 грн. станом на 25.11.2015 року.

Проте, як вказувалося вище, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.08.2016 в адміністративній справі №826/2301/16, яка не оскаржувалася в апеляційному порядку та набрала чинності 03.11.2016, задоволено позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , а саме: визнано протиправною та скасовано податкову вимогу Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 26.11.2015 №3226-23.

В абзаці 8 сторінки 5 вказаного судового рішення вказано про висновок суду, що факт подання до установи банку платіжного доручення від 29.09.2015 №1 на перерахування суми коштів в рахунок оплати єдиного податку, яке було одержано банком 29.09.2015, свідчить про те, що обов`язок позивача щодо сплати податку в сумі 166 462, 00 грн. припинився до 29.09.2015 року відповідно, у зв`язку з чим у контролюючого органу не було підстав для формування вимоги про сплату боргу.

Таким чином, рішенням суду, яке набрало законної сили, підтверджено факт виконання позивачем своїх податкових зобов`язань зі сплати єдиного податку у сумі 166 462,00 грн. сплаченої зі свого рахунку № НОМЕР_1 , відкритого в Публічному акціонерному товаристві «Унікомбанк», згідно платіжного доручення від 29.09.2015 №1.

Суд зазначає, що згідно змісту положень статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до пункту 129.6 статті 129 Податкового кодексу України, за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в України», з вини банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, такий банк/орган сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Як слідує з наявної в матеріалах справи податкової декларації з єдиного податку за 2015 рік позивачем самостійно визначено до сплати єдиний податок у сумі 31 992,80 грн. ( а.с. 23, зворотній бік).

Оскільки переплата податку за три квартали 2015 року становила 80 291,64 грн. (як зазначалось вище) то вказана сума переплати зменшена на відповідну суму податку. Таким чином, переплата суми єдиного податку за 2015 рік становила 80 291,64 грн. - 31 992,80 грн.=48 298,84 грн.

Так, відповідно до податкової декларації з єдиного податку за 1 квартал 2016 року позивачем самостійно визначено до сплати єдиний податок у сумі 42 625,50 грн. Оскільки переплата податку за 2015 рік становила 48 298,84 грн., то вказана сума переплати зменшена на відповідну суму податку. Таким чином, переплата суми єдиного податку за 1 квартал 2016 року становила 48 298,84 грн. - 42 625,50 грн =5 673,34 грн.

Відповідно до податкової декларації з єдиного податку за 2 квартал 2016 року Позивачем самостійно визначено до сплати єдиний податок у сумі 49 575,75 грн. Оскільки переплата податку за 1 квартал 2016 року становила 5 673,34 грн., то вказана сума переплати зменшена на відповідну суму податку та сплачено різницю податку у сумі 43 800,00 грн. (49 575,75 грн. 5 673,34 грн.=43 902,41 грн.).

Як вбачається з матеріалів справи, сума єдиного податку у розмірі 43 800,00 грн. сплачена позивачем згідно платіжного доручення від 18.08.2016 №102 року зі свого рахунку № НОМЕР_2 , відкритому в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», тобто, до граничного терміну сплати 19.08.2016 року (а.с. 29).

Сума єдиного податку у розмірі 200,00 грн. сплачена позивачем згідно платіжного доручення від 07.12.2016 №108 зі свого рахунку № НОМЕР_2 , відкритому в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» після граничного терміну сплати 19.08.2016 року, як вказує позивач, внаслідок виявлення арифметичної помилки у розрахунку єдиного податку (а.с. 30).

Таким чином, матеріалами справи підтверджено відсутність у позивача заборгованості з єдиного податку, а в силу вказаних вище норм податкового законодавства, пеню та інші штрафні санкції повинен сплачувати банк, з вини якого сталася затримка зарахування платежу по відповідному податку. Відтак, суд дійшов висновку про протиправність податкової вимоги від 16.06.2017 №38591-17 та рішення про опис майна у податкову заставу від 16.06.2017 №38591-17, у зв`язку з цим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача виключити з інформаційних баз Державної фіскальної служби України відомості про заборгованість фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 зі сплати єдиного податку у сумі 139 893,35 грн., суд зазначає, що у зв`язку з визнанням протиправною та скасування податкової вимоги, на підставі якої значиться така заборгованість підлягають задоволенні вимоги щодо внесення відповідних коригувань.

Як вказує у своєму відзиві відповідач, податковий борг у позивача виник у зв`язку з ненадходженням до бюджету грошових коштів, перерахованих платником 29.09.2015.

Суд зазначає, що під час судового розгляду справи відповідач не надав суду доказів щодо реалізації приписів пункту 129.6 статті 129 Податкового кодексу України і застосування за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду відповідної відповідальності до банку, оскільки постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.08.2016 №826/2301/16 було встановлено, що переказ коштів відповідно до платіжного доручення від 29.09.2015 №1 не було зараховано з вини публічного акціонерного товариства «Укрінбанк».

Разом з тим, твердження відповідача щодо відсутності механізму виключення з інтегрованої картки платника відомостей щодо заборгованості позивача також не беруться судом до уваги з огляду на наступне.

Наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 №422 затверджено «Порядок ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Порядок).

Порядок визначає організацію діяльності з ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування

Порядком визначено, що інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами.

З метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками.

ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.

Отже, на підставі викладеного, у платників податків наявний такий спосіб захисту порушеного права як зобов`язання податкового органу, в якому платник податків перебуває на податковому обліку, внести зміни до картки особового рахунку платника податків.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме, шляхом зобов`язання Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві відобразити в інтегрованій картці платника податків ІС «Податковий блок» відомості про відсутність податкової заборгованості згідно податкової вимоги від 16.06.2017 №38591-17 у сумі 139893,35 грн.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина друга статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та наданих учасниками справи доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову частково.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи квитанцій від 12.09.2017 №№1321/з5, 1321/з3 фізична особа - підприємець ОСОБА_1 під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 2038,94 грн.

Керуючись статтями 77, 139, 245, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкову вимогу від 16.06.2017 №38591-17 про нарахування грошового зобов`язання фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 з єдиного податку та рішення від 16.06.2017 №38591-17 про опис майна фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 у податкову заставу, прийнятих Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві;

Зобов`язати Головне управління Державної фіскальної служби у місті Києві відобразити в інтегрованій картці платника податків ІС «Податковий блок» відомості про відсутність податкової заборгованості згідно податкової вимоги від 16.06.2017 №38591-17 у сумі 139893,35 грн.

Стягнути на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2038,94 грн. (дві тисячі тридцять вісім гривень 94 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.