Справа № 200/1747/20-а
Суддя: Загацька Т.В.
Дата ухвалення: 2020-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2020 р. Справа№200/1747/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Загацька Т.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та часткове скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (87548, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, 27а), в якому просить:

- визнати протиправним та частково скасувати рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області () №5736 від 24.09.2019 щодо неврахування періодів роботи з 02.07.1984 по 18.08.1993 (що складає 9 років 1 місяць 17 днів) при призначенні пенсії віком на пільгових умовах ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області () зарахувати до загального стажу період роботи з 02.07.1984 по 18.08.1993 на посаді регулювальника 4 розряду дільниці по ремонту засобів зв`язку у ХОЗУ МВД Азербайджанської ССР;

- зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області () провести перерахунок, з врахуванням періоду роботи з 02.07.1984 по 18.08.1993 на посаді регулювальника 4 розряду дільниці по ремонту засобів зв`язку у ХОЗУ МВД Азербайджанської ССР, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.1 ст.114 розділу ХІV Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування" та п. "б" ст.13, Закону України "Про пенсійне забезпечення" з моменту призначення пенсії, тобто з 10.09.2019.

В обґрунтування вимог позивач зазначив, що рішенням Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №5436 від 24.09.2019 під час призначення пенсії не зараховано до загального стажу період роботи з 02.07.1984 по 18.08.1993 на посаді регулювальника 4 розряду дільниці по ремонту засобів зв`язку у ХОЗУ МВД Азербайджанської ССР, у зв`язку з відсутністю документу з перекладом найменування підприємства у печатці з азербайджанської на українську мову, затверджений нотаріально. Позивач вважає, що надав всі належні документи для підтвердження періодів роботи на підприємстві, які підтверджуються записами у трудовій книжці, та відповідач таким чином порушує його право на отримання пенсії.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначав, що підставою для відмови в зарахуванні спірного періоду роботи позивача до страхового стажу не надано документу з перекладом найменування підприємства у печатці з азербайджанської на українську мову, затвердженого нотаріально. Вважає, що діяв правомірно, оскаржене рішення відповідає вимогам законодавства. Просив в задоволенні позову відмовити.

Ухвалою суду від 04.03.2020 справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою суду від 16.03.2020 замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Ухвалою суду від 14.04.2020 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач та відповідач до судового засідання не з`явились, про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином.

На підставі ч.9 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у письмовому провадженні.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Судом встановлено, що 16.09.2019 позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком за СП№2. Разом із заявою надав: заяву, диплом про навчання, військовий квиток, довідку про підтвердження пільгового та трудового стажу, додаток №1 до довідки №603 від 06.08.2019, довідку про фактично відпрацьований час з 03.08.2015-31.08.2019, копію паспорта та ІПН, дані СПОВ 1999-2019.

Рішенням Маріупольського ОУПФУ від 24.09.2019 №5736 ОСОБА_1 не враховано період роботи з 02.07.1984 по 18.08.1993, оскільки не наданий необхідний документ з переводом найменування підприємства у печатці з азербайджанського на українську мову, затверджений нотаріально; не враховувати до пільгового стажу роботи за СП№2 період з 03.08.2015 по 31.08.2019 (фактично 02 р.06 м.05 д.)., згідно довідки №213 від 05.03.2019; врахувати період роботи з 25.11.2002 по 31.07.2015 тільки за фактично відпрацьований час по СП№2.

Згідно трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 вбачається, що у спірний період останній працював на підприємстві ХОЗУ МВД Азербайджанської ССР:

- з 02.07.1984 по 17.10.1990 регулювальником 4 розряду дільниці по ремонту засобів зв`язку;

- з 18.10.1990 по 18.08.1993 регулювальником 5 розряду дільниці по ремонту засобів зв`язку.

Позивач вважає неправомірним рішення Маріупольського ОУПФУ від 24.09.2019 №5736 в частині неврахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 02.07.1984 по 18.08.1993 (що складає 9 років 1 місяць 17 днів) при призначенні пенсії віком на пільгових умовах, у звязку з чим звернувся до суду з цим позовом.

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правові норми належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов наступних висновків.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч.2 ст.24 Закону №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону №1058-IV).

Відповідно до ст.56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно ст.62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, у відповідності до ст.48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

З трудової книжки позивача вбачається, що у спірний період останній працював на підприємстві ХОЗУ МВД Азербайджанської ССР: з 02.07.1984 по 17.10.1990 регулювальником 4 розряду дільниці по ремонту засобів зв`язку; з 18.10.1990 по 18.08.1993 регулювальником 5 розряду дільниці по ремонту засобів зв`язку.

