Справа № 120/4568/18-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2020-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

13 травня 2020 р. справа № 120/4568/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дончика В.В. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

в с т а н о в и в :

11.12.2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та отримує пенсію за вислугу років, відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

На виконання Постанови Кабінету Міністрів України "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" від 21.02.2018 року №103 відповідачем здійснено перерахунок пенсії позивача з 01.01.2018 року. Однак, з 01.01.2018 року пенсія виплачується у розмірі 50% суми підвищення пенсії.

01.11.2018 року позивач звернувся до пенсійного фонду із заявою про перерахунок та виплату пенсії починаючи з 01.01.2018 року з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року, однак відповідач відмовив у здійсненні такого перерахунку.

На переконання позивача, оскільки він отримав право на перерахунок пенсії відповідно до Закону України №2262-XII, пенсійним фондом протиправно застосовані обмеження щодо строків та розмірів виплати сум доплати до пенсії за 2018 - 2019 роки, передбачені Постановою КМУ №103, в зв`язку із чим, позивач звернувся з цим позовом до суду, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, які полягають у зменшенні розміру його пенсії з надбавками за рахунок виплати лише 50% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року з 01.01.2018 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити перерахунок та виплату йому пенсії у розмірі 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року з 01.01.2018 року.

Ухвалою суду від 17.12.2018 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 29.12.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

15.01.2019 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому останній заперечував щодо задоволення позовних вимог. Зокрема вказав, що Постановою КМУ №103 встановлено механізм реалізації прав військовослужбовців на перерахунок пенсії, зокрема, здійснення поетапного підвищення пенсій протягом трьох років через неможливість повного фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

При цьому, поетапне підвищення пенсій, в тому числі і позивача, не призвело до зменшення їх рівня соціального забезпечення та до зменшення розміру отриманих пенсійних виплат.

На переконання представника відповідача, дії головного управління, які полягають у виплаті 50% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року з 01.01.2018 року обумовлені порядком визначеним у Постанові КМУ №103, яка надала право позивачу на перерахунок пенсії.

Враховуючи вищевикладене, просив у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Ухвалою суду від 30.01.2019 року зупинено провадження у даній справі.

Ухвалою суду від 10.05.2019 року провадження у справі поновлено, призначено до розгляду в судовому засіданні 29.05.2019 року.

Ухвалою суду від 29.05.2019 року занесеною до протоколу судового засідання розгляд справи відкладено на 20.06.2019 року.

Ухвалою суду 20.06.2019 року зупинено провадження у даній справі.

Ухвалою суду від 22.04.2020 року провадження у справі поновлено. Призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини.

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та отримує пенсію за вислугу років, відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

На виконання Постанови Кабінету Міністрів України "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" від 21.02.2018 року №103 відповідачем здійснено перерахунок пенсії позивача з 01.01.2018 року. Однак, з 01.01.2018 року пенсія виплачується у розмірі 50% суми підвищення пенсії.

01.11.2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою в якій просив здійснити перерахунок та виплату йому пенсії у розмірі з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеної станом на 01.03.2018 року починаючи з 01.01.2018 року, однією сумою, з урахуванням раніше виплачених сум.

Листом від 12.11.2018 року відповідач повідомив позивача про те, що в Гололовного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області відсутній будь-який інший правовий механізм здійснення перерахунку його пенсії, окрім як з урахуванням постанови КМУ №103, оскільки Постанова, як акт Кабінету Міністрів України є обов`язковим до виконання.

Вважаючи дії відповідача щодо виплати лише 50% суми підвищення пенсії протиправними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч.4 ст.63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-XII (далі - Закону України №2262) усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України №2262 визначено Постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 №45 "Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Згідно п.1 Порядку №45, пенсії, призначені відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію згідно із Законом, перераховуються на умовах та в розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.

24.02.2018 року набула чинності Постанова Кабінету Міністрів України "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" від 21.02.2018 року №103 (далі - Постанова №103).

Пунктом 1 цієї Постанови передбачено перерахувати пенсії, призначені згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" до 1 березня 2018 року (крім пенсій, призначених згідно із Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади), що визначені станом на 1 березня 2018 р. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб".

Приписами пункту 2 Постанови №103 передбачено, що виплату перерахованих відповідно до пункту 1 цієї постанови підвищених пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) проводити з 1 січня 2018 р. у таких розмірах:

з 1 січня 2018 р. - 50 відсотків;

з 1 січня 2019 р. по 31 грудня 2019 р. - 75 відсотків;

з 1 січня 2020 р. - 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року.

Згідно перерахунку пенсії позивача відповідно до Постанови КМУ №103 підвищення пенсії позивача складає 3624,6 грн. з яких виплачується: з 01.01.2018 по 31.12.2018 щомісячно 50% від підвищення: 1812,3 грн.; з 01.01.2019 по 31.12.2019 щомісячно 75% від підвищення: 2718,45 грн.; з 01.01.2020 100% щомісячно 100% від підвищення: 3624,6 грн.

Отже, суд наголошує, що з 01.01.2018 року пенсію позивача перераховано відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №103.

Виплата перерахованої позивачу пенсії проводиться відповідно до п. 2 Постанови №103.

Постанова Кабінету Міністрів України №103 на час звернення позивача до суду була чинною та підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Постанова Кабінету Міністрів України №103 не встановлює обмеження виплати пенсії, а лише розстрочує її виконання з огляду на відсутність належного бюджетного фінансування, що за своїм змістом не суперечить ст.116 Конституції України щодо повноважень Кабінету Міністрів України з приводу забезпечення проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики; політики у сферах праці й зайнятості населення, соціального захисту, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування.

Дана Постанова не змінює регулювання правовідносин з приводу перерахунку пенсії, а лише визначає порядок виплати перерахованих пенсій.

Зазначена позиція узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в ухвалі від 02.05.2018 у справі №818/1076/18 (Пз/9901/32/18).

Оскільки Постанова №103 на час виникнення спірних правовідносин була чинною, та такою, що кореспондується з приписами ч.4 ст.63 Закону України №2262 в частині наданого уряду права встановлювати такі умови перерахунку пенсії, відповідач, виплачуючи 50% підвищення до пенсії позивача, перерахованої з 01.01.2018 згідно Постанови КМУ № 103, діяв у відповідності до вимог норм діючого законодавства України.

При цьому суд наголошує, що скасування з 05.03.2019 року в судовому порядку пунктів 1 та 2 Постанови №103 не впливає на результат розгляду цієї справи по суті, оскільки станом на час виникнення спірних правовідносин відповідні норми Постанови №103 були чинними та правомірно застосовувались відповідачем.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 08.04.2020 року у справі №0240/3647/18-а, від 09.10.2019 року у справі № 120/293/19-а, від 03.07.2019 року у справі № 0240/3542/18-а, від 03.07.2019 року у справі 240/1369/19, від 19.09.2019 року у справі 240/5615/18.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання дій Головного управління ПФУ у Вінницькій області, які полягають у зменшенні виплати розміру його пенсії з надбавками за рахунок виплат лише 50% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 з 01.01.2018 року та зобов`язанні відповідача перерахувати та виплатити йому пенсію у розмірі з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 з 01.01.2018 не підлягають задоволенню.

Крім того, суд наголошує, що порядок виплати пенсії відповідно до Постанови КМУ № 103 не звужує конституційні права та гарантії, порівняно із тими, що існували до прийняття даної Постанови, з огляду на наступне.

За змістом частини першої статті 49 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" від 27 лютого 2014 року №794-VII акти Кабінету Міністрів України (постанови і розпорядження) є обов`язковими для виконання.

Крім того, Кабінет Міністрів України у Постанові №103 не відмовився від взятого Державою зобов`язання перерахунку та виплати пенсії відповідним категоріям осіб, не позбавив їх права на отримання перерахованого відповідного розміру пенсії, а лише змінив порядок виплати заборгованості, що виникла у зв`язку із таким перерахунком, відстрочивши та розстрочивши її, а тому вважає, що порядок виплати пенсії, встановлений цією постановою Уряду, цілком відповідає вимогам чинного законодавства та положенням статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з огляду на таке.

Відповідно до частин першої-другої статті 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

У рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 Європейський суд з прав людини зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд з прав людини став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Конституційний Суд України у пункті 2.1 рішення № 20-рп/2011 від 26.12.2011 зазначив, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист. У пункті 2.2. вказаного рішення зазначено, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту (пункти 2, 3 статті 116).

У рішенні від 02.03.1999 року №2-рп/99 у справі про комунальні послуги Конституційний Суд України вказав, що здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної Ради України; політика соціального захисту є складовою частиною внутрішньої соціальної політики держави, забезпечення її проведення, відповідно до пункту 3 статті 116 Конституції України, здійснюється Кабінетом Міністрів України. Кабінет Міністрів України як вищий орган у системі органів виконавчої влади наділений конституційними повноваженнями спрямовувати і координувати діяльність міністерств, інших органів виконавчої влади, до яких належить і Пенсійний фонд України. Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України бюджет Пенсійного фонду України затверджує Уряд України. Таким чином, Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України - органом, який реалізує таку політику, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України.

Таким чином, норми чинного законодавства України та судова практика Європейського суду з прав людини допускають зміну Урядом механізму реалізації соціально-економічних прав громадян за умови збереження таких прав.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області жодним чином не порушило прав чи охоронюваних законом інтересів позивача в частині виплати останньому 50% суми підвищення пенсії, визначеної станом на 01.03.2018 року.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовній вимоги задоволенню не підлягають.

Враховуючи відсутність судових витрат, питання щодо їх розподілу судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, ).

Рішення у повному обсязі виготовлене: 13.05.2020 року.

Суддя Дончик Віталій Володимирович