Справа № 1.380.2019.004527
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2020-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2020 рокуЛьвівСправа № 1.380.2019.004527 пров. № А/857/249/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Гавгун С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного про визнання дій протиправними, стягнення коштів, -

суддя (судді) в суді першої інстанції Ланкевич А.З.,

час ухвалення рішення 14:37:27,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення 06.12.2019 року,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, яким просив визнати протиправними дії відповідача щодо непроведення повного розрахунку при звільненні, а саме невиплати йому в день виключення із списків Військової прокуратури Західного регіону України 21.05.2019 року компенсації за неотримане речове майно; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 21.05.2019 року до дня фактичного розрахунку 14.08.2019 рок в розмірі 51823,65 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2019 року позов задоволено.

Рішення мотивоване тим, що враховуючи, що матеріалами справи підтверджується виключення позивача із списків особового складу військової прокуратури Західного регіону України 21.05.2019 року та проведення остаточного розрахунку з ним лише 14.08.2019 року, суд приходить висновку, що відповідачем порушено вимоги ст. 116 КЗпП України в частині строків виплати позивачу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно в сумі 29404,61 грн. Відповідно, для відповідача настає відповідальність, передбачена ст. 117 КЗпП України у вигляді виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені позивача з військової служби.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач. Вважає, що суд порушив норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, неповно з`ясував обставини, що мали значення для вирішення справи і висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить скасувати рішення і ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій прокуратури Західного регіону України і після звільнення зі служби був виключений зі списків саме Військової прокуратури, а не Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, де перебував лише на забезпеченні, в зв`язку з чим обов`язок проведення розрахунку при звільнені позивача був саме у Військової прокуратури Західного регіону України. При цьому, суд першої інстанції не залучив до участі у справі в якості співвідповідача або третьої особи Військову прокуратуру Західного регіону України, а також Міністерство оборони України як розпорядника бюджетних коштів. Крім того, відповідач вважає, що суд першої інстанції довільно трактував норми законодавства, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про порушення строків щодо повного розрахунку з ОСОБА_1 в день виключення із списків особового складу 21.05.2019 року. Зокрема, апелянт вважає помилковим висновок про те, що порядок відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не врегульовано спеціальним законодавством, оскільки відповідно до норм п. 242 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008 (далі Положення № 1153/2008), військовослужбовець може бути без його згоди виключений зі списків особового складу без проведення з ним усіх розрахунків, що виключає протиправність дій командування військової частини щодо не проведення розрахунку та наявність підстав виплати компенсації за несвоєчасний розрахунок. Тому, на думку відповідача, суд першої інстанції безпідставно застосував до спірних правовідносин норми ст. 117 КЗпП України. Також суд першої інстанції безпідставно ототожнив поняття речового забезпечення та грошової компенсації за неотримане речове майно, які є різними за своєю суттю. При цьому, ОСОБА_1 в день виключення із списків особового складу повністю отримав речове забезпечення, на яке мав право згідно із законодавством. А щодо грошової компенсації за неотримане речове майно апелянт вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що він проігнорував рапорт позивача про виплату такої компенсації, оскільки за результатами розгляду цього рапорта була складена відповідна довідка-розрахунок, виданий наказ начальника Академії про її виплату, подана заявка до розпорядника коштів Міністерства оборони України про виділення необхідних коштів і після їх отримання 14.08.2019 року позивачу була виплачена компенсація в розмірі 29404,61 грн. Апелянт наголошує, що Академія не мала можливості раніше виплатити позивачу вказану компенсацію до моменту виділення необхідних коштів Міністерством оборони України.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановив суд, згідно із наказом Міністра оборони України від 25.04.2019 року № 217 (по особовому складу) ОСОБА_1 звільнено з військової служби за станом здоров`я у відставку.

13.05.2019 року позивач звернувся до начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного із рапортом про виплату йому до дня виключення із списків особового складу військової прокуратури Західного регіону України грошової компенсації за неотримане речове майно.