Судом також встановлено, що відповідач при призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах не зарахував до його страхового стажу період роботи з 02.07.1984 по 18.08.1993 у ХОЗУ МВД Азербайджанської ССР, посилаючись на те, що у трудовій книжці позивача на титульному листі та сторінка 2-3 є печатка на іншій мові, до якої не надано довідку з перекладом на державну мову, що викликає сумнів.

Надаючи оцінку таким діям відповідача, суд вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок).

Відповідно до п.1 Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Наказом Міністерства праці України за №58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція).

Відповідно до п.1.1 Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Положення п.1.5 Інструкції 1.5 вказують, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 "Про трудові книжки працівників", цією Інструкцією та іншими актами законодавства.

Пунктом 2.4 Інструкції передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993". Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Разом з тим, відповідно до п.4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 №301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для позивача, а отже, не може впливати на його особисті права.

Отже, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії на загальних підставах, відтак суд не погоджується із діями відповідача щодо неврахування спірного трудового стажу позивача, вказаного у його трудовій книжці з підстав того, що у трудовій книжці позивача на титульному листі та сторінка 2-3 є печатка на іншій мові до якої не надано довідку з перекладом на державну мову, а отже проведений з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

Вищенаведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.

Відповідач при прийнятті спірного рішення не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а.

Відтак, суд дійшов висновку про те, що відповідач при призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах протиправно не зарахував до страхового стажу період його роботи з 02.07.1984 по 18.08.1993 у ХОЗУ МВД Азербайджанської ССР, оскільки такий підтверджується його трудовою книжкою.

Враховуючи наведене, суд вважає що позовні вимоги в частині визнання протиправним та часткового скасування рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №5736 від 24.09.2019 щодо неврахування періоду роботи з 02.07.1984 по 18.08.1993 (що складає 9 років 1 місяць 17 днів) при призначенні пенсії віком на пільгових умовах ОСОБА_1 ; зобов`язання Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати до загального стажу ОСОБА_1 період роботи з 02.07.1984 по 18.08.1993 на посаді регулювальника 4 розряду дільниці по ремонту засобів зв`язку у ХОЗУ МВД Азербайджанської ССР.

Щодо позовних вимог в частині про зобов`язання Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області провести перерахунок, з врахуванням періоду роботи з 02.07.1984 по 18.08.1993 на посаді регулювальника 4 розряду дільниці по ремонту засобів зв`язку у ХОЗУ МВД Азербайджанської ССР, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.1 ст.114 розділу ХІV Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування" та п. "б" ст.13, Закону України "Про пенсійне забезпечення" з моменту призначення пенсії, тобто з 10.09.2019, суд зазначає наступне.

Гарантоване ст.55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Відповідно до ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. Рішення суду не може бути прийнято на майбутнє, не може ґрунтуватися на припущеннях та домислах, котрі на момент ухвалення рішення ще не відбулись, оскільки таке рішення суперечитиме законодавча визначеним принципам і завданням адміністративного судочинства.

Відповідно до п.10.3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року №7 резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов`язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє.

Таким чином, метою та завданням адміністративного судочинства, зокрема, є захист та поновлення порушених прав.

Суд зазначає, що вказана вимога заявлена передчасно, оскільки перерахунок, нарахування та виплата пенсії з урахуванням не зарахованого спірного періоду пов`язані з фактичним перерахунком пенсії, чого на час розгляду справи ще не відбулось. Отже, позовні вимоги в даній частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача слід задовольнити частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає, що згідно ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З огляду на те, що позов задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати у сумі 420,40 грн.

Керуючись статтями 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та часткове скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та частково скасувати рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №5736 від 24.09.2019 щодо неврахування періодів роботи з 02.07.1984 по 18.08.1993 (що складає 9 років 1 місяць 17 днів) при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 .

Зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати до загального стажу ОСОБА_1 період роботи з 02.07.1984 по 18.08.1993 на посаді регулювальника 4 розряду дільниці по ремонту засобів зв`язку у ХОЗУ МВД Азербайджанської ССР.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, 87548, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, 27а) судовий збір у розмірі 420,40 на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ).

Повний текст рішення виготовлено та підписано 12.05.2020.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

В перебіг вказаних строків не враховується строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) відповідно до вимог п.п. 2 п.9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" (N 540- IX).

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя Т.В.Загацька