Справа № 120/1468/20-а
Суддя: Шаповалова Тетяна Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

06 травня 2020 р. Справа № 120/1468/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шаповалової Тетяни Михайлівни, розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року ОСОБА_1 (далі-позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач), у якому просила:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу період роботи в Товариства з обмеженою відповідальністю «Янів» (далі - ТОВ «Янів») с. Комарівка, Теплицького району Вінницької області в період з 01.01.2004 року по 05.01.2006 року;

зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу період роботи в ТОВ «Янів» с. Комарівка, Теплицького району Вінницької області в період з 01.01.2004 року по 05.01.2006 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що після виповнення їй 59 років вона звернулася з заявою до відповідача про призначення їй пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням відповідача № 18 від 11.02.2020 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 26 років. Зокрема, їй не зараховано до страхового стажу період роботи в ТОВ «Янів» згідно записів у трудовій книжці № 4-5 з 01.01.2004 року по 05.01.2006 року за відсутності відомостей про нарахування заробітної плати та сплату страхових внесків у системі персоніфікованого обліку.

Вважаючи таке рішення протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 06.04.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Даною ухвалою також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.

24.04.2020 року представником відповідача подано відзив на адміністративний позов. У відзиві зазначено, що відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на призначення пенсії за віком з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року мають право особи після досягнення віку 60 років та за наявності страхового стажу не менше 26 років.

Вказує, що згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутня інформація за 2004 та 2005 рік щодо сплати ТОВ «Янів» страхових внесків за ОСОБА_1 .

Несплата страхових внесків ТОВ «Янів» за ОСОБА_1 в період 2004-2005 роки унеможливлюють зарахування до її страхового стажу зазначеного періоду.

Статтею 16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено перелік прав застрахованої особи, зокрема, що застрахована особа має цілком дієві механізми змусити страхувальника сплатити за неї страхові внески.

Представник відповідача вказує, що на даний неможливо вжити заходів щодо сплати ТОВ «Янів» за 2004-2005 роки за ОСОБА_1 страхові внески, адже зазначена юридична особа припинила свою діяльність в 2013 році, що підтверджується відповідним записом в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

За таких обставин, відповідач вважає, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Згідно з ч. 2 ст. 263 КАС України справи визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши інші докази в їх сукупності, судом встановлено наступне.

03.02.2020 року позивач звернулася до відповідача з заявою про призначення їй пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 18 від 11.02.2020 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 26 років.

У вказаному рішенні зазначено, що згідно наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу, страховий стаж позивача становить 23 роки 9 місяців 22 днів, що є недостатнім для права на призначення пенсії за віком. При цьому, до страхового стажу не зараховано трудову діяльність у ТОВ «Янів» згідно записів у трудовій книжці № 4-5 з 01.01.2004 року по 05.01.2006 року, оскільки відсутні відомості про нарахування заробітної плати та сплату страхових внесків у системі персоніфікованого обліку.

Також повідомлено позивача, що вона має право на добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Разом з тим, з огляду на наявний страховий стаж - 23 роки 09 місяців 22 дні, позивач матиме право на призначення пенсії після досягнення 63 - річного віку.

Також у рішенні повідомлено позивача, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1098 від 27.12.2017 року «Про порядок призначення тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату» заявник має право звернутися за призначенням тимчасової державної соціальної допомоги до органів соціального захисту населення.

Судом досліджено наявну в матеріалах адміністративної справи копію трудової книжки ОСОБА_1 серії № 0990385 від 1985 року та встановлено, що в ній міститься запис № 4 від 11.07.2000 року про прийняття на роботу в ТОВ «Яків» с. Комарівка у зв`язку з ліквідацією СВК «Мир» та запис № 5 від 05.01.2006 року про звільнення з роботи з ТОВ «Яків» за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України.

Відповідно до змісту архівної довідки Комунальної установи «Трудовий архів» Теплицької районної ради № 01-19/95 від 19.02.2018 року, наказом директора ТОВ «Янів» с. Комарівка, Теплицького району Вінницької області від 05.01.2006 року № 6а ОСОБА_1 звільнено з роботи за власним бажанням з 05.01.2006 року. В документах, а саме, в наказах по особовому складу та основній діяльності за 2000 рік ТОВ «Янів», немає відомостей про прийняття ОСОБА_1 на роботу. Водночас повідомлено позивача, що протоколи засідань правління КСП «Мир» на зберігання в трудовий архів не надходили, а тому не можливо надати довідку про прийняття та звільнення ОСОБА_1 . Рекомендовано звернутись в архівний сектор Теплицької райдержадміністрації.

У архівній довідці Комунальної установи «Трудовий архів» Теплицької районної ради № 01-19/94 від 19.02.2018 року вказано, що у документах ТОВ «Янів» в книгах обліку праці та розрахунків з працівниками значиться ОСОБА_1 , де вказано її заробітну плату за 2003, 2004, 2005 роки, а за 2006 рік - відсутня.

У архівній довідці Комунальної установи «Трудовий архів» Теплицької районної ради № 01-19/89 від 19.02.2018 року зазначено, що в книгах обліку трудового стажу та заробітку працівників та в книгах обліку праці та розрахунків за 2006 рік ТОВ «Янів» немає відомостей про відпрацьовані людинодні ОСОБА_1 . Разом з тим, вказано, що в 2004 році позивачка відпрацювала 297 людиноднів, а в 2005 році 307 людиноднів.

Рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 16.12.2019 року по справі № 144/206/19 заяву ОСОБА_1 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу задоволено. Встановлено факт, що архівні довідки № 01-19/89 від 19.02.2018 року та № 01-19/94 від 19.02.2018 року, які видані комунальною установою «Трудовий архів» Теплицької районної ради Вінницької області на ім`я ОСОБА_1 належать останній.

Позивач, вважаючи, що ій протиправно не зарахували до страхового стажу зазначені в трудовій книжці період роботи у ТОВ «Янів» згідно записів у трудовій книжці № 4-5 з 01.01.2004 року по 05.01.2006 року, у зв`язку з чим позбавили її права на призначення пенсії, позивач звернулася до суду для захисту свого порушеного права.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (надалі - Порядок № 637) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 ( 301-93-п ) «Про трудові книжки працівників», та прийнятою відповідно до зазначеної постанови Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 № 58 зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за № 110.

Відповідно до п.п.1.1 Інструкції №110 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Судом досліджено наявну в матеріалах адміністративної справи копію трудової книжки ОСОБА_1 серії № 0990385 від 1985 року та встановлено, що в ній міститься запис № 4 від 11.07.2000 року про прийняття на роботу в ТОВ «Яків» с. Комарівка у зв`язку з ліквідацією СВК «Мир» та запис № 5 від 05.01.2006 року про звільнення з роботи з ТОВ «Яків» за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України.

Зауваження щодо заповнення та оформлення трудової книжки у відповідача відсутні.

Підставою відмови у призначенні пенсії та зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи у ТОВ «Янів» з 01.01.2004 року по 05.01.2006 року є несплата ТОВ «Янів» страхових внесків за позивача у вказаний період.

Оцінюючи наведені в рішенні про відмову у призначенні пенсії підстави суд керується наступним.

Спірні правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV).

Згідно ст.26 Закон №1058 із змінами право на пенсію за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 26 років у період з 01.01.2018 року по 31.12.2019 року.

Відповідно до ст. 1 Закону №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно з ч.1 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Вказаною статтею визначено порядок обчислення страхового стажу, а саме: періоди трудової діяльності, що враховувалися для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом (по 31.12.2003), зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (на підставі трудової книжки, диплому про період стаціонарного навчання, військового квитка та інших документів, які підтверджують періоди роботи), а з 01.01.2004 - згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу, що містяться в системі персоніфікованого обліку пропорційно до сплати страхових внесків.

Наведене кореспондується положенням ч.2 ст.24 Закону № 1058-IV, за якими страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч.4 ст.24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ від 05.11.1991 року визначено види трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію.

Так, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 3 Закону № 1788-ХІІ у редакції, чинної на час виникнення спірних правовідносин, право на трудову пенсію мали особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів (далі іменуються - підприємства та організації, якщо не обумовлено інше), - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Таким чином, до набрання чинності Законом України №1058-IV (по 31.12.2003), періоди трудової діяльності зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, тобто відповідно до ст. 3, 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на підставі трудової книжки, диплому про період стаціонарного навчання, військового квитка та інших документів, які підтверджують періоди роботи, а з 01.01.2004 - згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу, що містяться в системі персоніфікованого обліку пропорційно до сплати страхових внесків

Згідно статті 1 Закону №1058-ІV, страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у статті 11 Закону №1058-ІV, сплачуються їх роботодавцями та безпосередньо застрахованими особами.

Порядок обчислення та сплати страхових внесків встановлено у частині 1 статті 20 Закону №1058-ІV, якою передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Відповідно до ч. 12 ст. 20 цього Закону, страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Таким чином, страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

При цьому, у частині 10 статті 20 Закону №1058-ІV, вказано, що якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до положень статті 106 Закону № 1058-XV, відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Тобто, за змістом вищезазначених норм вбачається, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Суд вважає, що фактично, внаслідок невиконання роботодавцями позивача обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України, позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а та від 27.03.2018 року у справі № 208/6680/16-а (2а/208/245/16).

З Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Форми ОК - 5) щодо застрахованої особи ОСОБА_1 вбачається, що ТОВ «Янів (код страхувальника 30796737) за звітний період за 2000, 2001, 2002, 2003 роки сплачувало страхові внески, за 2004-2005 роки відомості відсутні.

Разом з тим, робота ОСОБА_1 в ТОВ «Янів» в період з 01.01.2004 року по 05.01.2006 року підтверджується записами в трудовій книжці, архівними довідками про розмір заробітної плати в 2004 та 2005 роках, відпрацьовані людинодні в 2004-2005 роках.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що наявність заборгованості роботодавця перед Пенсійним фондом України по страховим внескам не може бути підставою для відмови у зарахуванні періоду роботи позивача до страхового стажу, оскільки відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, в якому працювала застрахована особа.

Таким чином, суд дійшов висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області неправомірно не врахувало позивачу період роботи позивача

з 01.01.2004 року по 05.01.2006 року до страхового стажу.

Разом з тим, за наслідками дій, що оскаржуються позивачем, прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 11.02.2020 року. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що ефективним способом захисту прав позивача буде визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відмову у призначенні пенсії № 18 від 11.02.2020 року.

Відповідно до ч.2 ст.5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ч.2 ст.9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи наведене, а також те, що розрахунок страхового стажу та призначення пенсій є дискреційними повноваженнями органу пенсійного фонду, та для прийняття рішення про призначення пенсії необхідно дослідити умови, визначені ст.26 Закону України №1058-ІV, суд приходить до висновку, що ефективним способом відновлення порушеного права буде також зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.02.2020 року про призначення пенсії з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні щодо зарахування до страхового стажу періоду роботу у ТОВ «Янів» з 01.01.2004 року по 05.01.2006 року.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з того, що згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, що позов задоволено частково, витрати понесені позивачем у даній справі підлягають відшкодуванню частково у розмірі 560,52 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відмову у призначенні пенсії № 18 від 11.02.2020 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.02.2020 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 560,52 грн (п`ятсот шістдесят гривень 52 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )

відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21050)

Повне судове рішення складено та підписано суддею 06.05.2020.

Суддя Шаповалова Тетяна Михайлівна