Наказом військового прокурора Західного регіону України від 21.05.2019 року № 331к ОСОБА_1 було звільнено з органів військової прокуратури та виключено із списків особового складу з 21.05.2019 року. Також цим наказом було передбачено провести з позивачем повний розрахунок відповідно до чинного законодавства України.

14.08.2019 року Національна академія сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного виплатила позивачу грошову компенсацію за неотримане речове майно в сумі 29404,61 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав стягнення з відповідача такого середнього заробітку, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно з ст. 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Згідно із наведеними положеннями ст. ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України всі суми, належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення, а в разі невиконання такого обов`язку наступає відповідальність у вигляді обов`язку виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як описано вище, ОСОБА_1 було звільнено з органів військової прокуратури та виключено із списків особового складу з 21.05.2019 року, а грошову компенсацію за неотримане речове майно в сумі 29404,61 грн. позивачу було виплачено лише 14.08.2019 року. Отже, виключення позивача із списку особового складу військової прокуратури Західного регіону України відбулося без проведення остаточного з ним розрахунку. При цьому, як доречно зауважив суд першої інстанції, позивач не давав письмової згоди на такі дії (виключення зі списків особового складу проведення з усіх необхідних розрахунків), чого відповідача не заперечив, а також позивач 13.05.2019 року звертався до начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного із рапортом про виплату йому до дня виключення із списків особового складу за неотримане речове майно.

Слід зазначити, що відповідно до змісту ст. 117 Кодексу законів про працю України відповідальність за невиплату належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу, настає лише у випадку наявності вини установи, яка повинна була здійснити такі виплати.

Відповідач в апеляційній скарзі зазначає про помилковість висновку суду першої інстанції про те, що ним проігноровано рапорт ОСОБА_1 про виплату компенсації за неотримане речове майно, оскільки за результатами розгляду цього рапорта була складена відповідна довідка-розрахунок, виданий наказ начальника про її виплату, подана заявка до розпорядника коштів Міністерства оборони України (копії цих документів відповідач надав суду) і лише після їх отримання 14.08.2019 року позивачу була виплачена компенсація, а до цього часу не було можливості виплатити позивачу вказану компенсацію.

Однак, на думку колегії суддів, наведені обставини не свідчать про відсутність вини Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного щодо своєчасної виплати позивачу зазначеної грошової компенсація, зважаючи на таке.

Як зазначено вище, ОСОБА_1 було звільнено з військової служби 25.04.2019 року. Рапорт про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно він подав до відповідача 13.05.2019 року, який отриманий відповідачем цього ж дня, тобто до виключення позивача із списків особового складу. При цьому, як вбачається із змісту вказаного рапорта, позивач наголошував на виплаті компенсації саме до дня виключення позивача із списків особового складу. Однак, як вбачається із наданих відповідачем письмових доказів, зокрема, довідки-розрахунку вартості речового майна, що підлягало видачі позивачу при звільненні від 21.05.2019 року № 23, наказу начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного від 30.05.2019 року № 136 про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно та заявки на отримання коштів від 07.06.2019 року № 34/2, всі дії в межах своїх повноважень відповідач вчиняв вже після виключення позивача із списків особового складу, хоч був завчасно повідомлений про його звільнення зі служби. Наведене, на думку колегії суддів, свідчить про те, що відповідач не належно реалізував свої повноваження для виплати позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно та не вживавав своєчасно всіх можливих заходів для цього.

Крім того, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що описані вище документи відповідач не надавав суду першої інстанції і не пояснив причин цього, відповідно, суд не міг надати їм оцінку.

Щодо доводів апелянта про те, що суд першої інстанції безпідставно застосував до спірних правовідносин норми ст. 117 КЗпП України, оскільки вони врегульовані спеціальним законодавством, а саме п. 242 Положення № 1153/2008, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-ХІІ) у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Частиною 1 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з ч. 1 ст. 9-1 Закону № 2011-ХІІ речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються, зокрема, Міністерством оборони України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до положень п. п. 2, 3, 4 «Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 року № 178 (далі Порядок № 178) виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі військова частина), а командирам (начальникам) військової частини наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Відповідно до п. 240 Положення № 1153/2008 військовослужбовці, які визнані непридатними до військової служби за станом здоров`я, підлягають звільненню з військової служби за станом здоров`я. Після отримання військовою частиною відповідного висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність військовослужбовця до військової служби за станом здоров`я документи про його звільнення з військової служби оформляються та надсилаються посадовій особі, яка видає наказ про звільнення негайно.

Згідно з п. 242 Положення № 1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Отже, оскільки зазначені нормативно-правові акти, які визначають порядок та умови виплати компенсації за неотримане речове майно, не містять норм, які б регулювали питання строку розрахунку при звільненні та відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, то необхідно виходити з приписів трудового законодавства щодо оплати праці.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права висловлений Верховним Судом, зокрема, в постанові від 31.10.2019 року у справі № 825/598/17.

Щодо доводів апелянта про те, що суд першої інстанції безпідставно ототожнив поняття речового забезпечення та грошової компенсації за неотримане речове майно, які є різними за своєю суттю, колегія суддів зазначає таке.

Передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність за затримку розрахунку при звільненні настає у випадку невиплати в день звільнення всіх сум, що належать працівнику від підприємства, установи, організації і вказаний законодавчий припис є загальним і не встановлює конкретні види виплат, які роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові в день його звільнення, тому не можна вважати, що компенсація має якусь особливість такої виплати, а тому вимога про застосування до відповідача вказаної норми ґрунтується на положеннях закону.

Отже, відповідальність за затримку розрахунку при звільненні настає незалежно від виду виплат, що належать працівнику від підприємства, установи, організації і вказаний законодавчий припис є загальним та не встановлює конкретні види виплат, які роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові в день його звільнення.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права висловлений Верховним Судом, зокрема, в постанові від 16.05.2019 року у справі № 805/294/16-а.

Щодо доводів апелянта про те, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій прокуратури Західного регіону України, а в Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного перебував лише на забезпеченні, в зв`язку з чим обов`язок проведення розрахунку при звільненні позивача був саме у Військової прокуратури Західного регіону України, колегія суддів зазначає таке.

Факт перебування ОСОБА_1 на забезпеченні в Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного сторонами не заперечується.

Відповідно до п. 5 розділу ІІІ «Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період», затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 року № 232, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.05.2016 року за № 767/28897, військовослужбовці військової прокуратури забезпечуються речовим майном за Нормами і в порядку, встановленими для відповідних категорій військовослужбовців, через військові частини, до яких вони прикріплені на речове забезпечення, за рахунок Міністерства оборони.

Також згідно з п. 4 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом).

Отже, зважаючи на викладені обставини та норми законодавства, колегія суддів зазначає, що установою, відповідальною за виплату ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно є Національна академія сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, а тому, враховуючи порушення відповідачем строку виплати цієї компенсації позивачу, саме відповідач несе відповідальність, передбачену ст. 117 КЗпП України.

З цих же підстав колегія суддів вважає безпідставними доводи відповідача про те, що суд першої інстанції не залучив до участі у справі в якості співвідповідача або третьої особи Військову прокуратуру Західного регіону України, а також Міністерство оборони України як розпорядника бюджетних коштів.

Враховуючи наведені вище обставини та норми законодавства, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що з Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного слід стягнути на користь ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 21.05.2019 року до 14.08.2019 рок.

Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно обчислив розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь позивача, а саме 51823,65 грн., оскільки здійснений судом розрахунок відповідає нормам «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі Порядок №100), судом правильно визначено середньоденний заробіток за два останні повні місяці перед звільненням (березень і квітень 2019 року), виходячи із розрахункового листа за 2019 рік від 31.07.2019 року № 226, а саме 609,69 грн. (37191,28 грн. / 61 день), та період затримки розрахунку при звільнені з 21.05.2019 року до 14.08.2019 року 85 календарних днів.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2019 року у справі № 1.380.2019.004527 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді Л. Я. Гудим
В. В. Святецький
Повне судове рішення складено 08 травня 2020 року