Справа № 420/1996/20
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2020-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/1996/20
Головуючий в 1 інстанції: Радчук А.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача - Турецької І. О.,

суддів - Стас Л. В., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 16 березня 2020 року про повернення адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення в Суворовському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до суду першої інстанції з позовом до Управління соціального захисту населення в Суворовському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради в якому просив:

- визнати протиправною відмову у взятті його на облік як внутрішньо переміщеної особи.

- зобов`язати прийняти рішення про взяття його на облік як внутрішньо переміщену особу, включити до реєстру внутрішньо переміщених осіб та видати довідку про підтвердження статусу внутрішньо переміщеної особи.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 16 березня 2020 року, на підставі п.3 ч.4 ст. 169 КАС України, позов ОСОБА_1 повернуто позивачу.

Дане рішення було обґрунтовано тим, що, згідно положень ч.2 ст. 43 КАС України, здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить фізичним особам, які досягли повноліття і не визнані судом недієздатними.

Водночас, як указав суд, позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, адже позивачу, станом на час здійснення процесуальної дії, виповнилось 17 років. Відповідно до ст. 6 Сімейного кодексу України позивач вважається неповнолітньою особою.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції про повернення позову, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить її скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт посилається на ч.2 ст. 43 КАС України та зазначає, що адміністративна процесуальна дієздатність також належить фізичним особам до досягнення повноліття у спорах з приводу публічно-правових відносин, у яких вони відповідно до законодавства можуть самостійно брати участь.

На думку скаржника, ч.4 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав та свобод внутрішньо переміщених осіб» надає йому право самостійно брати участь у спірних правовідносинах, оскільки унормовує, що заява про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи подається особою, у тому числі неповнолітніми дітьми, особисто.

Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Враховуючи, що апеляційна скарга подана на ухвалу суду першої інстанції про повернення позовної заяви, справа розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) (ч.2 ст. 312 КАС України).

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення, з огляду на таке.

Частина 2 ст. 160 КАС України передбачає, що позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 43 КАС України здатність мати процесуальні права та обов`язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами).

Частина 2 цієї статті передбачає, що здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить фізичним особам, які досягли повноліття і не визнані судом недієздатними, а також фізичним особам до досягнення цього віку у спорах з приводу публічно-правових відносин, у яких вони відповідно до законодавства можуть самостійно брати участь.

Відповідно до ч.2 ст. 6 Сімейного кодексу України малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Отже, відповідно до норм Сімейного кодексу України ОСОБА_1 є неповнолітньою дитиною, оскільки станом на момент звернення до суду та на даний час йому 17 років.

Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини у даній справі виникли у зв`язку відмовою ОСОБА_1 у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Підставою для відмови у видачі такої довідки стало відсутність у позивача паспорту громадянина України, документів, що підтверджують громадянство України та соціальний статус.

Порядок видачі довідки внутрішньо переміщеної особи регулюється Законом України «Про забезпечення прав та свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року № 1706-VII (далі - Закон №1706).

Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону №1706 факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Кожна дитина, у тому числі яка прибула без супроводження батьків, інших законних представників, отримує довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Частина 4 ст. 4 Закону №1706 передбачає, що заява подається внутрішньо переміщеною особою, у тому числі неповнолітніми дітьми, особисто, а малолітніми дітьми, недієздатними особами або особами, дієздатність яких обмежено, - через законного представника.

Заява підписується заявником або особою, зазначеною в абзацах другому - четвертому цієї частини, яка дає згоду на обробку, використання, зберігання його персональних даних та персональних даних особи, від імені якої подається заява (абз.5 ч.4 ст.4 Закону №1706).

Відповідно до п.2 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 р. №509 для отримання довідки повнолітня або неповнолітня внутрішньо переміщена особа звертається особисто, а малолітня дитина, недієздатна особа або особа, дієздатність якої обмежена, - через законного представника із заявою про взяття на облік, форму якої затверджує Мінсоцполітики, до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи).

Аналіз викладених норм дає суду апеляційної інстанції підстави стверджувати, що законодавець надав можливість неповнолітнім особам особисто брати участь у відносинах щодо отримання ними довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та бути учасником справи у спірних правовідносинах.

Суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву, не надав правову оцінку приписам законодавства, що регулюють порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, у зв`язку з чим, дійшов помилкового висновку про відсутність у позивача, в межах спірних правовідносин, адміністративної процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст..320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Частина 1 ст. 320 КАС України унормовує, що у випадку скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, суд апеляційної інстанції направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 312, 320, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 16 березня 2020 року - задовольнити.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 16 березня 2020 року про повернення позову - скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення в Суворовському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії направити до Одеського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Л. В. Стас

суддя Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 12.05.2020 року.