Справа № 420/1937/20
Суддя: Корой С.М.
Дата ухвалення: 2020-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1937/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 травня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Корой С.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
05.03.2020 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якій позивач просить суд:

1) визнати протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з обмеження максимальним розміром пенсії призначеної ОСОБА_1 відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, з урахуванням основного розміру пенсії 90 % відповідних сум грошового забезпечення, з урахуванням підвищення або надбавок до пенсії: інвалід війни 2 групи виконання обов`язків в/с 2 групи (ст. 7); інвалід війни 2 групи виконання обов`язків в/с; за особливі заслуги з « 01» січня 2018 року.

2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 з 01 січня 2018 року до часу припинення відповідного права, або зміни законодавства, призначену ОСОБА_1 відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб пенсію з урахуванням основного розміру пенсії 90 % відповідних сум грошового забезпечення, з урахуванням підвищення або надбавок до пенсії: інвалід війни 2 групи виконання обов`язків в/с 2 групи (ст. 7); інвалід війни 2 групи виконання обов`язків в/с; за особливі заслуги без обмеження максимальним розміром пенсії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він є військовим пенсіонером, інвалідом війни 2 групи і знаходиться на обліку у Відділі пенсійного забезпечення військовослужбовців Головного Управління Пенсійного фонду України в Одеській області та отримував пенсію з урахуванням вислуги років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». На момент виходу на пенсію позивач мав 34 роки вислуги у лавах Збройних сил. У зв`язку зі зміною та збільшенням розмірів видів грошового забезпечення, які мають бути враховані у складі пенсії позивача, на виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» № 103 від 21 лютого 2018 року відповідач здійснив перерахунок пенсії позивача з 1 січня 2018 року. За Рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/2046/19 від 29.11.2019 року, яке набрало законної сили 03.01.2020 року, Головне управління Пенсійного фонду в Одеській області з 01 січня 2018 року здійснило перерахунок та виплату пенсії, призначеної позивачу відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з урахуванням основного розміру пенсії у розмірі 90% відповідних сум грошового забезпечення, згідно з довідкою Одеського обласного військового комісаріату № Ю079571 від 21.03.2018 року за нормами, чинними станом на 01 березня 2018 року. Підсумок пенсії за вказаним перерахунком склав 16596,50 грн.

Як зазначено у позові, в подальшому усі розрахунки здійснюються: з 01.01.2018 року з урахуванням 13730,00 грн., замість 16596,50,00 грн.; з 01.07.2018 року з урахуванням 14350,00 грн., замість 16596,50,00 грн.; з 01.12.2018 року з урахуванням 14970,00 гри., замість 16630,25,00 грн.; з 01.01.2019 року з урахуванням 14970,00 грн., замість 16630,25,00 грн.; з 01.07.2019 року з урахуванням 14970,00 грн., замість 16680,50,00 гри.; з 01.12.2019 року з урахуванням 16380,00 грн., замість 16736,00 грн.; з 01.01.2020 року з урахуванням 16380,00 грн., замість 16736,00 грн.

Натомість, вказано у позові, позивач не погоджується зі здійсненим відповідачем перерахунком його пенсії, проведеним ним з 01 січня 2018 року, в частині зменшення основного розміру пенсії позивача до 90% від відповідних сум грошового забезпечення з обмеженням максимальним розміром.

У позові зазначено, що беручі до уваги зазначені обставини, 12 лютого 2020 року позивач звернувся до відповідача із відповідною заявою, у якій просив відповідача з 01 січня 2018 року здійснити перерахунок та подальшу виплату пенсії з врахуванням основного розміру пенсії позивача як і раніше 90 % відповідних сум грошового забезпечення, які мають бути враховані у складі пенсії без обмеження максимальним розміром. У відповідь на вказану заяву відповідач надав позивачеві лист за № 1316-1222/к-02/8- 1500/20 від 26.02.2020, в якому стверджує, що згідно статті 2 закону України від 08.07.2011 № 3668 «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів.

Позивач вважає, дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з обмеження максимальним розміром пенсії призначеної ОСОБА_1 відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, з урахуванням основного розміру пенсії 90 % відповідних сум грошового забезпечення, з урахуванням підвищення або надбавок до пенсії: інвалід війни 2 групи виконання обов`язків в/с 2 групи (ст. 7); інвалід війни 2 групи виконання обов`язків в/с; за особливі заслуги з 01 січня 2018 року протиправними, в зв`язку із чим ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною позовною заявою.

Ухвалою суду від 10.03.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні)

Вказаною ухвалою судом вирішено проводити розгляд справи в порядку, визначеному ст.262 КАС України.

19.03.2020 року (вх. №12586/20) від представника відповідача до суду надійшов лист разом із матеріалами пенсійної справи позивача.

19.03.2020 року (вх. №12587/20) від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області вважає позовні вимог ОСОБА_1 необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підставі.

У відзиві вказано, що позивачу на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29.11.2019 по справі № 420/2046/19 перераховано з 01.01.2018 пенсію за вислугу років згідно з Законом № 2262 з урахуванням максимального розміру пенсії 13730 грн., попередньої суми пенсії 5870 грн. та підвищення 3930 грн.

Як стверджує відповідач, законодавче обмеження пенсії позивача максимальним розміром є правомірним та відповідає нормам Конституції України і Законам України, забезпечує належний рівень пенсійного забезпечення позивача. Як результат, дії Головного управління щодо обмеження пенсії позивачу максимальним розміром є правомірними та реалізовані в межах діючого законодавства України.

Враховуючи вищевикладене, відповідач просить суд відмовити у задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

25.03.2020 року (вх. №ЕП/3713/20) від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач вказує на необґрунтованість доводів відповідача, які ним викладені у відзиві на позовну заяву.

При цьому, в якості доказу надіслання вказаного відзиву позивачем надано знімок екрану з якого вбачається лише намір позивача надіслати на електронну адресу відповідача відзив на позовну заяву.

Доказів же надсилання відзиву на адресу відповідача до суду не надано.

Станом на дату вирішення даної адміністративної справи інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Статтею 258 КАС України визначено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.1 ст.120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно з ч.6 ст.120 КАС України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

З урахуванням положень ч.1 ст.120, ч.6 ст.120 КАС України, ст.258 КАС України, дана адміністративна справа вирішується судом у межах строку, визначеного ст. 258 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позовну заяву, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області та отримує пенсію як пенсіонер Збройних Сил України згідно з Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Судом встановлено, що пенсія позивачу у 2009 році призначена з урахуванням 90% відповідних сум грошового забезпечення, вислуга 34 роки.

28.03.2019 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області в Одеській області здійснено перерахунок пенсії позивача з урахуванням довідки Одеського обласного військового комісаріату № ЮО79751 від 21.03.2019 року згідно з постановою КМУ № 103 від 21.02.2018 року «Про перерахунок пенсій особам, звільненим з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», під час якого відповідач застосував величину 70% грошового забезпечення, замість 90% грошового забезпечення, яка була встановлена при призначені пенсії.

Правомірність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо зменшення з 01 січня 2018 року раніше призначеного ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» основного розміру пенсії з 90 % до 70 % відповідних сум грошового забезпечення була предметом розгляду по справі №420/2046/19.

Судом встановлено, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29.11.2019 року, яке набрало законної сили 03.01.2020 року частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії; визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо зменшення з 01 січня 2018 року раніше призначеного ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» основного розміру пенсії з 90 % до 70 % відповідних сум грошового забезпечення; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду в Одеській області з 01 січня 2018 року здійснити перерахунок та виплату пенсії, призначеної ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з урахуванням основного розміру пенсії у розмірі 90 % відповідних сум грошового забезпечення, згідно з довідкою Одеського обласного військового комісаріату № ЮО79571 від 21.03.2018 року за нормами, чинними станом на 01 березня 2018 року; відмовлено в іншій частині позову.

З наявних в матеріалах справи доказів судом встановлено, що 03.01.2020 року на підставі рішення суду Головним управлінням Пенсійного фонду України здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018 року.

Згідно здійсненого 03.01.2020 року перерахунку пенсії позивача з 01.01.2018 року із сум грошового забезпечення: посадовий оклад 7750,00 грн.; оклад за військове звання 1410,00 грн.; процентна надбавка за вислугу років 50% 4580,00 грн.; премія 0% 0,00 грн.; всього 13740,00 грн.; основний розмір пенсії позивачу визначено у розмірі 90% грошового забезпечення у розмірі 12366, 00 грн.

З урахуванням доплат та підвищень підсумок пенсії позивача (з надбавками) визначено у розмірі 16596,50 грн. З урахуванням максимального розміру пенсії 13730 грн., попередньої суми пенсії 5870,00 грн. та підвищення 3930 грн. (50% від 7860) підсумок пенсії склав 9800,00 грн. та з них виплачується: з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року щомісячно 50% від підвищення: 3930 грн.; з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року щомісячно 75% від підвищення 5895 грн.; з 01.01.2020 року 100% щомісячно від підвищення 7860 грн.

Згідно матеріалів пенсійної справи позивача, на підставі рішення суду пенсійним органом 03.01.2020 року було також здійснено наступні перерахунки пенсії ОСОБА_1 :

- з 01.07.2018 року та підсумок пенсії позивача (з надбавками) визначено у розмірі 16596,50 грн.;

- з 01.12.2018 року та підсумок пенсії позивача (з надбавками) визначено у розмірі 16630,25 грн.;

- з 01.01.2019 року та підсумок пенсії позивача (з надбавками) визначено у розмірі 16630,25 грн.;

- з 01.07.2019 року та підсумок пенсії позивача (з надбавками) визначено у розмірі 16680,50 грн.;

- з 01.12.2019 року та підсумок пенсії позивача (з надбавками) визначено у розмірі 16736,00 грн.;

- з 01.01.2020 року та підсумок пенсії позивача (з надбавками) визначено у розмірі 16736,00 грн.

В той же час, згідно вказаних перерахунків пенсія позивачу виплачувалась з урахуванням максимального розміру пенсії на відповідний період.

Як вказує ОСОБА_1 , 12 лютого 2020 року він звернувся до відповідача із відповідною заявою, у якій просив відповідача з 01 січня 2018 року здійснити перерахунок та подальшу виплату пенсії з врахуванням основного розміру пенсії позивача як і раніше 90 % відповідних сум грошового забезпечення, які мають бути враховані у складі пенсії без обмеження максимальним розміром.

Судом встановлено, що у відповідь на заяву ОСОБА_1 про перерахунок пенсії, яка надійшла до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області 12.02.2020 року, відповідач листом за № 1316-1222/к-02/8- 1500/20 від 26.02.2020, з посиланням на положення статті 2 закону України від 08.07.2011 № 3668 «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», повідомив позивача, що вказані положення не визнавались неконституційними та є чинними на теперішній час, тому пенсія позивачу виплачується з урахуванням максимального розміру.

Вважаючи дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з обмеження максимальним розміром пенсії призначеної ОСОБА_1 відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, з урахуванням основного розміру пенсії 90 % відповідних сум грошового забезпечення, з урахуванням підвищення або надбавок до пенсії: інвалід війни 2 групи виконання обов`язків в/с 2 групи (ст. 7); інвалід війни 2 групи виконання обов`язків в/с; за особливі заслуги з « 01» січня 2018 року протиправними, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою.

Так, вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з наступного.

Суд вказує, що статтею 46 Конституції України гарантовано, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом (далі - Закон № 2262- ХІІ).

Відповідно до положень ст.51 вказаного Закону № 2262- ХІІ при настанні обставин, які тягнуть за собою зміну розміру пенсій, призначених військовослужбовцям строкової служби та їх сім`ям, перерахунок цих пенсій провадиться відповідно до строків, встановлених частиною четвертою статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Перерахунок пенсій, призначених особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців.

Статтю 51 доповнено частиною третьою згідно із Законом № 614-VIII від 15.07.2015.

Так, відповідно до ч.3 ст.51 Закону № 2262- ХІІ перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Частиною 4 ст. 63 Закону № 2262-XII усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством. Перерахунок пенсій здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсій і провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у строки, передбачені частиною другою статті 51 цього Закону. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим зі служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

29.12.2015 набрав чинності Закон України від 23.12.2015 № 900-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» (далі - Закон № 900-VIII).

Зазначеним Законом внесено доповнення до статті 63 Закону № 2262-ХІІ. Статтю 63 доповнено новою частиною такого змісту: «Перерахунок пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах цього Закону, здійснюється з урахуванням видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством для поліцейських».

Суд зазначає, що у зв`язку з прийняттям Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року №3668-VI у 2011 році ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» викладено у наступній редакції: «Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність». Аналогічні зміни були внесені до ч. 3 ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до п. 2 розд. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3668-VI, обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом. Пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановленому цим Законом. Порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам встановлюється законодавством незалежно від дати призначення пенсії (щомісячного довічного грошового утримання). Якщо внаслідок прийняття цього Закону розмір пенсії зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Аналізуючи викладене суд доходить висновку, що вказані норми запроваджують обмеження, щодо розміру призначених після 1 жовтня 2011 року та перерахованих пенсій, зокрема, відповідно до Закону №2262-ХІІ.

При цьому, у п.1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-XII зі змінами, а саме: частини сьомої статті 43, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень;Згідно із п. 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016, зокрема, частина 7 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Згідно із п. 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016, зокрема, положення частини сьомої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-XII зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, з 20 грудня 2016 року частина 7 статті 43 в Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» застосуванню не підлягає.

Відповідно до Законів України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VIII, у частині 7 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» вносились лише зміни до другого речення зазначеної частини ст. 43 Закону №2262-ХІІ.

Таким чином, буквальне розуміння змін внесених Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VIII з урахуванням змісту рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 дозволяє стверджувати, що у Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» відсутня частина 7 статті 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр є нереалізованими.

При цьому, після прийняття Конституційним Судом України зазначеного вище рішення від 20.12.2016, зміни до першого речення ч.7 ст.43 Закону аналогічного змісту новими законами не вносились.

Аналіз наведеного дає підстав для висновку, що починаючи з 2017 року стаття 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не передбачає положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів.

Отже, внесені Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VIII до частини сьомої зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.

Даний висновок суду узгоджується із правовою позицією, що викладена в постановах Верховного Суду від 16.10.2018 у справі №522/16882/17, від 06.11.2018 у справі №522/3093/17, від 14.05.2019 року по справі №591/2109/17 та від 09.09.2019 року по справі №463/925/17.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного суду від 21.11.2019 року по справі №295/2039/17.

Відповідно до ч.5 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус судів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

При вирішенні даної адміністративної справи суд також враховує, що у постанові Верховного Суду від 3 жовтня 2018 року у справі № 127/4267/17, суд дійшов зокрема, наступних висновків: «…в ході розгляду справи судами встановлено, що частина 7 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», якою було передбачено обмеження пенсій максимальним розміром, втратила чинність з часу проголошення рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016р. №7-рп/2016. За таких обставин, внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №1774 від 06.12.2016р. до частини сьомої зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження. Крім того, передбачені статтею 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» обмеження пенсій максимальним розміром введені в дію Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015р. №911-VIII. В той же час, пунктом 2 Прикінцевих положень Закону №911-VIII передбачено, що дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується лише до пенсій, які призначаються починаючи з 01.01.2016р., при цьому судами встановлено, що пенсія позивачу призначена ще у 2015 році.»

У постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2018 року; справі № 522/16882/17, суд дійшов, зокрема, наступних висновків: «…протягом 2017 року стаття 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не передбачала у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів.».

У постанові Верховного Суду від 6 листопада 2018 року у справі № 522/3093/17, суд дійшов, зокрема, наступних висновків: «…з 20 грудня 2016 року відсутня частина 7 статті 43 в Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». … Таким чином, буквальне розуміння змін внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 6 грудня 2016 року №1774-VIII з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року дозволяє стверджувати, що у Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» відсутня частина 7 статті 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр є нереалізованими. Це означає, що протягом 2017 року стаття 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не передбачала положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів. Отже, внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 6 грудня 2016 року №1774 до частини 7 зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.».

Отже, дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо обмеження при перерахунку починаючи з 01.01.2018 року максимальним розміром призначеної та виплачуваної ОСОБА_1 пенсії з урахуванням основного її розміру 90 % відповідних сум грошового забезпечення, підвищень та надбавок є протиправними.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню шляхом:

- визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо обмеження максимальним розміром починаючи з 01.01.2018 року призначеної та виплачуваної відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб ОСОБА_1 пенсії виходячи з основного її розміру 90 % відповідних сум грошового забезпечення, підвищень та надбавок;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити з 01.01.2018 року перерахунок призначеної відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб пенсії ОСОБА_1 виходячи з сум грошового забезпечення з яких обчислювалась його пенсія (здійснювався перерахунок пенсії) станом відповідну дату з урахуванням основного розміру пенсії 90 % відповідних сум грошового забезпечення, підвищень та надбавок, без обмеження її максимальним розміром та здійснити виплату перерахованої пенсії з урахуванням раніше виплачених сум.

В той же час, суд зазначає, що частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У ч.ч. 1, 3 ст. 5 КАС України закріплено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

До суду можуть звертатися в інтересах інших осіб органи та особи, яким законом надано таке право.

Із системного аналізу наведених вище правових норм убачається, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або законних інтересів особи на момент її звернення до суду.

При цьому, таке порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у відповідних законодавчих актах право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Обов`язковою умовою для задоволення позову є доведеність позивачем порушення саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема, наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Аналогічні правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 21.11.2018 р. у справі № 504/4148/16-а та, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, є обов`язковими для суду при вирішенні даної справи.

Суд також бере до уваги, що в рішенні від 01.12.2004 № 18-рп/2004 Конституційний Суд України розтлумачив, що поняття "охоронюваний законом інтерес" у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам.

Крім того, згідно з висновками Конституційного Суду України, викладеними в рішенні від 14.12.2011 р. № 19-рп/2011 право на захист належить особі, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність.

В той же час, з урахуванням того, що станом на дату вирішення даної справи відсутні підстави вважати, що відповідач не здійснюватиме виплату в подальшому пенсії позивачу з 01 січня 2018 року до часу припинення відповідного права, або зміни законодавства, суд дійшов висновку, що вимога в цій частині є такою, що не підлягає задоволенню.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене у сукупності, позовна заява ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

У позовній заяві позивач також просить суд зобов`язати відповідача подати звіт про виконання даного рішення.

Приписами 382 КАС України встановлено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Зі змісту наведеної правової норми випливає, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, яке має застосовуватися у виключних випадках.

Позивачем належним чином не обґрунтовано необхідність зобов`язання відповідача подати звіт про виконання даного рішення.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області подати у встановлений судом термін звіт про виконання судового рішення.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо обмеження максимальним розміром починаючи з 01.01.2018 року призначеної та виплачуваної відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб ОСОБА_1 пенсії виходячи з основного її розміру 90 % відповідних сум грошового забезпечення, підвищень та надбавок;

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити з 01.01.2018 року перерахунок призначеної відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб пенсії ОСОБА_1 виходячи з сум грошового забезпечення з яких обчислювалась його пенсія (здійснювався перерахунок пенсії) станом відповідну дату з урахуванням основного розміру пенсії 90 % відповідних сум грошового забезпечення, підвищень та надбавок, без обмеження її максимальним розміром та здійснити виплату перерахованої пенсії з урахуванням раніше виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 ).

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (адреса: вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107, ).

Суддя С.М. Корой

.