Справа № 120/1257/20-а
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2020-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

12 травня 2020 р. Справа № 120/1257/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вільчинського О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом дочірнього підприємства "Ензим" до управління Держпраці у Вінницькій області про визнання протиправними і скасування припису та постанови,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулося дочірнє підприємство "Ензим" (далі - ДП "Ензим", позивач) з адміністративним позовом до управління Держпраці у Вінницькій області (відповідач) про визнання протиправними і скасування припису та постанови.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 28.11.2019 по 11.12.2019 на ДП "Ензим" проводилось інспекційне відвідування з питань контролю за додержанням законодавства про працю та фактичного допуску працівників до роботи без оформлення трудового договору (контракту), за наслідками та на підставі висновків якого 20.12.2019 винесло припис № ВН 1956/198/АВ/П та 14.02.2020 постанову № ВН 1956/198/АВ/ТД-ФС про накладення штрафу у розмірі тридцяти мінімальних заробітних плат за 4 найманих працівників без належного оформлення у розмірі 500760 грн. ДП "Ензим" вважає, що процедура проведення перевірки та повідомлення результатів контролю були здійснені посадовими особами управління Держпраці у Вінницькій області з порушенням вимог Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №823 від 21.08.2019. Висновки акта інспекційного відвідування № ВН 1956/198/АВ від 11.12.2019, на переконання позивача, є безпідставними, хибними та такими, що не відповідають нормам законодавства та фактичним обставинам справи. ДП "Ензим" не погоджується з твердженнями відповідача про фактичний допуск чотирьох працівників до роботи без оформлення трудового договору (контракту), зазначаючи, що з трьома такими особами були укладені цивільно-правові договори на надання послуг, які є дійсними, за наслідками їх виконання сплачуються податки, а четверта особа виконувала роботу відповідно до укладеної 03.01.2019 з ТОВ "ІМ-ТРЕЙД" угоди про співробітництво. Також ДП "Ензим" вважає, що відповідач в оскаржуваній постанові безпідставно застосував санкцію, передбачену абзацом 3 частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у розмірі 30 мінімальних заробітних плат, оскільки як підставу для накладення штрафу зазначив абзац 2 другої частини ст.265 КЗпП України, яка визначає санкцію у розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Відповідно до вимог частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні).

За правилами частини четвертої статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Ухвалою від 20.03.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, встановлені сторонам строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечення.

На виконання вимог ухвали суду від 20.03.2020 та відповідно до положень ст. 162 КАС України, стороною відповідача подано до суду відзив щодо заявлених позовних вимог (вх. №10517 від 05.04.2020). Заперечуючи щодо задоволення адміністративного позову, відповідач зазначає, що на етапі допуску до проведення інспекційного відвідування ДП "Ензим" не порушувало питання щодо призначення та проведення заходів державного нагляду (контролю) за участі старшого опер уповноваженого Гайсинського відділу управління Служби безпеки України у Вінницькій області ОСОБА_1 , а відтак присутність останнього зумовлена ініціативою у вигляді мовчазної згоди ДП "Ензим" як об`єкта інспекційного відвідування. Зазначає, що посадовими особами ДП "Ензим" не надано документального підтвердження, що з усіма працівниками, які були допущено до роботи, трудовий договір оформлено наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та що про прийняття таких працівників подано повідомлення до ДФС, відповідно працівникам не забезпечено право на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за умовами, визначеними ст. 253 КЗпП України. Крім того таким працівникам не забезпечено достовірний облік виконуваної роботи та облік витрат на оплату їх праці. Відповідач вважає, що порушення стосовно працівника ОСОБА_2 . ДП "Ензим" не спростовано, оскільки у переліку персоналу ТОВ "ІМ-Трейд", що є додатком до угоди про співробітництво та організацію взаємовідносин від 03.01.2019, між ДП "Ензим" та ТОВ "ІМ- Трейд", який надано разом з запереченнями директора ДП "Ензим" Скороходом Валерієм Володимировичем , не включена ОСОБА_2 . Щодо цивільно-правових угод з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , то вони, на переконання відповідача, не підпадають під дію Господарського кодексу України та є сумнівною правомірність їх укладання та порушення, що зазначені в акті стосовно них ДП "Ензим" також не спростовані.

