Справа № 240/490/20
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2020-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2020 року м. Житомир справа № 240/490/20

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гуріна Д.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Новоград-Волинської районної державної адміністрації Житомирської області про визнання протиправним розпорядження, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

23 січня 2020 року до Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Новоград-Волинської районної державної адміністрації Житомирської області, у якому просить:

- визнати протиправним розпорядження голови Новоград-Волинської районної державної адміністрації Житомирської області Литвинчука Сергія Анатолійовича №88-к від 23 грудня 2019 року у частині зазначення підстав звільнення ОСОБА_1 за пунктом 9 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України;

- зобов`язати відповідача в особі голови Новоград-Волинської районної державної адміністрації Житомирської області ОСОБА_2 внести зміни в розпорядження №88-к від 23 грудня 2019 року у частині зазначення підстав звільнення та звільнити ОСОБА_1 з посади відповідно до пункту 5 частини 1 статті 41 Кодексу законів про працю України, а саме у зв`язку із припиненням повноважень посадових осіб;

- зобов`язати відповідача в особі голови Новоград-Волинської районної державної адміністрації Житомирської області ОСОБА_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу відповідно до статті 44 Кодексу законів про працю України у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з березня 2016 року перебував на посаді заступника голови Новоград-Волинської районної державної адміністрації Житомирської області. Розпорядженням Президента України від 11 грудня 2019 року №469/2019-РП на посаду голови Новоград-Волинської районної державної адміністрації Житомирської області призначено ОСОБА_2 , у зв`язку з чим відповідно до положень статті 10 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" позивач 11 грудня 2019 року звернувся до голови Новоград-Волинської районної державної адміністрації Житомирської області із заявою щодо припинення повноважень на посаді заступника голови Новоград-Волинської районної державної адміністрації Житомирської області. Розпорядженням голови Новоград-Волинської районної державної адміністрації Житомирської області від 23 грудня 2019 року №88-к звільнено ОСОБА_1 , проте незаконно визначено підставу для звільнення - пункт 9 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України, замість належного - пункт 5 частини 1 статті 41 Кодексу законів про працю України "припинення повноважень посадової особи" та не виплачено вихідну допомогу у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток за статтею 44 Кодексу законів про працю України. Вважає, що вказаними діями порушено його права та гарантії, передбачені законодавством про працю та щодо отримання вихідної допомоги.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 28 січня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 19 лютого 2020 року на 10:00 з повідомленням учасників справи.

17 лютого 2020 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с.19-22). В якому відповідач проти заявлених вимог заперечує та просить відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування заперечень відповідач вказує на те, що стаття 41 Кодексу законів про працю України регламентує додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника, а звільнення заступника голови районної державної адміністрації на підставі статті 10 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" не є звільненням з ініціативи власника. Крім того, з ОСОБА_1 при звільненні проведений розрахунок усіх належних сум, у тому числі компенсація за невикористані ним дні відпустки, а виплата вихідної допомоги при звільненні працівника за такими обставинами не передбачена законодавством. Крім того, відповідач зазначив, що норми Кодексу законів про працю регулюють трудові відносини усіх працівників підприємств, установ, організацій, а виконання повноважень покладених на голів місцевих державних адміністрацій врегульовані спеціальним Законом, яким є Закон України «Про місцеві державні адміністрації». Отже, на думку відповідача, при формулюванні причин звільнення позивача не мають застосовуватись норми Кодексу законів про працю України, оскільки спірні відносини урегульовані Законом України "Про місцеві державні адміністрації". Пункт 5 статті 41 Кодексу законів про працю України на спірні правовідносини не розповсюджується, тому посилання позивача на статтю 44 Кодексу законів про працю України для виплати йому вихідної допомоги є безпідставним.

19 лютого 2020 року від представника позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи для надання часу підготовки відповіді на відзив (а.с.24).

Крім того, 19 лютого 2020 року представником відповідача подано клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження (а.с.25).

19 лютого 2020 року відповідно до довідки у справі розгляд справи відкладено на 1 квітня 2020 року у зв`язку із клопотанням представника позивача про відкладення розгляду справи (а.с.27).

31 березня 2020 року на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про перенесення судового засідання у зв`язку із запровадженням карантину (а.с.36).

27 квітня 2020 року на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про перенесення судового засідання у зв`язку із запровадженням карантину (а.с.46).

29 квітня 2020 року представник позивача подав клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження (а.с.49).

13 травня 2020 року ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Подальший розгляд справи ухвалено продовжити у порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) учасників справи.

Згідно з частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до пункту 3 Розділу VI Прикінцеві положення Кодексу адміністративного судочинства України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Частиною 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що з березня 2016 року до грудня 2019 року ОСОБА_1 працював у Новоград-Волинській районній державній адміністрації Житомирської області на посаді заступника голови райдержадміністрації (а.с.5).

Розпорядженням Президента України №469/2019-рп від 11 грудня 2019 року на посаду голови Новоград-Волинської районної державної адміністрації Житомирської області було призначено ОСОБА_2 .

11 грудня 2019 року ОСОБА_1 , відповідно до вимог статті 10 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» було подано заяву про припинення своїх повноважень на посаді заступника голови Новоград-Волинської районної державної адміністрації Житомирської області (а.с.6).

Крім цього, 23 грудня 2019 року ОСОБА_1 було подано заяву з проханням звільнити його з посади відповідно до пункту 5 частини 1 статті 41 Кодексу законів про працю України, а саме: у зв`язку із припиненням повноважень посадових осіб та нарахувати і виплатити вихідну допомогу, відповідно до статті 44 Кодексу законів про працю України у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток (а.с.7).

Разом з цим, Розпорядженням голови Новоград-Волинської районної державної адміністрації Житомирської області ОСОБА_2 №88-к від 23 грудня 2019 року ОСОБА_1 було звільнено з посади відповідно до пункту 9 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України (з підстав, передбачених іншими законами) (а.с.8).

Не погоджуючись з прийнятим розпорядженням в частині підстав звільнення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних приписів законодавства.

Конституцією України визначені засади здійснення виконавчої влади в областях і районах місцевими державними адміністраціями, а також засади місцевого самоврядування, зокрема, в населених пунктах (села, селища, міста). Відповідні конституційні положення конкретизовані у Законах України "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про місцеві державні адміністрації", "Про службу в органах місцевого самоврядування" тощо.

Виконавчу владу в областях і районах, містах Києві та Севастополі здійснюють місцеві державні адміністрації (частина 1 статті 118 Конституції України).

Організація, повноваження та порядок діяльності місцевих державних адміністрацій визначені Законом України від 9 квітня 1999 року "Про місцеві державні адміністрації" №586-XIV (далі - Закон №586-XIV).

Положеннями частин 1, 2 статті 8 Закону №586-XIV встановлено, що місцеві державні адміністрації очолюють голови відповідних місцевих державних адміністрацій. Голови місцевих державних адміністрацій призначаються на посаду Президентом України за поданням Кабінету Міністрів України на строк повноважень Президента України.

Пунктом 3 частини 1 статті 39 Закону №586-XIV передбачено, що голови місцевих державних адміністрацій, зокрема, призначають на посади та звільняють з посад своїх заступників, керівників структурних підрозділів відповідно до статей 10 та 11 цього Закону.

Так, частинами 2, 3 статті 10 Закону №586-XIV закріплено, що перший заступник та заступники голови обласної, районної державної адміністрації призначаються на посаду головою відповідно обласної, районної державної адміністрації за погодженням з Кабінетом Міністрів України. Перші заступники та заступники голів місцевих державних адміністрацій заявляють про припинення своїх повноважень новопризначеним головам місцевих державних адміністрацій у день їх призначення.

Отже, при формулюванні причин звільнення позивача не мають застосовуватися норми пункту 5 частини 1 статті 41 Кодексу законів про працю України, оскільки, в даному випадку, на спірні відносини поширюються положення спеціального законодавства, а саме: норми Закону №586-XIV.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року у справі №824/395/16-а.

Частиною 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зважаючи на те, що норми Закону №586-XIV не містить альтернативного вибору поведінки, перші заступники та заступники голів місцевих державних адміністрацій зобов`язані заявити про припинення своїх повноважень перед новопризначеним головою районної адміністрації в день його призначення, а тому перебування на вказаних посадах є строковим та залежить від призначення нового голови місцевої державної адміністрації.

Таким чином, звільнення заступника голови Новоград-Волинської районної державної адміністрації Житомирської області з урахуванням вимог статті 10 Закону №586-XIV не є звільненням з ініціативи власника, ця норма містить додаткову, особливу підставу для звільнення працівника, пов`язану зі статусом заступника, якої не містить Кодекс законів про працю України чи Закон України "Про державну службу". Ця підстава законом пов`язується не з волевиявленням працівника чи голови райдержадміністрації, а з самим фактом призначення нового керівника адміністрації. Статтею 10 Закону №586 для заступників голови райдержадміністрації передбачено обов`язок заявити про складення повноважень перед новопризначеним головою, а відтак такому звільненню не може передувати дотримання певного додаткового порядку припинення повноважень, які не передбачені спеціальним законом, як і не можуть надаватись додаткові гарантії, які спеціальним законом не передбачені.

Написання заяви про припинення повноважень є обов`язком посадової особи - заступника голови Новоград-Волинської районної державної адміністрації Житомирської області в силу вимог частини 3 статті 10 Закону №586-XIV пов`язане з настанням юридичного факту, а саме: звільненням з посади голови Новоград-Волинської районної державної адміністрації Житомирської області та призначенням на посаду нового голови, наслідком чого є звільнення заступника голови з займаної посади. Тому у цьому випадку не відбувається припинення трудового договору на підставі пункту 5 частини 1 статті 41 Кодексу законів про працю України.

Аналогічної позиції притримується і Верховний Суд у згаданій постанові від 14 лютого 2019 року у справі №824/395/16-а. Також схожа правова позиція висвітлена в ухвалі Вищого адміністративного суду України №К/800/15476/16 від 09 червня 2016 року.

За таких обставин доводи позивача про необхідність зазначення підставою звільнення пункту 5 частини 1 статті 41 Кодексу законів про працю України є безпідставними.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача вихідної допомоги відповідно до статті 44 Кодексу законів про працю України, то вони є похідними від вимог в частині внесення змін до розпорядження від 23 грудня 2019 року №88-к щодо підстав звільнення - з пункту 9 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України на пункт 5 частини 1 статті 41 Кодексу законів про працю України. Оскільки за результатами розгляду справи суд дійшов висновку про помилковість тверджень позивача про необхідність зазначення підстави звільнення - пункту 5 частини 1 статті 41 Кодексу законів про працю України, то відсутні і підстави для стягнення вихідної допомоги, оскільки стаття 44 Кодексу законів про працю України пов`язує таку виплату з підставою звільнення за пунктом 5 частини 1 статті 41 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною 1 статті 90 Кодексу законів про працю України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач під час прийняття оскаржуваного розпорядження діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з урахуванням всіх обставин, що мають значення для його прийняття, а тому підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 немає.

Зважаючи на відмову у задоволенні позовних вимог та відсутність підтверджених судових витрат у цій адміністративній справі, відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Новоград-Волинської районної державної адміністрації Житомирської області (вул.Шевченка, 16, м.Новоград-Волинський, Житомирська область, 11700, ) про визнання протиправним розпорядження, зобов`язання вчинити певні дії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби строк оскарження продовжується на строк дії такого карантину.

Суддя Д.М. Гурін