Справа № 320/2904/19
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2020-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2020 року № 320/2904/19

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Лиска І.Г., розглянувши у м. Києві у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області, в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Київській області щодо нарахування одноразової грошової допомоги менше 200- кратного прожиткового мінімуму та скасувати висновок від 29.12.2017 та наказ №2351 від 29.12.2017 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, якими ОСОБА_1 призначено та виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі меншому ніж 200-кратного прожиткового мінімуму;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Київській області скласти висновок та прийняти рішення щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням 2 групи інвалідності в розмірі -200 розмірів прожиткового мінімуму, визначеного законом для працездатних осіб з урахуванням виплаченої допомоги в розмірі 144000,00 грн., в загальному розмірі 176000,00 грн.;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Київській області надати протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що під час проходження служби в органах внутрішніх справ України отримав захворювання, яке призвело до встановлення ІІ групи інвалідності, у зв`язку з чим вважає, що має право на отримання одноразової грошової допомоги на підставі Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850. Позивач вважає, що відмова відповідача у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму викладена у листі №29/Г-77 від 18.02.2019 є безпідставною, прийнята із порушенням нормативно-правових актів, без урахування обставин, викладених у судових рішеннях, а тому є протиправною.

Ухвалою суду від 18.06.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Представник відповідача у письмовому відзиві, поданому до суду, позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що оскільки позивача було звільнено зі служби в поліції, то правових підстав для виплати йому грошової допомоги відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850, не має. Крім того, представник відповідача пояснює, що відповідно до пункту 4 Закону України "Про Національну поліцію" при встановленні ІІ групи інвалідності передбачена виплата одноразової грошової допомоги у розмірі 90-кратного прожиткового мінімуму, у зв`язку з чим відповідачем, на виконання постанови Київського апеляційного суду від 12.09.2017, прийнято висновок та нараховано одноразову грошову допомогу у розмірі 144000,00 грн.

Позивачем надано до суду додаткові пояснення на обґрунтування позовних вимог.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне

Як вбачається з матеріалів справи, позивач проходив службу в органах внутрішніх справ з 10.12.1998 по 06.11.2015, а в подальшому з 07.11.2015 по 21.01.2016 перебував на службі в Національній поліції, що підтверджується копією трудової книжки.

Наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 21.01.2016 №14 о/с позивача було звільнено з посади начальника сектору відділення поліції №2 Білоцерківського відділу поліції з 21 січня 2016 року на підставі п.п. 2 п. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію"(через хворобу).

Згідно свідоцтва про хворобу від 21.01.2016 №30/Зв, виданого Війського-лікарською комісією ГУ МВС України в Київській області, у позивача наявне захворювання, пов`язане з проходженням служби в ОВС.

У зв`язку із чим, медико-соціальною експертною комісією 01.07.2017 позивачу встановлена ІІ група інвалідності, причиною якої є захворювання, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, що підтверджується, випискою з акта огляду МСЕК серія АВ №0774958 та довідкою про втрату професійної працездатності у відсотках (70%) серія АГ №0007425.

На підставі наведеного, позивач звернувся до Головного управління національної поліції в Київській області із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги, у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, додавши до заяви необхідні документи.

Однак, листом від 19.04.2017 року №29/Г/-281 позивача повідомлено про відмову у здійсненні виплати одноразової грошової допомоги. Відмова мотивована тим, що до Закону України "Про національну поліцію" не внесені зміни щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги колишнім поліцейським, причиною інвалідності яких стало захворювання, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернувся до суду.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.11.2017 у справі №357/5007/17 позов задоволено частково. Визнано дії ГУ Національної поліції України в київській області щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги в разі настання інвалідності. Зобов`язано відповідача розглянути заяву щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 як інваліду ІІ групи захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ відповідно до Закону України «Про Національну поліцію».

На підставі постанови Київського апеляційного суду від 20.11.2017 позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги.

За результатами повторного розгляду заяви позивача про виплату одноразової грошової допомоги позивач отримав від ГУ НП в Київській області лист №29/Г-77 від 18.02.2019. До вказаного листа було додано копію висновку від 29.12.2017 та копію витягу з наказу №2351 від 29.12.2017 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського відповідно до яких відповідачем нараховано позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 144000,00 грн. (що становить 90 розмірів прожиткового мінімуму).

Проте, позивач не погоджується із розміром нарахованої одноразової грошової допомоги, а тому звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Слід зазначити, що факт наявності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги вже встановлено та визнано у судовому провадженні за №357/5007/17.

Так, 07.11.2015 набрав чинності Закон України від 02.07.2015 № 580-VIII "Про Національну поліцію".

До набрання чинності вказаним Законом порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано нормами статті 23 Закону України від 20.12.1990 № 565-XII "Про міліцію" та Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850 (далі - Порядок № 850).

Відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію" у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

На виконання статті 23 Закону України "Про міліцію" постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року затверджено Порядок № 850.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії (пункт 2 Порядку № 850).

Згідно з пунктом 5 Розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію", який набрав чинності 07 листопада 2015 року, визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про міліцію".

Разом з тим, за змістом пункту 15 Прикінцевих положень Закону України "Про Національну поліцію України" за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб. Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Згідно з частиною другою статті 97 Закону України "Про Національну поліцію" порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

З метою врегулювання питання щодо порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, відповідно до статей 97-101 Закону України "Про Національну поліцію", наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року № 4 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (далі - Порядок № 4), який визначає механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського.

Згідно з пунктом 1 Розділу ІІ Порядку № 4 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення поліцейському інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

У цьому контексті, суд звертає увагу, що датою встановлення позивачу інвалідності, є 01.07.2017, тобто право позивача на отримання одноразової грошової допомоги виникло саме 01.07.2017.

У такому випадку, нормами права, які необхідно було застосовувати відповідачу при нарахуванні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, є норми права, що діяли станом на 01.07.2017, тобто на момент виникнення у позивача права на таку допомогу.

Разом з тим, аналіз норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та встановлені фактичні обставини дають підстави для висновку, що право у позивача на отримання одноразової грошової допомоги виникло у період дії Закону № 580-VIII. У зв`язку з цим необхідно зауважити, що позивачу підлягає нарахуванню і виплаті одноразова грошова допомога у розмірі, передбаченому Законом № 580-VIII, а не Законом № 565-XII, оскільки підстави для її виплати виникли у позивача під час проходження служби поліцейського.

Аналогічної правової думки дійшов Верховний суд у постанові від 05.06.2018 у справі № 810/2646/16.

Водночас, суд звертає увагу, що редакція Закону № 580-VIII від 01.01.2016, а саме стаття 99 цього закону, була викладена наступним чином.

Розміри одноразової грошової допомоги поліцейським, а в разі їх загибелі (смерті) - особам, які за цим Законом мають право на її отримання, визначаються виходячи з розміру прожиткового мінімуму, визначеного законом для працездатних осіб на час виплати такої допомоги: 1) загибелі (смерті) поліцейського (пункт 1) - 500 розмірів прожиткового мінімуму, визначеного законом для працездатних осіб; 2) смерті поліцейського (пункт 2) - 250 розмірів прожиткового мінімуму, визначеного законом для працездатних осіб; 3) визначення поліцейському внаслідок причин, зазначених у пункті 3, інвалідності: а) I групи - 250 розмірів прожиткового мінімуму, визначеного законом для працездатних осіб; б) II групи - 200 розмірів прожиткового мінімуму, визначеного законом для працездатних осіб; в) III групи - 150 розмірів прожиткового мінімуму, визначеного законом для працездатних осіб; 4) визначення поліцейському внаслідок причин, зазначених у пункті 4, інвалідності: а) I групи - 120 розмірів прожиткового мінімуму, визначеного законом для працездатних осіб; б) II групи - 90 розмірів прожиткового мінімуму, визначеного законом для працездатних осіб; в) III групи - 70 розмірів прожиткового мінімуму, визначеного законом для працездатних осіб; 5) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) унаслідок причин, зазначених у пункті 5, - у розмірі 70 розмірів прожиткового мінімуму, визначеного законом для працездатних осіб; 6) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) унаслідок причин, зазначених у пункті 6, - залежно від ступеня втрати працездатності у відповідних відсотках від 70 розмірів прожиткового мінімуму, визначеного законом для працездатних осіб.

Отже, оскільки позивачу IІ групу інвалідності в результаті захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, встановлено 01.07.2017, тобто, після звільнення останнього з органів Національній поліції та у період коли діяв Закон № 580-VIII, одноразова грошова допомога дійсно мала бути призначена йому на підставі Закону України "Про Національну поліцію". Але, відповідач, застосовуючи приписи цього закону при нарахуванні грошової допомоги, керувався редакцією, яку було прийнято після виникнення у позивача права на одноразову грошову допомогу, чим необґрунтовано зменшив розмір, належної ОСОБА_1 допомоги.

З огляду на зазначене, твердження позивача, що для визначення розміру його одноразової грошової допомоги необхідно було застосовувати приписи постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850, є хибними. Однак, у той же час, ОСОБА_1 має право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності, саме у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на час виплати такої допомоги.

При цьому, розраховуючи суму одноразової грошової допомоги у позовній заяві, позивач застосував прожитковий мінімум для працездатних осіб, на момент звернення до відповідача за виплатою допомоги. А тому, позовні вимоги, у частині виплати саме 176000,00 грн одноразової грошової допомоги не підлягають задоволенню, оскільки така сума розрахована виходячи із неправильного встановлення прожиткового мінімуму.

Як встановлено частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав до суду достатньо належних і достовірних доказів, а відтак, не довів правомірності своїх дій.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача зобов`язати Головне управління Національної поліції в Київській області надати протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили звіт про виконання судового рішення, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно з частиною другою статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З наведеного слідує, що повноваження адміністративного суду накладати на суб`єкта владних повноважень зобов`язання подати звіт про виконання рішення суду є правом суду, а не його обов`язком, реалізація якого можлива у випадку доведення позивачем або встановлення судом під час розгляду справи, що за відсутності такого контролю рішення суду залишиться не виконаним, чи для його виконання доведеться докласти значних зусиль.

Будь-яких пояснень на обґрунтування необхідності покладення на відповідача додаткового обов`язку під час виконання судового рішення позивач у позовній заяві не зазначив. У свою чергу судом під час розгляду справи обставин, які б вимагали встановлення судового контролю, не встановлено.

З урахуванням викладеного вимоги позивача про встановлення судового контролю задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Київській області щодо нарахування одноразової грошової допомоги менше 200- кратного прожиткового мінімуму та скасувати висновок від 29.12.2017 та наказ №2351 від 29.12.2017 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, якими ОСОБА_1 призначено та виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі меншому ніж 200-кратного прожиткового мінімуму.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Київській області скласти висновок та прийняти рішення щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням 2 групи інвалідності в розмірі -200 розмірів прожиткового мінімуму, визначеного законом для працездатних осіб з урахуванням виплаченої допомоги в розмірі 144000,00 грн., в загальному розмірі 176000,00 грн..

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Згідно пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України процесуальні строки, визначені цим рішенням, продовжуються на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Суддя Лиска І.Г.