Справа № 540/2603/19
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2020-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2020 р.м.ОдесаСправа № 540/2603/19

Головуючий в 1 інстанції: Василяка Д.К. Дата і місце ухвалення: 05.02.2020р., м. Херсон
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого - Ступакової І.Г.

суддів - Бітова А.І.

- Лук`янчук О.В.

при секретарі - Рябоконь Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2020 року по справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Херсонської міської ради, треті особи Управління комунальної власності Херсонської міської ради, комунальне підприємство «Сервіс-опт» виконавчого комітету Херсонської міської ради, про визнання незаконним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2019 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до Херсонського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Херсонської міської ради, треті особи Управління комунальної власності Херсонської міської ради, комунальне підприємство «Сервіс-опт» виконавчого комітету Херсонської міської ради, про визнання незаконним та скасування пункту 2 рішення №764 від 21.01.2005р. «Про зміни до рішення міської ради від 09.11.04 №648 щодо створення комунального підприємства «Сервіс-опт» та надання йому прав орендодавця», яким комунальному підприємству «Сервіс-опт» виконавчого комітету Херсонської міської ради надано права орендодавця щодо комунального майна, що знаходиться на його балансі.

Позов обґрунтовувала тим, що з 02.02.2015р. позивач є орендарем комунального майна - нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 приміщення №133, 19 з, 19ж (літера П) загальною площею 114,8 кв.м. Після закінчення строку дії договору оренди позивач 22.10.2019р. уклала новий договір оренди з Управлінням комунальної власності Херсонської міської ради, як органом, який здійснює повноваження з надання в оренду об`єктів комунальної власності територіальної громади. Однак, в листопаді 2019 року ФОП ОСОБА_1 отримала позовну заяву КП «Сервіс-опт» про визнання договору оренди недійсним, обґрунтовану посиланням на рішення Херсонської міської ради №764 від 21.01.2005р. Таке рішення позивач вважає незаконним та зазначає, що Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» комунальні підприємства не віднесено до органів місцевого самоврядування, у зв`язку з чим їм не можуть бути делеговані повноваження із розпорядження комунальним майном, у тому числі й щодо передачі його в оренду.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 05.02.2020р. з прийняттям нового судового рішення - про задоволення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що спірне рішення Херсонської міської ради №764 від 21.01.2005р. порушує її права, як орендаря комунального майна. Позивач, як особа, яка реалізує право на оренду комунального майна, має право укладати договір оренди з особою, визначеною для цього Законом, з дотриманням принципу правової визначеності. На даний час через наявність неузгодженості між рішеннями Херсонської міської ради та чинним законодавством, позивач фактично позбавлена можливості укладати договори оренди, оскільки їх укладення потребує виконання суперечливих умов.

Апелянт вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що спірне рішення зачіпає тільки права Херсонської міської ради та КП «Сервіс-опт», оскільки таке рішення визначає, що всі бажаючі отримати в оренду певне майно мають укладати договір не з органом місцевого самоврядування, а з комунальним підприємством.

Також, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції допущено неоднозначність в своїх висновках. Зокрема, суд дійшов висновку, що прийняттям спірного рішення не порушено прав позивача, які підлягають захисту в судовому порядку, і, поряд з цим, вказав про можливість розгляду спору в порядку господарського судочинства.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Предметом спору є оскарження ФОП ОСОБА_1 законності пункту 2 рішення Херсонської міської ради №764 від 21.01.2005р. «Про зміни до рішення міської ради від 09.11.04 №648 щодо створення комунального підприємства «Сервіс-опт» та надання йому прав орендодавця», яким комунальному підприємству «Сервіс-опт» виконавчого комітету Херсонської міської ради надано права орендодавця щодо комунального майна, що знаходиться на його балансі.

Позивач стверджує, що з 2015 року вона є орендарем комунального майна - нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 приміщення №133, 19з, 19ж (літера П) загальною площею 114,8 кв.м., а тому спірне рішення порушує її права, оскільки повноваженнями щодо вирішень питань щодо передачі комунального майна в оренду Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» наділяє виключно органів місцевого самоврядування.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_1 суд першої інстанції дійшов висновку, що спірним рішенням Херсонської міської ради не порушено прав позивача, як орендаря об`єктів комунальної власності. За висновками суду, Херсонська міська рада реалізувала свої повноваження, передбачені ч.5 ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», шляхом створення комунального підприємства та надання йому права орендодавця щодо комунального майна, яке знаходиться на його балансі. При цьому, спірне рішення є актом індивідуальної дії та не встановлює для комунальних підприємств на території міста Херсон порядку передачі в оренду комунального майна територіальної громади. Також, суд першої інстанції виходив з того, що фактично, при зверненні до суду з даним позовом, позивач просить вирішити питання, які будуть предметом судового дослідження в Господарському суді Херсонської області при розгляді позовної заяви КП «Сервіс-опт» про визнання договору оренди недійсним.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Аналіз вказаної норми Кодексу дає підстави вважати, що адміністративне судочинство спрямоване на захист прав, свобод та інтересів осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. При цьому, захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту порушення законного права (свободи, інтересу) саме суб`єкта звернення до суду, тобто, позивача.

