Справа № 200/2697/20-а
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2020-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2020 р. Справа№200/2697/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Слов`янського управління Пенсійного фонду України Донецької області, відповідно до якого просив суд: визнати дії Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 протиправними; зобов`язати Слов`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу, зарахувавши ОСОБА_1 період роботи з 01.04.1984 по 05.12.1985 року електрослюсарем підземним 4 розряду в «Структурному підрозділі «Шахта «Булавинська» республіканського підприємства «Ордженікідзевугілля» до пільгового і страхового стажу, провести відповідні виплати з 01.02.2020 року.

ОСОБА_1 є пенсіонером за віком та внутрішньо переміщеною особою, та перебуває на обліку в Слов`янському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області.

В лютому 2020 року позивач звернувся до відповідача з проханням включити період відбування ОСОБА_1 покарання у вигляді виправних робіт з 01 квітня 1984 року до 5 грудня 1985 року до пільгового стажу для перерахунку пенсії та провести перерахунок пенсії по пільговому стажу, працюючим електрослюсарем підземним 4 розряду «Структурний підрозділ «Шахта «Булавинська» республіканського підприємства «Ордженікідзевугілля».

Відповідач відмовив в прийомі документів та проведенні перерахунку пенсії з 01 квітня 1984 року до 05 грудня 1985 року до пільгового стажу.

Позивач з такими діями відповідача не погоджується та вважає їх такими, що порушують його права.

Ухвалою від 16 березня 2020 року суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

09 квітня 2020 року представник відповідача надав засобами поштового зв`язку через канцелярію суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив відмовити у задоволені позовних вимог.

Відповідно до п. 3 Розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Суд дослідивши подані матеріали справи встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , місце реєстрації, згідно паспортних даних: АДРЕСА_1 .

Позивач знаходиться на обліку внутрішньо переміщених осіб за адресою проживання: АДРЕСА_2 , про що свідчить довідка № 1429- від 18.06.2019 року.

Довідка є чинною, доказів, що довідка скасована суду сторонами не надано.

Позивач є пенсіонером за віком та перебуває на обліку відповідача як отримувач пенсії.

21 березня 1984 року вироком Єнакієвського міського народного суду Донецької області по справі № 1-244-84 ОСОБА_1 визнано винним за ст. 19-194 ч. 1 КК УРСР та обрано покарання у вигляді виправних робіт за місцем роботи строком на 1 рік 6 місяців з утриманням 20 % заробітку в дохід держави, за ст. 17-194 ч. 2 КК УРСР до виправних робіт за місцем роботи строком на 6 місяців з утриманням 20 % заробітку в дохід держави щомісячно. Відповідно до ст. 42 КК УРСР шляхом повного складання покарань остаточну покарання визначено 2 роки виправних робіт за місцем роботи з утриманням 20 % заробітку в дохід держави щомісячно.

24 лютого 2020 року адвокат позивача звернувся до відповідача з адвокатським запитом, відповідно до якого просив повідомити про включення періоду відбування ОСОБА_1 покарання у вигляді виправних робот з 1 квітня 1984 року до 5 грудня 1985 року до пільгового стажу при призначенні пенсії, згідно трудової книжки від 10 .01.1978 року № БТ-1 № 1500895, запис № 6 та надати розгорнуту та повну відповідь з цього питання.

26 лютого 2020 року відповідачем надано відповідь № 5036/02 від 26.02.2020 на адвокатський запит, якою повідомлено, що в пенсійній електронній справі період роботи з 01.04.1984 р. по 05.12.1985р. не зараховано в стаж, як загальний так і пільговий стаж відповідно, оскільки, в наданій позивачем копії трудової книжки від 10.01.1978 року НОМЕР_3 є запис №6, згідно якого період роботи з 01.04.1984 р. по 05.12.1985 р. не зараховується в трудовий стаж на підставі довідки №2480, у зв`язку з чим немає законодавчих підстав для врахування періоду роботи з 01.04.1984 р. по 05.12.1985 р. У разі незгоди з роз`ясненням органів Пенсійного фонду України, позивачу роз`яснено його право оскаржити їх дії чи бездіяльність до вищого органу або суду.

Позивач вважає, що керівник придприємства не мав права робити такий запис, так як згідно вироку Єнакіївського міського народного суду Донецької області від 21.03.1984 року по справі № 1-244-84 вказано, що позивача визнано винним в скоєному правопорушенні та засуджено до виправних робіт за місцем роботи строком на два роки з утриманням в дохід держави 20% заробітної плати щомісячно.