Відтак, на переконання управління Держпраці у Вінницькій області, ДП "Ензим" приховує, маскує фактичні трудові відносини під виглядом інших організаційно-правових форм, чим порушує норми, які встановлені та обґрунтовані в акті інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю № ВН 1956/198/АВ від 11.12.2019. Вважає, що оскаржувана постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ВН 1956/198/АВ/ТД-ФС від 14.02.2020 прийнята відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законодавством України, є правомірною та підстави для задоволення позову відсутні.

29.04.2020 на адресу суду від позивача надійшло клопотання, в якому він зазначив, що ДП "Ензим" не планує подавати відповідь на відзив, правова позиція повністю відображена в позовній заяві та цілком підтримується, просив розглянути справу за наявними у ній матеріалами. Відтак, правом подати відповідь на відзив позивач не скористався. У зв`язку з цим не були подані заперечення зі сторони відповідача.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані сторонами докази, суд установив, що відповідно до Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96, вимог Конвенції Міжнародної організації праці № 81 про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, яка ратифікована Законом України від 08.09.2004 № 1985-IV, пп. 5 п. 5 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №823 "Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю" та на підставі листа слідчого управління Головного управління Національної поліції у Вінницькій області від 19.11.2019 № 11739 управлінням Держпраці у Вінницькій області 27.11.2019 виданий наказ "Про проведення інспекційного відділення" № 1071-О. Так, працівникам відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів управління Держпраці у Вінницькій області наказано у період з 28.11.2019 по 11.12.2019 провести інспекційне відвідування у ТОВ "Ензим" (м.Ладижин, вул. Хлібозаводська, буд. 2, ) з питань додержання законодавства про працю та фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) за пунктами 3.1, 3.9, 3.10, 4.16, 4.17, 6.1, 11.1 форми акту інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 18.08.2017 № 1338.

На підставі зазначеного наказу та направлення від 27.11.2019 № 5792/04-03 головними інспекторами праці відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативних-правових актів управління Держпраці у Вінницькій області ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , за участю старшого опер уповноваженого Гайсинського міжрайонного відділу Управління Служби безпеки України у Вінницькій області ОСОБА_1 у період з 28.11.2019 по 11.12.2019 проведено інспекційне відвідування ДП "Ензим", за наслідками якого складений акт № ВН 1956/198/АВ від 11.12.2019 (акт інспекційного відвідування) . Відповідно до вказаного акта під час інспекційного відвідування виявлені такі порушення:

ч. 1 ст.21, ч. 3 ст.24 КЗпП України - допущені до роботи працівники у загальній кількості 24 до укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядження власника або уповноваженого ним органу;

ч. 3 ст.24 КЗпП України, постанови КМУ №413 - допущені до роботи до повідомлення ДФС про прийнятих працівників на роботу працівники, з якими до моменту допуску не було укладено трудового договору оформленого наказом чи розпорядження власника або уповноваженого ним органу;

ч. 2 ст. 30 Закону України № 108 - не забезпечено достовірного обліку виконуваної працівниками роботи шляхом відображення дійсно відпрацьованого усіма працівниками робочого часу у табелі обліку використаного робочого часу, та не забезпечено обліку витрат на оплату праці;

ст.253 КЗпП України - працівникам до укладення трудового договору не забезпечено право на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Акт інспекційного відвідування підписаний заступником директора з адміністративних питань ДП "Ензим" Поблоцьким Володимиром Юрійовичем із зауваженнями.

Не погоджуючись з зазначеним актом, ДП "Ензим" 16.12.2019 направило відповідачу заперечення (зауваження) до нього.

В свою чергу управління Держпраці у Вінницькій області надало ДП "Ензим" відповідь за № 1956-001 від 19.12.2019, відповідно до якої зауваження були відхилені, заперечення долучені до акта інспекційного відвідування.

20.12.2019 управління Держпраці у Вінницькій області винесло припис № ВН 1956/198/АВ/П, яким зобов`язало директора ДП "Ензим" Скорохода В.В. у строк до 20.01.2020 усунути порушення ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст.24 КЗпП України, ч. 3 ст.24 КЗпП України, постанови КМУ №413, ч, 2 ст. 30 Закону України № 108, ст. 253 КЗпП України.

29.01.2020 ДП "Ензим" направило на адресу відповідача доповнення до заперечення щодо акта інспекційного відвідування.

14.02.2020 за результатами розгляду справи про накладення штрафу на підставі акта інспекційного відвідування від 11.12.2019 № ВН 1956/198/АВ за підписом начальника управління Держпраці у Вінницькій області Марунька Володимира Васильовича прийнята постанова про накладення штрафу уповноваженими особами № ВН 1956/198/АВ/ТД-ФС. Відповідно до вказаної постанови на ДП "Ензим" накладено штраф у розмірі тридцяти мінімальних заробітних плат за 4 (чотири) найманих працівників без належного оформлення в сумі 500760 грн.

Вважаючи припис № ВН 1956/198/АВ/П від 20.12.2019 та постанову № ВН 1956/198/АВ/ТД-ФС від 14.02.2020 незаконними, ДП "Ензим" звернулося до суду з цим позовом.

Визначаючись щодо позову, суд виходив з такого.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначаються Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 № 877-V (далі - Закон № 877-V), дія якого поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно з частиною четвертою статті 2 Закону № 877-V заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Зазначені у частині 4 цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому Законом № 877-V порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин 1, 4, 6 - 8, абзацу 2 частини 10, частин 13 та 14 статті 4, частин 1 - 4 статті 5, частини 3 статті 6, частин 1 - 4 та 6 статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини 3 статті 22 цього Закону.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 2 Закону № 877-V органи Державної служби України з питань праці при проведенні заходів державного нагляду (контролю), забезпечують дотримання принципів державного нагляду (контролю); вимог щодо місця здійснення державного нагляду (контролю); вимог щодо врегулювання окремих питань виключно законами; обмежень у проведеннях заходів нагляду контролю в разі наявності конфлікту інтересів; трактувань норм на користь суб`єкта господарювання у разі їх неоднозначного трактування; заборони на вилучення оригіналів документів та техніки; обов`язку збереження комерційної та конфіденційної таємниці; умов проведення планових заходів, розробки методики для визначення критерій ризику; права суб`єкта господарювання на ознайомлення з підставами заходу та отримання посвідчення (направлення) на проведення заходу; вимог до складення наказу, посвідчення (направлення) на проведення заходу та акту за результатами заходу; відповідальності посадових осіб органу державного нагляду (контролю); прав суб`єктів господарювання; права на консультативну підтримку суб`єктів господарювання; громадський захист; оскарження рішень органів державного нагляду (контролю) та умов віднесення суб`єктів господарювання до незначного ступеня ризиків у разі незатвердження відповідних критеріїв розподілу.

Відповідно до частини першої статті 259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктами 1, 7 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96, Державна служба України з питань праці (далі - Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб. Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (зокрема їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю, з урахуванням особливостей, визначених Конвенцією Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованою Законом України від 08.09.2004 № 1985-IV, Конвенцією Міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованою Законом України від 08.09.2004 № 1986-IV, та Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", врегульовані Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 823 (далі - Порядок № 823).

За приписами пунктів 2, 3 Порядку № 823 заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі інспекційних відвідувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів. Контрольні повноваження інспектора праці підтверджуються службовим посвідченням встановленої Мінсоцполітики форми, що видається Держпраці та її територіальними органами.

Пунктом п`ятим Порядку № 823 інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за повідомленням посадових осіб органів державного нагляду (контролю), правоохоронних органів про виявлені в ході виконання ними повноважень ознак порушення законодавства про працю щодо неоформлення та/або порушення порядку оформлення трудових відносин.

Підставою для проведення інспекційного відвідування ДП "Ензим" стало повідомлення слідчого управління ГУ НПУ у Вінницькій області листом від 19.11.2019 № 11739 про наявність інформації щодо порушення законодавства про працю щодо неоформлення та/або порушення порядку оформлення трудових відносин. Така підстава перевірки передбачена пп. 5 п. 5 Порядку № 823.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.

На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою.

Згідно з п. 8 Порядку № 823 про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі.

Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.

Згідно з п. 9 Порядку № 823 під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення. На вимогу об`єкта відвідування або уповноваженої ним посадової особи інспектор праці надає копію відповідного направлення на проведення інспекційного відвідування та вносить запис про проведення інспекційного відвідування до відповідного журналу реєстрації заходів державного нагляду (контролю) об`єкта відвідування (за його наявності) перед наданням акта для підпису.

За приписами п. 9 Порядку № 823 тривалість інспекційного відвідування, невиїзного інспектування не може перевищувати 10 робочих днів.

Порушення відповідачем вказаних норм судом не встановлено.

Відповідно до пунктів 16, 17 Порядку № 823 за результатами інспекційного відвідування складаються акт інспекційного відвідування і в разі виявлення порушень вимог законодавства про працю - припис щодо їх усунення та попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю.

Акт складається в останній день інспекційного відвідування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та об`єктом відвідування або уповноваженою ним особою. Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування. Другий примірник акта залишається в інспектора праці.

Припис є обов`язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення об`єктом відвідування порушень вимог законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування (п. 20 Порядку № 823).

Припис вноситься об`єкту відвідування не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після підписання акта (відмови від підписання), а в разі наявності зауважень - наступного дня після їх розгляду.

Припис складається у двох примірниках, що підписуються інспектором праці, який проводив інспекційне відвідування, та об`єктом відвідування або уповноваженою ним особою (п. 21 Порядку № 823).

Згідно з пунктом 25 Порядку № 823 заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування.

Системний аналіз наведених вище положень дає підстави дійти висновку, що інспекційне відвідування є формою державного нагляду за додержанням законодавства про працю, яке відноситься до повноважень відповідача та яке проводиться на підставі наказу та направлення. За результатами інспекційного відвідування складається акт і в разі виявлення порушень - виноситься припис. Якщо під час інспекційного відвідування встановлено факти використання праці неоформлених працівників, то вживаються заходи щодо притягнення об`єкта відвідування до відповідальності незалежно від усунення виявлених порушень.

Щодо участі в інспекційному відвідуванні старшого опер уповноваженого Гайсинського відділу управління Служби безпеки України у Вінницькій області Білошкапа О.О., то суд зазначає таке.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України "Про заходи, спрямовані на детінізацію відносин у сфері зайнятості населення" №649-р від 05.09.2018 Державній службі з питань праці, Державній фіскальній службі, Пенсійному фонду України, Національній поліції, іншим центральним органам виконавчої влади за участю органів місцевого самоврядування доручено провести: починаючи з 05.10.2018 в установленому порядку комплексні заходи, спрямовані на детінізацію зайнятості та доходів населення; до 05.10.2018 інформаційно-роз`яснювальну кампанію про заплановані заходи та неприпустимість допуску до роботи найманих працівників без оформлення з ними трудових відносин.

Так, вказаним розпорядчим актом Кабінету Міністрів України Державній службі з питань праці, Державній фіскальній службі, Пенсійному фонду України, Національній поліції, іншим центральним органам виконавчої влади за участю органів місцевого самоврядування доручено проведення в установленому порядку комплексні заходи, спрямовані на детінізацію зайнятості та доходів населення.

