Справа № 2-а/1970/3807/12
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

07 травня 2020 рокуЛьвівСправа № 2-а/1970/3807/12 пров. № 857/Н-79/20

Суддя- доповідач Восьмого апеляційного адміністративного суду Шевчук С.М. в перевіривши заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2015 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_2 до Відділу Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно (по м.Люботин та Харківського району Харківської області) реєстраційної служби Харківського районного управління юстиції в Харківській області про зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2012 року ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулася з позовом до Відділу Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно (по м.Люботин та Харківського району Харківської області) реєстраційної служби Харківського районного управління юстиції в Харківській області (з урахуванням правонаступництва) про реєстрацію за нею право власності на земельну ділянку площею 0,15 га по АДРЕСА_1 яка належить ОСОБА_2 на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.04.2012 у справі №1915/6447/2012 в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 та видати Державний акт на право власності на земельну ділянку (далі - спірна земельна ділянка).

В обґрунтуванні позову зазначалось, що право власності на спірну земельну ділянку визнано за позивачкою у судовому порядку, а тому таке підлягає державній реєстрації, з приводу чого ОСОБА_2 подала заяву, яка, однак не була вирішена у встановленому законом порядку і це зумовило порушення її прав, як власника вищевказаного нерухомого майна.

Позивач наголошувала на тому, що нею були подані усі необхідні, як вона вважає, документи для проведення державної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку. Перешкод для здійснення такої реєстрації не було і це свідчить про протиправну бездіяльність, допущену органом реєстрації.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 15.04.2013 позов задоволено та зобов`язано Відділ державної реєстрації зареєструвати за ОСОБА_2 право власності на спірну земельну ділянку та видати відповідний витяг з Державного реєстру прав.

Приймаючи таку постанову, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача були відсутні підстави, визначені Законом України від 01.07.2004 №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон №1952-IV у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), для відмови у проведенні державної реєстрації права власності за позивачем на спірну земельну ділянку, оскільки наявність у неї такого права підтверджено у судовому порядку.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.03.2015, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22.03.2017, постанову суду першої інстанції скасовано, а позов задоволено частково. Зобов`язано відповідача розглянути та прийняти рішення щодо реєстрації за ОСОБА_2 права власності на спірну земельну ділянку та видати їй відповідний витяг з Державного реєстру прав.

В подальшому, 04.05.2017 року ОСОБА_1 , який не брав участі у справі, звернувся до апеляційного суду із заявою про перегляд прийнятої ним постанови від 30.03.2015року за нововиявленими обставинами, у зв`язку з тим, що рішення Тернопільського міськрайонного суду від 27.04.2012, відповідно до якого за ОСОБА_4 визнано право власності на спірну земельну ділянку, скасовано рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 23.06.2015, яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.01.2016. Відповідно до вищевказаних судових рішень судів апеляційної та касаційної інстанцій, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5 (друга спадкоємець), треті особи: Перша Тернопільська державна нотаріальна контора, Безлюдівська селищна рада про визнання права власності на спадкове майно.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.09.2017 заяву ОСОБА_1 задоволено. Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.03.2015 скасовано та прийнято нову постанову, якою відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Відділу Державної реєстрації про зобов`язання вчинити певні дії.

Свої висновки колегія суддів мотивувала тим, що скасування рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.04.2012 у справі №1915/6447/2012 вплинуло б на результат розгляду цієї адміністративної справи Львівським апеляційним адміністративним судом, оскільки вищевказане рішення стало підставою для прийняття постанови від 30.03.2015, а тому така обставина є нововиявленою.

Не погоджуючись з такою постановою апеляційного суду, ОСОБА_2 подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить його скасувати.

Постановою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.03.2015 скасовано та прийнято нову постанову якою справу направлено на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Свої висновки Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду мотивував тим, що: «….з матеріалів справи вбачається, що заява про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.03.2015 була подана 04.05.2017 відповідно до відбитку поштового штемпеля на конверті й зареєстрована у канцелярії апеляційного суду 11.05.2017. У даному випадку відлік строку, встановленого статтею 247 КАС України, розпочався для заявника з 23.06.2015, тобто з моменту проголошення у відкритому судовому засіданні за участю представника ОСОБА_1 рішення Апеляційного суду Тернопільської області у справі №1915/6447/2012, колегія суддів констатує очевидний факт пропуску вищевказаного строку, оскільки, як зазначено вище, заява була подана лише 04.05.2017 (майже через два роки з моменту набрання законної сили судовим рішенням, на яке посилався заявник). При цьому, заявник не порушував питання про поновлення строку, встановленого для подання такої заяви. За таких обставин, суд апеляційної інстанції, насамперед, повинен був з`ясувати питання можливості прийняття поданої ОСОБА_1 заяви й, зокрема, перевірити в порядку, встановленому статтею 189 КАС України, наявність чи відсутність поважних підстав для поновлення заявнику строку, встановленого статтею 247 цього ж Кодексу. Слід зауважити, що у справі, яка розглядається, пропуск встановленого процесуальним законом строку є тривалим і становить майже на два роки, а тому перевірка судом наявності чи відсутності поважних підстав для його поновлення особливо гостро постає у світлі принципу правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відступ від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. п.46 рішення Європейського суду з прав людини (далі - Суд) у справі «Устименко проти України», п.п.51,52 рішення у справі «Рябих проти Росії», п.31 рішення у справі «Марушин проти Росії», п.61 рішення у справі «Брумареску проти Румунії»)…».

аголошувала на тому, що нею були подані усі необхідні, як вона вважає, документи для проведення державної реєстрації права власності на спірну земельну ді При цьому, колегія суддів суду касаційної інстанції зазначила, що суд апеляційної інстанції зобов`язаний перевірити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами на відповідність вимогам процесуального закону стосовно дотримання заявником строку, встановленого для її подання, а також надати оцінку поважності причин пропуску цього строку, якщо такі є та з`ясувати питання можливості його поновлення.

Відповідно до ч. 1 статті 306 КАС України суддя-доповідач в порядку підготовки справи до апеляційного розгляду: з`ясовує обставини, на які посилаються учасники справи як на підставу своїх вимог і заперечень; з`ясовує, які обставини визнаються та які заперечуються учасниками справи; пропонує учасникам справи подати нові докази, на які вони посилаються, або випробовує їх за клопотанням особи, яка подала апеляційну скаргу, або з власної ініціативи; вирішує питання щодо поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції; вирішує інші питання, необхідні для апеляційного розгляду справи.

Зважаючи на викладені обставини справи та положення приведеного законодавства суддя - доповідач вважає за необхідне з`ясувати обставини стосовно дотримання заявником ОСОБА_1 строку, встановленого для подання заяви про перегляд постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.03.2015року за нововиявленими обставинами, а також надати оцінку поважності причин пропуску цього строку, якщо такі є та з`ясувати питання можливості його поновлення.

Керуючись, ст. 306, п. 3 ч. 363, п. 4 ч.3 ст.364, ч. 4 ст. 366 КАС України, суддя-доповідач

УХВАЛИВ:

Встановити заявнику ОСОБА_1 строк до 18.05.2020 року для подання ним відповідної заяви (клопотання) стосовно дотримання строку, встановленого для подання заяви про перегляд постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.03.2015року за нововиявленими обставинами, в тому рахунку і щодо причин пропуску такого строку та наявності правових підстав для його поновлення.

Повідомити заявника ОСОБА_1 про повноваження суду щодо застосування правових наслідків передбачених ч. 4 ст. 366 КАС України.

Відповідні заяви (клопотання) повинні бути надіслані на адресу суду апеляційної інстанції засобами поштового та додатково електронного зв`язку на електронну адресу суду E-mail: у встановлені судом строки.

Суддя С. М. Шевчук