Справа № 420/3883/20
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2020-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3883/20
УХВАЛА

12 травня 2020 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Марин П.П., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Одеська міська рада, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю «КРЕДО і КО» про визнання протиправними та скасування містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, що розташована за адресою м.Одеса, Фонтанська дорога, 151А № 01-06/55 від 10 квітня 2018 року

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Одеська міська рада, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю «КРЕДО і КО» про визнання протиправними та скасування містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, що розташована за адресою м.Одеса, Фонтанська дорога, 151А № 01-06/55 від 10 квітня 2018 року.

Поряд з позовом, ОСОБА_1 , надано заяву про забезпечення позову, у якій заявник просить суд заборонити товариству з обмеженою відповідальністю «КРЕДО і КО» (юридична адреса: м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 21, офіс 9/1) та іншим особам за його дорученням чи за договором здійснювати будь-які підготовчі та/або будівельні роботи на земельній ділянці за кадастровим номером :35:001:0028, загальною площею 0,3099 га, що розташована за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 151А до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі.

В обґрунтування поданої заяви позивач зазначає, що ТОВ «КРЕДО І КО» здійснює будівництво 9-ти поверхового апарт-комплексу "Граф у моря" за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 151А кадастровий номер земельної ділянки :35:001:0028. В якості вихідних даних для проектування та подальшого будівництва 9-ти поверхового апарт-комплексу "Граф у моря" ТОВ «КРЕДО І КО» використало містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки від № 01-06/55 від 10 квітня 2018 р, які є, на думку позивача, протиправними адже видані Управлінням архітектури та містобудування Одеської міської ради в порушення встановленого законодавством України порядку. Позивач вказує, що якщо містобудівні умови та обмеження видані з порушенням законодавства України, то всі наступні документи, включаючи проект будівництва та дозвіл на проведення будівельних робіт також є такими, що суперечать закону.

Разом з тим, позивач зазначає, що спорудження комплексу призведе до загородження панорамного огляду на акваторію Чорного моря, а також вільного доступу до земельної ділянки рекреаційного призначення, яка відповідно до Генерального плану міста Одеси є парковою зоною. Тим самим, зведення будівлі на даній земельній ділянці унеможливить її використання як зони рекреації, та перекриє панорамний огляд на Чорне море, чим порушить особисте право позивача на безпечне для життя і здоров`я довкілля, також право на оздоровлення, позивача, а також і решти громадян міста Одеси. Щоденно будівництвом 9-ти поверхового апартамент-комплексу "Граф у моря" на підставі протиправних, за твердженнями позивача, МУО від 10.04.2018 року наноситься невідворотна шкода екосистемі узбережжя м. Одеси та навколишньому середовищу. Факти щоденного будівництва підтверджуються численними статями та сюжетами ЗМІ в інтернет-виданнях, фотозйомкою та відео записом проведення будівельних робіт.

Позивач також зауважує на тому, що згідно оскаржуваних ним МУО допускається будівництво паркінгу на 25 паркомісць, що прямо порушує норми ст. 89 ЗК України щодо заборони будівництва стоянок на територіях що знаходяться в пляжній зоні, що неминуче завдасть збитків екосистемі. Окремо позивач зазначає, що мова йде про будівництво 9-ти поверхового апартамент - комплексу з комерційною назвою "Граф у моря" призначеного для постійного проживання значної кількості людей (зазначене підтверджується наявністю договорів щодо продажу нерухомості). Відповідно, сезонного навантаження як в санаторіях не буде. Як і не буде часу у природи на відновлення. Шкода від постійного проживання великої кількості людей буде масштабною та круглорічною. Будівництво такого комплексу і постійне проживання у ньому людей, призведе до утворення загазованості, сміття, знищення зелених насаджень, забруднення моря, що безумовно є екологічною катастрофою конкретної території -13 ст. Великого Фонтану м. Одеси.

Позивач стверджує, що оскаржувані МУО є незаконними та підлягають скасуванню, оскільки вони видані з прямим порушенням норм містобудівного, природоохоронного, земельного, водного законодавства та сформульовані таким чином, що дозволив проектувальникам отримати дозвіл на будівництво об`єкту який суперечить самим МУО та законодавству і у випадку реалізації проекту, призведе до суттєвого порушення прав та законних інтересів членів територіальної громади м. Одеси, та зокрема Позивача.