Оскільки розпорядженням Кабінету Міністрів України "Про заходи, спрямовані на детінізацію відносин у сфері зайнятості населення" №649-р від 05.09.2018 не покладено на Службу безпеки України функції та повноваження щодо проведення комплексних заходів, спрямованих на детінізацію зайнятості та доходів населення, то участь в інспекційному відвідуванні співробітника управління Служби безпеки України у Вінницькій області на підставі вказаного розпорядження є необґрунтованою. Крім того, така можливість не передбачена Порядком №823.

Відповідно до пункту 2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 17.07.2013 (далі - Порядок № 509) штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи). Штрафи можуть бути накладені на підставі акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади.

Пунктом 3 Порядку №509 встановлено, що уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу.

За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу (пункт 8 Порядку № 509).

Відповідач постановою про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 07.11.2019 за порушення позивачем вимог ч. 1 ст. 21, ч. 1,3 ст. 24 КЗпП України, відповідно до ч. 2 ст. 265 КЗпП України застосував до позивача штраф в розмірі 500760 грн. (4173 х 30 х 4 кількість працівників).

Оскаржувані припис та постанова винесені відповідачем за неналежне оформлення трудових відносин ДП "Ензим" з особами, які, на думку відповідача, перебувають з підприємством у трудових відносинах.

Відносно виявлених Управлінням Держпраці у Вінницькій області порушень вимог Кодексу законів про працю України, суд зазначає таке.

За приписами статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно з частиною 1 статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до статті 21 КЗпП України трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами (стаття 23 КЗпП України).

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 820/1432/17, від 13.06.2019 у справі № 815/954/18, від 04.09.2019 у справі №480/4515/18 та від 26.09.2019 у справі № 0440/5828/18.

У той же час взаємовідносини фізичної особи і роботодавця можуть виникати як на підставі трудового, так і на підставі цивільно-правового договору. При цьому, сторони цивільно-правової угоди укладають договір в письмовій формі згідно з вимогами статті 208 Цивільного кодексу України.

Відповідно до норм Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) діє принцип свободи договору.

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у статті 626 ЦК України, згідно з якою договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

З огляду на викладене, такі угоди застосовуються для виконання конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів праці, та у разі досягнення зазначеної мети вважаються виконаними і дія їх припиняється.

Водночас, відповідно до статті 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Оскільки ЦК України визначено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства, не може бути безумовною підставою для визнання правовідносин трудовими той факт, що укладений між сторонами договір не відповідає всім суттєвим умовам будь-якого договору. При визначенні законності укладеного договору (можливості віднесення до цивільного-правового договору) значення має не його найменування, а зміст угоди, яка повинна відповідати волевиявленню сторін, що в свою чергу повинно досліджуватись судом.

Основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

При цьому, виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину, згідно з якою вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

З огляду на викладене, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як встановлено судом, оскаржувана постанова про накладення штрафу прийнята відповідачем за допущення ДП "Ензим" до виконання робіт 4 працівників, а саме без укладення трудового договору, чим порушено вимоги частини третьої статті 24 КЗпП України.

Разом із тим, представником позивача зазначено, що вказані особи не перебували у трудових відносинах з ДП "Ензим", натомість вказано, що вказані особи залучались на основі цивільно-правових договорів.

На підтвердження своєї позиції представником позивача надано копії цивільно-правових договорів, укладених між ДП "Ензим" та ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 .

З наданих доказів суд встановив, що 04.11.2019 між ДП "Ензим" та громадянкою ОСОБА_4 було укладено цивільно-правовий договір № 1/11.

Згідно з п. 1.1 даного договору Виконавець зобов`язується надавати замовнику послуги (виконувати роботи) в обсязі і на умовах передбачених даним договором, а Замовник зобов`язується приймати та оплачувати дані послуги (роботи).

Виконавець не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, а сам організовує процес надання послуг (виконання робіт), у тому числі використовує власні засоби та матеріали (п.1.2. Договору).

Факт надання відповідних послуг (робіт) з боку Виконавця буде засвідчуватись Актами прийому наданих послуг (виконаної роботи). Акт прийому наданих послуг (виконаної роботи) підписується Сторонами після надання послуги (виконання робіт) та є невід`ємною частиною даного договору (п. 1.4 та 1.5 Договору).

Відповідно до п.2.1 в порядку та на умовах визначених Договором. Замовник замовляє а Виконавець зобов`язується за винагороду надати послуги, що виникають в господарській діяльності Замовника з питань миття лабораторного посуду та обладнання при підготовці дослідних операцій, а також санобробіток приміщень підрозділу НДЛ.

04.11.2019 між ДП "Ензим" та громадянкою ОСОБА_6 було укладено цивільно-правовий договір №2/11.

Згідно з п. 1.1 даного договору Виконавець зобов`язується надавати замовнику послуги (виконувати роботи) в обсязі і на умовах передбачених даним договором, а Замовник зобов`язується приймати та оплачувати дані послуги (роботи).

Виконавець не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, а сам організовує процес надання послуг (виконання робіт), у тому числі використовує власні засоби та матеріали (п.1.2. Договору).

Факт надання відповідних послуг (робіт) з боку Виконавця буде засвідчуватись Актами прийому наданих послуг (виконаної роботи). Акт прийому наданих послуг (виконаної роботи) підписується Сторонами після надання послуги (виконання робіт) та є невід`ємною частиною даного договору (п. 1.4 та 1.5 Договору).

Відповідно до п.2.1 в порядку та на умовах визначених Договором. Замовник замовляє а Виконавець зобов`язується за винагороду надати послуги, що виникають в господарській діяльності Замовника з питання прибирання побутових та виробничих приміщень цеху МБС.

14.11.2019 між ДП "Ензим" та громадянкою ОСОБА_5 було укладено цивільно-правовий договір №4/11.

Згідно з 1.1 даного договору Виконавець зобов`язується надавати замовнику послуги (виконувати роботи) в обсязі і на умовах передбачених даним договором, а Замовник зобов`язується приймати та оплачувати дані послуги (роботи).

Виконавець не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, а сам організовує процес надання послуг (виконання робіт), у тому числі використовує власні засоби та матеріали (п.1.2. Договору).

Факт надання відповідних послуг (робіт) з боку Виконавця буде засвідчуватись Актами прийому наданих послуг (виконаної роботи). Акт прийому наданих послуг (виконаної роботи) підписується Сторонами після надання послуги (виконання робіт) та є невід`ємною частиною даного договору (п. 1.4 та 1.5 Договору).

Відповідно до п.2.1 в порядку та на умовах визначених Договором, Замовник замовляє а Виконавець зобов`язується за винагороду падати послуги, що виникають в господарській діяльності Замовника з питання роботи з архівними документами відділу кадрів та бухгалтерії.

До вказаних договорів було внесено Доповнення щодо оплати послуги (роботи) та щодо дії договорів.

Вказані цивільно-правові договори ознак трудового договору, передбачених частиною першою статті 21 КЗпП України, не мають, їм притаманні ознаки цивільно-правових договорів, оскільки оплачується не сам процес праці, а його результат, який оформлюється актами прийняття-передачі виконаних робіт, оплата проводиться виключно на підставі актів прийняття-передачі виконаних робіт, а виконавці не підкорюються правилам внутрішнього трудового розпорядку та самі організовують свою роботу.

Так, предметом укладених договорів з фізичними особами є не процес праці, а її кінцевий результат. В укладених договорах не визначається обсяг виконуваної роботи, а обумовлюється у вигляді зобов`язання виконувати роботи (надавати послуги). У даному випадку, ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 виконували за цивільно-правовими договорами певні роботи за винагороду, де оплачувався не процес праці, а результат після закінчення роботи за актом виконаних робіт (прийомом наданих послуг).

Окрім того, вищевказані договори не містять обов`язку виконавця бути присутнім на підприємстві у визначені робочі години, регламентації процесу праці, часу та тривалості робочого часу. На переконання суду, необхідність укладення цивільно-правових договорів з ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 обумовлюється відсутністю необхідності систематично виконувати роботу певного виду на підприємстві, необхідністю виконувати лише конкретні обсяги замовлень не систематично.

На підтвердження виконання цивільно-правових договорів позивачем надано акти прийому наданих послуг та платіжні доручення щодо сплати винагороди виконавцям. Таким чином, суд доходить висновку, що кінцевий результат послуги було передано позивачу.

Суд звертає увагу, що відповідно до п. "а" ч. 3 ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків зараховується до стажу роботи, що дає право на трудову пенсію. В даному випадку за вказаними цивільно-правовим договорами позивачем нараховувалась і сплачувалась винагорода за виконану роботу, до бюджету сплачувались всі обов`язкові податки та збори на нараховану винагороду, що підтверджується платіжними дорученнями, копії яких наявні в матеріалах справи.

Аналізуючи повноваження, надані інспекторам праці пунктом 10 Порядку № 823, суд зазначає, що останні не наділені повноваженнями тлумачити на власний розсуд характер правовідносин між сторонами за цивільно-правового договору, а тому висновок посадових осіб контролюючого органу про відсутність цивільно-правових відносин між суб`єктом господарювання та вищевказаними особами, що непідтверджений належними та допустимими доказами, не може бути підставою для висновку про допуск працівників до роботи без оформлення трудового договору.

Таким чином, враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що в діях позивача щодо укладання вказаних договорів відсутні порушення ч. 1 ст. 21, ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП України.

Також з наданих позивачем доказів суд установив, що 03.01.2019 між ТОВ "ІМ-ТРЕЙД" та ДП "Ензим" укладено угоду про співробітництво.

Відповідно до п.4 даної угоди ДП "Ензим" забезпечує виробничі приміщення, необхідне обладнання та частково персонал, ТОВ "ІМ-ТРЕЙД" забезпечує технології виробництва препаратів та частково персонал для організації співробітництва та виконання п.1 угоди, перелік якого зазначений в Додатку І до цієї угоди та є її невід`ємною частиною.

За приписами п. 2 ст. 176 ГК України організаційно-господарськими визнаються господарські зобов`язання, що виникають у процесі управління господарською діяльністю між суб`єктом господарювання та суб`єктом організаційно-господарських повноважень, в силу яких зобов`язана сторона повинна здійснити на користь другої сторони певну управлінсько-господарську (організаційну) дію або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Пунктом З ст.176 ГК визначено, що організаційно-господарські зобов`язання суб`єктів можуть виникати з договору та набувати форми договору.

Також в п.4 ст.176 ГК України зазначено, що суб`єкти господарювання мають право разом здійснювати господарську діяльність для досягнення спільної мети, без утворення єдиного суб`єкта господарювання, на умовах, визначених договором про спільну діяльність. У разі якщо учасники договору про спільну діяльність доручають керівництво спільною діяльністю одному з учасників, на нього може бути покладено обов`язок ведення спільних справ. Такий учасник здійснює організаційно-управлінські повноваження на підставі доручення, підписаного іншими учасниками.

Статтею 134 ГК України передбачено, що суб`єкт господарювання, який здійснює господарську діяльність на основі права власності, на свій розсуд, одноосібно або спільно з іншими суб`єктами володіє, користується і розпоряджається належним йому (їм) майном, у тому числі має право надати майно іншим суб`єктам для використання його на праві власності, праві господарського відання чи праві оперативного управління, або на основі інших форм правового режиму майна, передбачених цим Кодексом. Майно, що використовується у господарській діяльності , може перебувати у спільній власності двох або більше власників.