Частиною 1 статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Таким чином, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права, в зв`язку із прийняттям рішення суб`єктом владних повноважень, особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

У Рішенні від 1 грудня 2004 року №18-рп/2004 Конституційний Суд України розтлумачив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Охоронюваний законом інтерес полягає у прагненні особи набути певних матеріальних або нематеріальних благ з метою задоволення певних потреб, якщо такі прагнення є абстрактними, тобто випливають із певного суб`єктивного права у конкретних правовідносинах. Тому порушення охоронюваного законом інтересу, яке дає підстави для звернення особи за судовим захистом, є створення об`єктивних перешкод на шляху до здобуття відповідного матеріального та/або нематеріального блага.

Позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

Під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.

Звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно лише тому, що заявник вважає, що положення певного акту впливають на його правове становище, або ж виходячи з помилкового уявлення про наявний власний інтерес, заснованого (уявлення) на гіпотезі щодо порушення прав чи інтересів позивача у відносинах іншої особи із суб`єктом владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи, шляхом прийняття спірного рішення №764 від 21.01.2005р. «Про зміни до рішення міської ради від 09.11.04 №648 щодо створення комунального підприємства «Сервіс-опт» та надання йому прав орендодавця» Херсонська міська рада фактично діяла як власник комунального майна, права орендодавця щодо якого передала комунальному підприємству «Сервіс-опт» виконавчого комітету Херсонської міської ради.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, зазначене рішення стосується конкретної юридичної особи - КП «Сервіс-опт», є актом індивідуальної дії та не встановлює для комунальних підприємств на території міста Херсон порядку передачі в оренду комунального майна територіальної громади. Шляхом прийняття вказаного рішення Херсонська міська рада реалізувала свої повноваження, передбачені ч.5 ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», шляхом створення комунального підприємства та надання йому права орендодавця щодо комунального майна, яке знаходиться на його балансі.

Порушення своїх прав прийняттям міською радою рішення №764 від 21.01.2005р. ФОП ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що вона є орендарем комунального майна і незаконне наділення оскаржуваним рішенням прав орендодавця щодо відповідного майна КП «Сервіс-опт» створює правову невизначеність стосовно того, хто має підписувати договір оренди комунального майна.

Проте, як вбачається з матеріалів справи та зазначає позивач при зверненні з даним позовом до суду, з 2015 року, на підставі договорів оренди комунального майна від 02.02.2015р., укладеного з КП «Сервіс-опт», та від 22.10.2019р., укладеного з Управлінням комунальної власності Херсонської міської ради, ФОП ОСОБА_1 є орендарем комунального майна - нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 приміщення №133, 19з, 19ж (літера П) загальною площею 114,8 кв.м. Будь-яких доказів щодо визнання недійсними вказаних договорів з підстав відсутності повноважень орендодавців на їх укладення (в тому числі у зв`язку з наявністю рішення Херсонської міської ради №764 від 21.01.2005р.) матеріали справи не містять.

Навіть у разі наявності порушення вимог Закону діями (рішеннями) суб`єкта владних повноважень зазначене не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушених його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями. При цьому, порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11.04.2018 року по справі №363/3414/13-а, відповідно до яких під час розгляду справи позивач повинен довести, а суд встановити факти або обставини, які б свідчили про порушення індивідуально виражених прав чи інтересів позивача з боку відповідача, внаслідок прийняття оскаржуваного рішення.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо недоведеності ФОП ОСОБА_1 порушених її прав прийняттям міською радою рішенням №764 від 21.01.2005р., які підлягають захисту в судовому порядку. Ні суду першої, а ні суду апеляційної інстанцій позивачем належним чином не обґрунтовано негативний вплив оскаржуваного рішення міської ради на конкретні, реальні, індивідуально виражені її права.

Позивач, окрім абстрактного обґрунтування можливого порушення її прав в майбутньому, не наводить жодного конкретного порушення прав, які підлягають захисту в судовому порядку.

Судами в ході розгляду даної справи не встановлено, що позивач безпосередньо є потерпілою від оскаржуваного рішення та що воно спричинило суттєвий негативний вплив саме на позивача і вона зазнала реальної шкоди.

А відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_1 .

Щодо посилань апелянта на те, що судом першої інстанції допущено неоднозначність в своїх висновках, а саме: суд дійшов висновку, що прийняттям спірного рішення не порушено прав позивача, які підлягають захисту в судовому порядку, і, поряд з цим, вказав про можливість розгляду спору в порядку господарського судочинства, то колегія суддів вважає їх помилковими.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив, що між орендодавцями позивача (КП «Сервіс-опт» та Управління комунальної власності ХМР) існує господарський спір про право розпорядження майном, яке є об`єктом оренди. Фактично, при зверненні до суду з даним позовом, ФОП ОСОБА_1 просить вирішити питання, які будуть предметом судового дослідження в Господарському суді Херсонської області при розгляді позовної заяви КП «Сервіс-опт». У зв`язку з цим, суд першої інстанції зазначив, що судом не досліджується правомірність або протиправність надання КП «Сервіс-опт» прав орендодавця стосовно комунального майна, яке перебуває на його балансі, оскільки ці правовідносини перебувають поза межами адміністративної юрисдикції.

На підставі викладеного у сукупності колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ФОП ОСОБА_1 висновків суду не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду першої інстанції від 05 лютого 2020 року немає.

А відтак, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 12 травня 2020 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук