Справа № 824/1481/19-а
Суддя: Дембіцький Павло Дмитрович
Дата ухвалення: 2020-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2020 р. м. Чернівці Справа № 824/1481/19-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Дембіцький П.Д., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Буковинської митниці Держмитслужби, про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

У поданому до суду адміністративному позові ОСОБА_1 (позивач) просить суд: - стягнути з Чернівецької митниці Державної фіскальної служби на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14.06.2018 року по 28.05.2019 року до дня поновлення на роботі.

18.02.2020 року ухвалою суду замінено відповідача - Чернівецьку митницю ДФС на правонаступника Буковинську митницю Держмитслужби.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 27.12.2018 року № 824/861/18-а визнано протиправним та скасовано наказ Чернівецької митниці ДФС № 217-о від 14.06.2018 року про притягнення - начальника відділу митного оформлення № 6 митного поста «Кельменці» Чернівецької митниці ДФС ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення з посади та поновлено його на посаді начальника відділу митного оформлення № 6 митного поста «Кельменці» Чернівецької митниці ДФС. Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06.05.2019 року апеляційну скаргу Чернівецької митниці ДФС залишено без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 27.12.2018 року - без змін.

На виконання наведених судових рішень наказом відповідача від 23.05.2019 року №175-о скасовано наказ Чернівецької митниці ДФС № 217-о від 14.06.2018 року про притягнення - начальника відділу митного оформлення № 6 митного поста «Кельменці» Чернівецької митниці ДФС ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення з посади, а також визначено вважати ОСОБА_1 , таким, що приступив до виконання обов`язків начальника відділу митного оформлення № 6 митного поста «Кельменці» Чернівецької митниці ДФС з 28.05.2019 року.

Однак відповідачем за період з 14.06.2018 року по 28.05.2019 року не виплачено позивачу заробіток за час вимушеного прогулу.

Буковинська митниця Держмитслужби надала до суду письмові пояснення, в яких зазначила, що предметом судового оскарження по справі № 824/861/18-а були позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування наказу про звільнення та поновлення на публічній службі ОСОБА_1 . Вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 не заявляв..

У судовому засідання позивач не з`явився, хоч був належним чином повідомлений, проте надав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач не з`явився в судове засідання, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, проте надав клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Згідно ч. 1 ст. 205 КАС України, у разі неявки відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

У частині 9 статті 205 КАС України зазначено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи приписи ст. 205 КАС України, суд вважає, що немає перешкодою для розгляду і вирішення справи за наявними у справі матеріалами.

З урахуванням заявлених вимог та заперечень, пояснень представників сторін, судом з метою з`ясування обставин справи було зобов`язано сторони надати письмові докази на підтвердження, або спростування позовних вимог.

Оскільки сторонами на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, заперечення не було надано належні письмові докази, що вказувало на їх недостатність для встановлення обставин справи, суд відповідно до вимог ч. 4 ст. 9 КАС України зобов`язував сторони ухвалою суду надати суду письмові докази в обґрунтування заявлених вимог та заперечень.

Частиною 1 статті 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 77 КАС України визначено, що докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно, повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 . (а.с.82).

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 27.12.2018 року №824/861/18-а визнано протиправним та скасувати наказ Чернівецької митниці Державної фіскальної митниці № 217-о від 14.06.2018р. про притягнення - начальника відділу митного оформлення № 6 митного поста "Кельменці" Чернівецької митниці ДФС ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення з посади державної служби. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу митного оформлення № 6 митного поста "Кельменці" Чернівецької митниці Державної фіскальної служби. (а. с. 23-35).

06.05.2019 року постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Чернівецької митниці Державної фіскальної служби України залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 27 грудня 2018 року - без змін. (а. с. 12-21).

28.05.2019 року наказом Чернівецької митниці ДФС № 175-о «По особовому складу» на виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 27.12.2018 року № 824/861/18-а та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06.05.2019 року № 824/861/18-а скасовано наказ Чернівецької митниці ДФС від 14.06.2018 № 217-о «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності». Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу митного оформлення № 6 митного поста «Кельменці» Чернівецької митниці ДФС з 15.06.2018.

Пунктом 3 вказаного наказу вважати ОСОБА_1 таким, що приступив до виконання обов`язків начальника відділу митного оформлення № 6 митного поста «Кельменці» Чернівецької митниці ДФС з 28.05.2019 року. (а. с. 22).

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заперечення, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Суд перевіряє дотримання вказаних критеріїв суб`єктом владних повноважень при прийнятті оскаржуваного рішення, вчиненні дій чи допущенні бездіяльності.

Згідно положень ч. ч. 1-2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно ч. 3 ст. 5 Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу», дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Ураховуючи, що спеціальним законодавством, яке регулює відносини щодо проходження та звільнення з державної служби, не врегульовано питання виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу при звільненні працівника, то до спірних правовідносин підлягають положення КЗпП України.

Статтею 1 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) визначено, що він регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі, у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Судом встановлено, що Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 27.12.2018 року № 824/861/18-а визнано протиправним та скасовано наказ Чернівецької митниці Державної фіскальної митниці № 217-о від 14.06.2018р. про притягнення - начальника відділу митного оформлення № 6 митного поста "Кельменці" Чернівецької митниці ДФС ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення з посади державної служби. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу митного оформлення № 6 митного поста "Кельменці" Чернівецької митниці ДФС. (а. с. 23-35).

06.05.2019 року постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Чернівецької митниці Державної фіскальної служби України залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 27 грудня 2018 року - без змін. (а. с. 12-21).

Таким чином факт незаконного звільнення позивача встановлений судовим рішенням, що є підставою для виплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка мала бути здійснена одночасно з його поновленням на попередній посаді.

Також суд звертає увагу на рішення Європейського суду з прав людини від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій ОСОБА_3 Іванов проти України» (заява № 40450/04), де в пунктах 46, 48, 51, 53, 54 зазначено, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Отже, з дня ухвалення рішення про поновлення позивача на роботі у відповідача виник обов`язок щодо його неухильного виконання.

Єдиним нормативним актом, який визначає порядок обчислення середньої заробітної плати в усіх випадках її збереження, чинність якого поширюється на підприємства, установи і організації усіх форм власності є Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений ПКМ України від 08.02.1995 року №100 (Порядок №100).

Із пункту 5 Порядку №100 вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом 1 пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку).

Отже, за приписами наведених норм, суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку №100.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 14.01.2014 у справі №21-395а13 та підтримана Верховним Судом у постанові від 24.01.2018 у справі №815/6284/13.

Суд зазначає, що нарахування середнього заробітку за час вимушеного прогулу розпочинається з дати звільнення та закінчується датою прийняття відповідним органом рішення про визнання звільнення незаконними та поновлення особи на роботі.

Статтею 235 КЗпП України передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

У зв`язку з чим, суд зазначає, що кінцевою датою нарахування позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу є дата, яка передує даті з якої позивач приступив до виконання обов`язків начальника відділу митного оформлення № 6 митного поста «Кельменці» Чернівецької митниці ДФС, тобто 27.05.2019 рік.

Згідно довідки про середню заробітну плату ОСОБА_1 від 09.01.2020 року № 7.2-08-7.2-22-02/02/1-12/129 вбачається, що середньо годинна заробітна плата позивача складає 57,74 грн. Заробітна плата за час вимушеного прогулу за період з 15.06.2018 року по 27.05.2019 рік становить 109035,52 грн. Вказана довідка не заперечувалась позивачем та відповідачем. (а. с. 97).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Оцінюючи правомірність дій та рішень відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у ч. 2 ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, яких повинні дотримуватися суб`єкти владних повноважень при реалізації дискреційних повноважень.

Відповідно до положень, закріплених ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 73 КАС України передбачено належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74-76 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як зазначено ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Під час судового розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів належними засобами доказування правомірність не виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивачу, а тому позов підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 2, 5, 9, 72-80, 90, 139, 241-246, 250, 255, КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Буковинської митниці Держмитслужби на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14.06.2018 року по 27.05.2019 року в сумі 109035,52 грн.

3. В іншій частині відмовити.

Згідно статті 255 КАС України визначено порядок набрання рішення законної сили. У відповідності до статей 293, 295 КАС України визначено порядок оскарження рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач: - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач: - Буковинська митниця Держмитслужби (58023, м. Чернівці, вул. Руська, 248 М, ).

Суддя П.Д. Дембіцький