Власник майна має право одноосібно або спільно з іншими власниками на основі належного йому (їм) майна засновувати господарські організації або здійснювати господарську діяльність в інших організаційно-правових формах господарювання, не заборонених законом, на свій розсуд визначаючи мету і предмет, структуру утвореного ним суб`єкта господарювання, склад і компетенцію його органів управління, порядок використання майна, інші питання управління діяльністю суб`єкта господарювання, а також приймати рішення про припинення заснованих ним суб`єктів господарювання відповідно до законодавства, як передбачено ст. 135 ГК України.

Позивач підтверджує, що в первинному додатку до угоди серед персоналу дійсно не було ОСОБА_2 . Проте, надає докази, 03.05.2019 за вх. № ДП /1719/03.05.19 того, що ДП "Ензим" отримало від ТОВ "ІМ-ТРЕЙД" лист такого змісту: "Товариство з обмеженою відповідальністю "ІМ-ТРЕЙД" повідомляє Вас про доповнення переліку персоналу ТОВ "ІМ-ТРЕЙД" для організації співпраці між ТОВ "ІМ-ТРЕЙД" та ДП "Ензим" на виконання умов угоди про співробітництво та організацію взаємовідносин від 03.01.2019 та просить вважати правильним наступний перелік, викладений у Додатку 1 до зазначеної угоди: 1. ОСОБА_15 ; 2. ОСОБА_16 ; 3. ОСОБА_17 ; 4. ОСОБА_18 ; 5. ОСОБА_19 ; 6. ОСОБА_20 ; 7. ОСОБА_21 ; 8. ОСОБА_2 .

Отже, ОСОБА_2 була включена до переліку персоналу ТОВ "Ім-Трейд", з яким укладено угоду про співробітництво, а відтак ДП "Ензим" не виступає відносно цієї особи роботодавцем.

Таким чином, аргументи відповідача про трудовий характер відносин між позивачем та вказаними особами не знайшли свого підтвердження, тому у діях позивача відсутня будь-яка складова абзацу 2 частини 2 статті 265 КЗпП України, за порушення якої останній може нести відповідальність у вигляді фінансових санкцій, які накладені спірним рішенням.

За змістом статті 265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про відсутність з боку позивача порушень вимог трудового законодавства, а відтак наявність підстав для визнання протиправними та скасування оскаржуваних припису про усунення виявлених порушень та постанови про накладення штрафу.

Суд також зазначає, що згідно з частиною 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, висловленій, зокрема, у пункті 45 рішення в справі "Бочаров проти України", пункті 53 рішення в справі "Федорченко та Лозенко проти України" та пункті 43 рішення в справі "Кобець проти України", при оцінці доказів і вирішенні спору суду слід керуватися критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, встановлюючи істину в справі слід базуватися передусім на доказах, які належно, достовірно й достатньо підтверджують ті чи інші обставини таким чином, щоб не залишалося щодо них жодного обґрунтованого сумніву.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 9613,40 грн. підлягає стягненню на користь позивача з управління Держпраці у Вінницькій області за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати припис управління Держпраці у Вінницькій області про усунення виявлених порушень № ВН 1956/198/АВ/П від 20.12.2019.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими особами управління Держпраці у Вінницькій області № ВН 1956/198/АВ/ТД-ФС від 14.02.2020.

Стягнути на користь дочірнього підприємства "Ензим" за рахунок бюджетних асигнувань управління Держпраці у Вінницькій області судові витрати зі сплати судового збору при звернені до суду у сумі 9613,40 грн. (дев`ять тисяч шістсот тринадцять гривень сорок копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п. 3 розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Дочірнє підприємство "Ензим" (24321, Вінницька область, м.Ладижин, вул. Хлібозаводська, 2, )

Управління Держпраці у Вінницькій області (21050, м. Вінниця, вул.Магістратська, 37, )

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович