Справа № 240/9860/19
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2020-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2020 року м. Житомир справа № 240/9860/19

категорія 111031101

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

судді Романченка Є.Ю.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги № 59963-53 від 08.08.2019,

встановив:

Позивач звернулася до суду з даним позовом, у якому просила визнати протиправною та скасувати податкову вимогу №59963-53 від 08 серпня 2019 року Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області на суму 19648,50 грн щодо ОСОБА_1 .

В обґрунтування позову зазначила, що податкова вимога, прийнята відповідачем, про нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, щодо об`єктів нежитлової нерухомості за податковий період 2018 року є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки належне ОСОБА_1 на праві приватної власності нерухоме майно в силу прямої норми підпункту є) пп.266.2.2 п.266.2 ст.266ПК України не є об`єктом оподаткування вказаним місцевим податком.

Ухвалою суду вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання у справі на 10.10.2019.

Головним управлінням ДФС у Житомирській області на виконання вимог ухвали суду про відкриття провадження в адміністративній справі до суду направлено відзив на позов, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечуючи проти пред`явлених позовних вимог відповідач стверджує, що Радомишльською ОДПІ ГУДФС у Житомирській області на підставі п.п.54.3.3 п.54.3 ст.54, п.п.266.7.2 п.266.7. ст. 266 ПК України прийнято податкове повідомлення - рішення форми "Ф" від 27.02.2019 №0-0619, яким позивачу нараховано податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2018 рік в розмірі 19648,50 грн, оскільки позивач є власницею нерухомого майна, яке у розумінні ст.266 ПК України є об`єктом оподаткування. Відмітив, що відповідно до п.п.266.7.3 п.266.7 ст.266 ПК України платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем проживання (реєстрації) для проведення звірки даних щодо об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку, однак позивач зі звіркою до контролюючого органу не зверталася. Керуючись ст.ст.58, 59 ПК України відповідачем на адресу позивача 08.08.2019 направлено податкову вимогу № НОМЕР_1 на суму 19648,50 грн.

10.10.2019 підготовче засідання не відбулося, у зв`язку з неявкою позивача та направленням відповідачем відзиву на її адресу 08.10.2019. Підготовче засідання відкладено до 30.10.2019.

30.10.2019 підготовче засідання відкладено на 14.11.2019, у зв`язку з відсутністю доказів вручення позивачу судової повістки.

Позивач у судове засідання не з`явилася. Про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена. В матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без її участі та участі її представника. Також у цій заяві позивач просила позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечувала з підстав, викладених у письмовому відзиві на позов.

Заслухавши пояснення представника відповідача, судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про подальший розгляд справи в письмовому провадженні, зважаючи на відсутність потреби заслухати свідка чи експерта.

Перевіривши матеріали справи, усебічно й повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов і відзив, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Установлено, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ОСОБА_1 на праві приватної власності належать наступні об`єкти нежитлової нерухомості:

- будівля майстерні по АДРЕСА_1 , загальною площею 595,3 кв.м, право власності зареєстроване 24.04.2019 року за ОСОБА_1 , підстава: ухвала Коростишівського районного суду Житомирської області від 07.11.2018 справа № 289/1498/18 провадження 2/289/737/18;

- комплекс по АДРЕСА_1 , загальною площею 1319,4 кв.м, право власності зареєстроване 30.08.2011 року за ОСОБА_1 , підстава: рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 04.08.2011 справа № 2-473/11, що складається з :

- адмінбудівлі - «А-2», загальною площею 596,2 кв.м;

- прохідної - «Б-1», загальною площею 18,6 кв.м;

- котельні - «Д-1», загальною площею 104,5 кв.м;

- трансформаторної - «Ж-1», загальною площею 8,0 кв.м;

- гаража на 5 автомобілів - «3-1», загальною площею 2,37,2 кв.м;

- складу - «1-1», загальною площею 264,6 кв.м.

27.02.2019 Радомишльською ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області прийнято податкове повідомлення-рішення № 0-0619, яким позивачу нараховано податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2018 рік в розмірі 19648,50 грн.

08.08.2019 Головним управлінням ДФС у Житомирській області позивачу надіслано податкову вимогу № 59963-53 на суму 19648,50 грн.

Вважаючи вказану вимогу такою, що порушує законні права та інтереси позивача, остання звернулася за захистом порушеного права з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Приписами ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 №2755-VI (з наступними змінами та доповненнями, в редакції чинній на час виникнення спірних відносин, далі - ПК України).

Відповідно до підпункту 14.1.153 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Згідно із підпунктом 14.1.157 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

Положеннями підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Тобто аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку, що контролюючий орган саме податковим повідомленням-рішенням визначає суму грошового зобов`язання, яку необхідно сплатити платнику податків, тоді як податкова вимога це вимога контролюючого органу щодо погашення вже визначеної несплаченої суми податкового боргу.

Приписами пп.54.3.3 п.54.3 ст.54 ПК України встановлено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Відповідно до п. 54.5 ст.54 ПК України якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.

За приписами п. 56.18 ст. 56 ПК України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 вказаного Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки визначений положеннями статті 266 ПК України.

Так, порядок обчислення суми вказаного податку врегульований пунктом 266.7 статті 266 ПК України.

Згідно із пп. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Положеннями пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України закріплено, що податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Відповідно до пп. "а" п. 266.10.1 п. 266.10 ст. 266 ПК України податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення

Пунктом 42.1 статті 42 ПК України передбачено, що податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу.

Згідно із п. 42.2 ст. 42 ПК України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення (абз. 6 п. 42.4 ст. 42 ПК України).

Згідно із пунктом 59.1 статті 59 ПК України , у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Положеннями п. 59.3 ст. 59 ПК України визначено, що податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Механізм формування, надсилання (вручення) та відкликання податкових вимог контролюючими органами врегульований Порядком направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 30.06.2017 № 610 (далі - Порядок №610).

Відповідно до п.2 Розділу ІІ Порядку № 610 податкова вимога формується у разі, якщо платник податків не сплатив у встановлені Кодексом строки суму:

- узгодженого грошового зобов`язання;

- непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному Кодексом.

Протягом періоду оскарження суми грошових зобов`язань, визначених контролюючим органом відповідно до Кодексу, податкова вимога з податку, що оскаржується, не надсилається (п.3 Розділу ІІ Порядку № 610).

Аналіз змісту вищенаведених норм свідчить на користь висновку, що право контролюючого органу на направлення платнику податків податкової вимоги у разі визначення податкового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 ПК України та відповідно до пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 цього Кодексу, виникає лише на 61-й день після отримання платником податкового повідомлення-рішення за умови неініціювання процедури оскарження такого рішення контролюючого органу.

Як вбачається із матеріалів справи, оскаржувана податкова вимога прийнята відповідачем у зв`язку з несплатою позивачем податкового зобов`язання в сумі 19648,50 грн, визначеного податковим повідомленням-рішенням від 27.02.2019 № 0-0619.

Встановлено, що податкове повідомлення - рішення від 27.02.2019 № 0-0619 про визначення суми податкового зобов`язання за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2018 рік на суму 19648,50 грн було надіслано на податкову адресу ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 . Однак, 07.06.2019 конверт із вказаним документом було повернуто до Радомишльської ДПІ ГУ ДФС у Житомирській області у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

В силу приписів п.п. 42.2, 42.4 ст. 42 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення від 27.02.2019 вважається врученим платнику - 07.06.2019.

Матеріали справи доказів оскарження податкового повідомлення - рішення форми "Ф" від 27.02.2019 №0-0619, яким позивачу нараховано податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, не містять. Відтак, вказане рішення контролюючого органу як на момент прийняття оскаржуваної податкової вимоги, так і на момент вирішення даної справи залишається чинним та, відповідно, покладає на позивача як платника обов`язок зі сплати визначеного в ньому податкового зобов`язання.

Докази сплати позивачем визначеного в податковому повідомленні - рішенні від 27.02.2019 №0-0619 податкового зобов`язання в розмірі 19648,50 грн відсутні.

Таким чином, грошове зобов`язання, визначене у вказаному податковому повідомленні - рішенні, набуло статусу узгодженого, що відповідно до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України надає контролюючому органу право надсилати податкову вимогу.

08.08.2019 Головним управлінням ДФС у Житомирській області сформовано податкову вимогу № 59963-53, в якій ОСОБА_1 повідомлено, що станом на 07.08.2019 сума податкового боргу становить 19648,50 грн. Податкова вимога надіслана на адресу ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_2 ..

Беручи до уваги викладене, суд вважає, що податкова вимога № 59963-53 від 08 серпня 2019 року складена відповідачем на законних підставах, відповідно до норм ПК України, та скасуванню не підлягає.

Доводи позивача, наведені як підстави позову, суд оцінює критично, оскільки усі вони стосуються обставин прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення, яке є чинним, а не оскаржуваної у даній справі податкової вимоги.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 ст. 77 згаданого Кодексу).

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із ч. 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За змістом статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та не підлягають задоволенню, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до положень ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати, здійснені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 194, 229, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Головного управління ДФС у Житомирській області (вул. Ю. Тютюнника, буд.7, м. Житомир, Житомирська обл.; ) про визнання протиправною та скасування податкової вимоги № 59963-53 від 08.08.2019 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.Ю. Романченко