Позивач зазначає, що відбував покарання у період з 01.04.1984 р. по 05.12.1985 р. у вигляді виправних робіт, працюючи за своїм місцем роботи на підприємтві «Шахта «Булавинська» виробничого об`єднання «Ордженікідзевугілля», вважає, що відповідач протиправно не зарахував цей період до пільгового стажу.

На підтвердження спірного періоду роботи позивач надав до суду довідку № 259/03-1 від 25.02.2020 року, видану архівним відділом адміністрації м. Єнакієве так званої «ДНР» щодо заробітної плати позивача, отриманої на підприємстві «Шахта «Булавинська» виробничого об`єднання «Ордженікідзевугілля» з 1984 року по 1985 рік, довідку № 259/03-2 від 25.02.2020 року, видану архівним відділом адміністрації м. Єнакієве так званої «ДНР» щодо роботи позивача електрослюсарем підземним на підприємстві «Шахта «Булавинська» виробничого об`єднання «Ордженікідзевугілля» з 1984 року по 1985 рік, довідка Республіканського підприємства «Ордженікідзевугілля» від 15.02.2018 року про реорганізацію «Структурному підрозділу «Шахта «Булавинська» республіканського підприємства «Ордженікідзевугілля», скріплена печаткою так званої «ДНР».

Відповідач проти задоволення позову заперечує з огляду на те, що в пенсійній електронній справі період роботи з 01.04.1984 р. по 05.12.1985 р. не зараховано в стаж, як загальний так і пільговий стаж відповідно. Згідно доданої копії трудової книжки від 10.01.1978 р. НОМЕР_3 , запис № 6, зазначено що період роботи з 01.04.1984 р. по 05.12.1985 р. не зараховується в трудовий стаж на підставі довідки № 2480. Відповідач зазначає, що законні підстави для врахування роботи з 01.04.1984 р. но 05.12.1985 р. у відповідача відсутні.

Відомості щодо наявного страхового стажу позивача підтверджуються трудовою книжкою від 10.01.1978 року № НОМЕР_3 .

Відтак, спірний період роботи позивача підтверджуються записом в трудовій книжці № 6.

Згідно ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, обставини не зарахування спірного періоду до страхового та пільгового стажу стажу, визнаються відповідачем, та підтверджуються відповідними доказами, а тому не викликають у суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, що відповідно до ч. 1 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства, є підставою для звільнення від доказування.

Надаючи правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 1 Конституції України Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

Стаття 3 Конституції України, відповідно, гарантує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Офіційне тлумачення положення статті 1 Конституції України міститься у рішенні Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25 січня 2012 року, згідно якого основними завданнями соціальної держави є створення умов для реалізації соціальних, культурних та економічних прав людини, сприяння самостійності і відповідальності кожної особи за свої дії, надання соціальної допомоги тим громадянам, які з незалежних від них обставин не можуть забезпечити достатній рівень життя для себе і своєї сім`ї.

Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

В статті 5 визначено, що Закон України №1058-IV, регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України №1058-IV, на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відповідно до п.3 Порядку застосування списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, який затверджений Наказом Міністерства праці та соціальної політики України 18.11.2005 № 383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Стаття 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлює, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом 2.3 п. 2 Інструкції про порядок ведення трудової книжки працівників, затвердженої спільним Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту України №58 від 29.07.1993, передбачено порядок заповнення трудової книжки. Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Статтею 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

У період, який позивач просить зарахувати до загального і пільгового стажу, був чинний Виправно-трудовий кодекс України від 23.12.1970 року, статтею 103 якого встановлювалось, що час відбування виправних робіт без позбавлення волі до загального і безперервного трудового стажу засудженого не зараховується, про що робиться запис у його трудовій книжці. При умові сумлінної роботи і зразкової поведінки в період відбування виправних робіт без позбавлення волі цей час може бути включений в загальний трудовий стаж особи, яка відбула покарання, на підставі рішення суду в порядку, встановленому кримінально-процесуальним законодавством України.

Положеннями статті 95 Виправно-трудового кодексу України від 23.12.1970 року, якими регулювалися умови відбування покарання у виді виправних робіт, визначалось, що час відбування покарання у виді виправних робіт може бути включений судом до загального трудового стажу засудженого.

За змістом статті 414-1 Кримінально-процесуального кодексу України від 28.12.1960 року (чинної на час відбування позивачем покарання у виді виправних робіт) питання про включення до загального трудового стажу часу роботи в колонії-поселенні і відбування виправних робіт без позбавлення волі у випадках, передбачених відповідно статтями 33 і 103 Виправно-трудового кодексу України, вирішується суддею районного (міського) суду за місцем проживання особи, яка відбула покарання.

В свою чергу, згідно зі статтею 8 Кримінально-виконавчого кодексу України встановлено, що засуджені мають право на соціальне забезпечення, у тому числі й на отримання пенсій відповідно до законів України.

Згідно з частиною третьої статті 42 чинного Кримінально-виконавчого кодексу України, час відбування засудженим покарання у виді виправних робіт зараховується в загальний стаж роботи.

Відповідно до Прикінцевих положень Кримінально-виконавчого кодексу України з набранням чинності цим Кодексом втрачає чинність Виправно-трудовий кодекс України; закони України та інші нормативно-правові акти до приведення у відповідність із цим Кодексом застосовуються у частині, що не суперечить цьому Кодексу.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Оскільки законодавчими актами, як тим, що діяли на час відбування позивачем покарання, так і тими, що діють на теперішній час, передбачено можливість зарахування періоду відбування покарання у вигляді виправних робіт до загального трудового стажу, суд приходить до висновку про можливість зарахування періоду відбування покарання у вигляді виправних робіт позивачем до загального трудового стажу.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.01.2018 по справі № 211/1432/17(2-а/211/103/17).

Однак, згідно зі статтею 8 Виправно-трудового кодексу України, особи, які відбувають покарання у вигляді позбавлення волі і виправних робіт без позбавлення волі несуть обов`язки і користуються правами, встановленими законодавством України, з обмеженнями, що передбачені законодавством для засуджених, а також випливають з вироку суду і режиму, встановленого - для відбування покарання даного виду.

Означене свідчить про те, що не включення автоматично часу відбуття покарання у вигляді виправних робіт до загального трудового стажу і можливість такого зарахування за рішенням суду являлося для позивача умовами відбуття покарання.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують чи відміняють відповідальність особи.

Правовідносини щодо умов відбуття позивачем покарання пройшли і не мають продовження, тобто дія Кримінально-виконавчого кодексу України (2004 року) не поширюється на правовідносини, що виникли у зв`язку з відбуванням покарання позивачем продовж 1984-1985 років.

Суд зазначає, що законодавством не передбачено самостійне (тобто без рішення суду) включення пенсійним органом часу відбуття покарання у вигляді виправних робіт у період до 01.01.2004 року до загального трудового стажу.

Така позиція суду узгоджується з правовою позицією, викладеною в ухвалі ВАСУ від 18.05.2016 року по справі № 248/4202/13-а.

Як зазначено вище в ст. 8 Виправно-трудового кодексу України, особи, які відбувають покарання у вигляді позбавлення волі і виправних робіт без позбавлення волі несуть обов`язки і користуються правами, встановленими законодавством України, з обмеженнями, що передбачені законодавством для засуджених, а також випливають з вироку суду і режиму, встановленого - для відбування покарання даного виду.

Тобто, в контексті даної норми, Законодавцем передбачено зарахування періоду виправних робіт тільки до загального стажу без можливості зарахування до пільгового стажу, що є своєрідним обмеженням прав засудженої особи, встановленим Законом, в якості зазнання засудженою особою негативних наслідків вчиненого нею злочину.

Позивачем не надано відомостей і доказів щодо звернення до відповідного суду про зарахування періоду виправних робіт до його загального стажу.

Тож, суд зауважує, що період відбування покарання у виді виправних робіт не може бути зараховано до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Керуючись Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької областіпровизнання дій Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 протиправними; зобов`язання Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області здійснити перерахунок та виплату пенсії, зарахувавши ОСОБА_1 період роботи з 01.04.1984 по 05.12.1985 року електрослюсарем підземним 4 розряду в «Структурному підрозділі «Шахта «Булавинська» республіканського підприємства «Ордженікідзевугілля» до пільгового і страхового стажу, провести відповідні виплати з 01.02.2020 року - відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 07 травня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Роз`яснити сторонам, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 Кодексу адміністративного судочинства України, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя О.М. Кониченко