Так, позивач вважає, що невжиття заходів до забезпечення позову може ускладнити, або ж взагалі зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, чим фактично буде нівельована функція судового рішення як механізму дійсного поновлення порушених прав та інтересів.

Розглянувши заяву про забезпечння позову, суд дійшов висновку, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.168 КАС України, заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.

Відповідно до ч.1 ст.150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з вимогами ч.1 ст.154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

При цьому, ч.2 ст.150 КАС України передбачений вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Частиною 2 ст.150 встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з положеннями ч.1 ст.151 КАС України, позов може бути забезпечено, крім іншого, шляхом: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Згідно із ч.2 ст.151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

Суд також наголошує, що відповідно до приписів чинного законодавства, у випадку звернення з вимогою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення із такою вимогою. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Тобто, обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Обґрунтовуючи клопотання про вжиття заходів забезпечення позову, позивач зазначив, що підставою для забезпечення позову шляхом заборони ТОВ «КРЕДО і КО» та іншим особам за його дорученням чи за договором здійснювати будь-які будівельні роботи за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 151А до завершення розгляду даної справи є наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди екосистемі узбережжя м. Одеси та навколишнього середовища, та порушення прав та законнів інтересів членів територіальної громади м. Одеси, зокрема позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, та ускладнить їх відновлення.

Суд зазначає, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд надає оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Поряд з цим, предметом судового розгляду у справі є містобудівні умови та обмеження.

Пунктом 8 частини першої статті 1 Закону України від 17.02.2011 № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон № 3038-VI) визначено, що містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки - це документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

Містобудівні умови та обмеження є складовою вихідних даних, отримання яких є необхідною умовою для набуття власниками земельних ділянок або землекористувачами права на забудову земельної ділянки. Містобудівні умови та обмеження є видом містобудівної документації та визначають комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва, та є лише першим етапом легалізації початку проектування та будівництва об`єктів.

Тобто, отримання містобудівних умов та обмежень не дає права замовнику для початку проведення будівельних робіт. Відтак, вжиття заявлених заходів забезпечення не є співмірними із заявленими позивачем вимогами про визнання скасування містобудівних умов та обмежень.

Також суд враховує, що встановлення заборони вчиняти дії, що випливають з рішення, яке не є предметом оскарження не допускається (пункт 5 частини третьої статті 151 КАС України). Аналогічний підхід застосовується і до заборони дій, які випливають з рішення, котре може бути прийняте у майбутньому.

Також в обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник зазначає, що очевидна протиправність містобудівних умов від 10.04.2018 року №01-06/55 полягає у виданні їх з прямим порушенням норм містобудівного законодавства.

Суд звертає увагу, що у даному випадку така обов`язкова умова для забезпечення адміністративного позову, як «наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення», може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Також позивач зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити, або ж взагалі зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, чим фактично буде невільована функція судового рішення як механізму дійсного поновлення порушених прав. Проте позивач не наводить обґрунтованих пояснень в чому саме полягає ускладнення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів. При цьому, суд зауважує на положенні ч.7 ст. 376 ЦК України, відповідно до якої у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Таким чином, законодавець покладає обов`язок привести земельну ділянку у первинний стан на особу, яка вчинила будівництво з порушенням вимог містобудівного законодавства , а також і матеріальлний тягар, щодо вчинення таких дій.

Суд також зазначає, що забезпечення адміністративного позову є крайнім заходом, вжиття якого можливе виключно за наявності підстав вважати, що рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень є очевидно протиправними. Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Отже, з урахуванням наведених обставин, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.7, 150, 151, 154, 167, 168, 240, 242, 243, 248 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Одеська міська рада, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю «КРЕДО і КО» про визнання протиправними та скасування містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, що розташована за адресою м.Одеса, Фонтанська дорога, 151А № 01-06/55 від 10 квітня 2018 року - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, встановленому ст.256 КАС України.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст.293, 295 КАС України.

Суддя П.П. Марин