Справа № 520/3942/2020
Суддя: Білова О.В.
Дата ухвалення: 2020-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

12 травня 2020 р. № 520/3942/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі судді Білової О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (пл. Свободи, буд.5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, 61022, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, ОСОБА_1 , з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просить суд:

- визнати неправомірною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо перерахунку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсії відповідно до норм Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до його пільгового (підземного) стажу періоди роботи з 22.01.1990-13.03.1990, 14.03.1990-02.12.1990, 03.12.1990-28.06.1994, 16.11.1995-03.07.1996, 06.07.1996-31.10.1996, 29.09.1997-18.03.1998, 28.02.2000-10.04.2004 та здійснити перерахунок позивачу призначеної пенсії відповідно до положень статті 8 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці" у розмірі 80% середньої заробітної плати шахтаря, визначеної відповідно до статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з якої обчислюється пенсія, але не менше як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність з дати звернення, тобто з 19.11.2019 та виплатити різницю в пенсії, яка склалася внаслідок перерахунку;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до загального стажу роботи період з 21.11.1994 по 28.08.1995 та здійснити перерахунок призначеної пенсії з урахуванням стажу за цей період.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 12.05.2020 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є пенсіонером за віком на пільгових умовах (список №1) з 19.11.2019. Позивач має понад 15 років стажу під землею. Отримавши пенсію в меншому розмірі, ніж він сподівався, позивач звертався до відповідача з заявами щодо пояснень з приводу розміру призначеної йому пенсії. Так, в отриманій на адвокатський запит інформації позивач дізнався, що йому враховано 14 років 7 місяців 24 дні підземного стажу, що значно менше реального.

Представник відповідача не погодився з позовними вимогами та надав відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що відповідач діяв в межах повноважень, на підставі та у спосіб, передбачений чинним законодавством.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 229 КАС України.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини.

ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області, йому призначена пенсія за віком на пільгових умовах (список №1) з 19.11.2019.

Листом від 20.02.2020 № 1940/0221-20, на адвокатський запит від 24.02.2020, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повідомило, що страховий стаж позивача згідно трудової книжки та індивідуальних відомостей про застраховану особу, складає 37 років 1 місяць 10 днів, з них пільговий стаж за списком №1 складає 14 років 7 місяців 24 дні. Також повідомлено, що відповідно до ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Такий стаж у позивача відсутній. 22.01.2020 перераховано пенсію у розмірі 4962,05 грн.

Так, з розрахунку стажу позивача та відзиву на позов судом встановлено, що до пільгового (підземного) стажу позивачем не зараховано періоди роботи з 22.01.1990-13.03.1990, 14.03.1990-02.12.1990, 03.12.1990-28.06.1994, 16.11.1995-03.07.1996, 06.07.1996-31.10.1996, 29.09.1997-18.03.1998, 28.02.2000-10.04.2004.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Згідно з ч.1 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Зазначені положення ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» узгоджуються з положеннями, викладеними у п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Так, фактично предметом розгляду у цій справі є підстави неврахування відповідачем при призначенні пенсії позивачу частини пільгового стажу позивача, що суттєво впливає на розмір пенсії, яка йому призначена.

Щодо незарахування періодів роботи позивача з 22.01.1990-13.03.1990, 14.03.1990-02.12.1990, 03.12.1990-28.06.1994 до пільгового стажу судом встановлено, що підставою для неврахування зазначених періодів була відсутність у трудовій книжці дати складання наказу № 172 про звільнення позивача.

Так, з трудової книжки позивача судом встановлено, що позивач 22.01.1990 був прийнятий на роботу у Шахту «Донецька» виробничого об`єднання «Краснодонвугілля» учнем підземного горноробочого ділянки № 1 по видобутку з повним робочим днем на підземній роботі відповідно до наказу №7 від 22.01.90. Наказом №37 від 14.03.90 позивача з 14.03.1990 переведено на посаду підземного горноробочого по доставці матеріалів на очисні роботи 2 розряду з повним робочим днем на підземній роботі. Наказом № 145 від 03.12.90 позивача з цієї дати переведено на посаду горноробочого очисного забою 5 розряду з повним робочим днем. З 28.06.1994 позивача звільнено з роботи за власним бажанням наказом № 172.

Судом встановлено, що дійсно в трудовій книжці позивача не зазначено дату складання наказу № 172 про його звільнення.

Згідно зі статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів, які проходять стажування на підприємстві, в установі, організації. Працівникам, що стають на роботу вперше, трудова книжка оформляється не пізніше п`яти днів після прийняття на роботу. Студентам вищих та учням професійно-технічних навчальних закладів трудова книжка оформляється не пізніше п`яти днів після початку проходження стажування. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. N 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки з наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п. 7-6 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, у тих випадках коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлених для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Так, судом встановлено та визнається відповідачем, що позивач при зверненні до органу Пенсійного фонду надав довідки про підтвердження наявності трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, зокрема від 21.11.2013 № 2015.

Зазначена довідка підтверджує роботу позивача за спірний період повний робочий день на підземних роботах, передбачених Списком 1 розділ 1 підрозділ 1 та містить всю необхідну інформацію, включаючи дату, по яку позивач працював у Шахті «Донецька» виробничого об`єднання «Краснодонвугілля».

Однак, відповідачем не наведено жодних підстав для неврахування зазначеного періоду роботи на підставі відповідної уточнюючої довідки.

Неврахування відповідачем періодів роботи позивача з 22.01.1990-13.03.1990, 14.03.1990-02.12.1990, 03.12.1990-28.06.1994 через відсутність дати видачі наказу про звільнення у трудовій книжці за наявності відомостей, що підтверджують такий період роботи, в уточнюючій довідці, не є на переконання суду обґрунтованим, добросовісним, розсудливим та пропорційним.

Також суд не приймає до уваги посилання відповідача на порушення, в даному випадку, вимог «Инструкции о порядке ведения трудовых книжек на предприятиях, в учреждениях и организациях, утвержденная постановлением Госкомтруда СССР від 20.06.1974 №162», оскільки у зв`язку з прийняттям Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, Інструкція від 20.06.1974 №162 не застосовується щодо запису про звільнення у 1994 році (з 29.07.1993, що визначено п. 2 Інструкції від 29.07.1993 № 58).

Отже, відповідач перевіряючи правомірність запису у трудовій книжці позивача щодо його звільнення необґрунтовано посилається на нормативний акт, який на момент такого звільнення вже не діяв.

Таким чином, відповідач не довів належним чином підстав для відмови в зарахуванні до пільгового стажу позивача періоду його роботи з 22.01.1990-13.03.1990, 14.03.1990-02.12.1990, 03.12.1990-28.06.1994.

Щодо періодів роботи позивача, який не був включений відповідачем до пільгового стажу, з 16.11.1995-03.07.1996, 06.07.1996-31.10.1996, 29.09.1997-18.03.1998, судом встановлено наступне.

Підставою для неврахування зазначених періодів відповідач зазначає те, що позивачем на підтвердження проведення атестації робочих місць надано лише трудову книжку та уточнюючі довідки, в той час як доказів проведення атестації робочих місць не надано.

Зі змісту досліджених судом довідок про підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 21.11.2013 № 2014, №2018 від 21.11.2013, №1907 від 6.04.2016 судом встановлено, що вони складені на підставі низки документів, зокрема, атестації робочих місць, та містять усю необхідну інформацію щодо роботи позивача у вказані періоди повний робочий день на підземних роботах, передбачених списком № 1.

Надаючи оцінку вказаним обставинам суд зазначає, що атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 р. № 442 (далі за текстом - Порядок № 442) та Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими Постановою Міністерства праці України N 41 від 1 вересня 1992 р.(далі за текстом - Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Так, статтею 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено адміністративну відповідальність керівників суб`єктів господарювання: порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку № 442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

За змістом пунктів 8 та 9 Порядку № 442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 1, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Суд наголошує, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 29 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору.

Частинами першою та другою статті 153 КЗпП України установлено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII «Про охорону праці» працівники, зайняті на роботах з важкими та шкідливими умовами праці, безоплатно забезпечуються лікувально-профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, газованою солоною водою, мають право на оплачувані перерви санітарно-оздоровчого призначення, скорочення тривалості робочого часу, додаткову оплачувану відпустку, пільгову пенсію, оплату праці у підвищеному розмірі та інші пільги і компенсації, що надаються в порядку, визначеному законодавством.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що роботодавець, який використовує найману оплачувану працю, зобов`язаний створювати безпечні та здорові умови праці, а за неможливості цього - поінформувати працівника під розписку про такі умови праці, а саме про наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Окрім того, роботодавець зобов`язаний поінформувати працівника про пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, в тому числі право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років.

Сукупність правових норм, про які йшлося у параграфах 32, 34, 36, 37, 45, 50, 51, 52 цієї постанови дозволяє дійти висновку, що атестація робочого місця є важливим запобіжником порушень у забезпеченні належних умов праці на підприємствах, в організаціях та установах. Проте, розуміючи положення пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII - «за результатами атестації робочих місць» як обмежувальний захід при призначенні пільгової пенсії, держава покладає відповідальність за непроведення атестації, та відповідно, надмірний тягар, на пенсіонера (позивача у цій справі).

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності.

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Отже, в разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, можна зробити висновок, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «а» статті 13 Закону № 1788-XII.

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах.

До подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 по справі № 520/15025/16-а, в якій відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 10 вересня 2013 року у справі № 21-183а13, від 25 листопада 2014 року у справі № 21-519а14, від 10 й 17 березня 2015 року у справах № 21-51а15, та № 21-585а14, від 14 квітня 2015 року у справі № 21-383а14, від 02 грудня 2015 року у справі № 21-1329а15, від 10 лютого 2016 року у справі № 21-5432а15 та від 12 квітня 2016 у справі № 21-6501а15, щодо відсутності підстав для призначення пенсії на пільгових умовах з огляду на відсутність результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Суд врахував таку позицію Великої Палати Верховного Суду відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Більш того, суд звертає увагу відповідача, що у трудовій книжці позивача (запис № 14) зазначено, що позивач на підставі наказу №434 від 28.08.1997 прийнятий на роботу з 29.09.1997 горноробочим очисного забою 2 розряду з повним робочим днем у шахті. Робоче місце атестовано за умовами праці наказом № 193 від 13.05.1997.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, про те, що відповідачем протиправно не враховано до пільгового стажу позивача стаж його роботи 16.11.1995-03.07.1996, 06.07.1996-31.10.1996, 29.09.1997-18.03.1998.

Щодо неврахування Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області ОСОБА_1 до його пільгового (підземного) стажу періоду роботи з 28.02.2000 по 10.04.2004, судом встановлено, що вказаний період зараховано ОСОБА_1 до його пільгового (підземного) стажу, що підтверджується відповідним розрахунком страхового стажу, копія якого міститься в матеріалах справи. Отже, в цій частині позов не є обґрунтованим.

Також, щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до загального стажу роботи період з 21.11.1994 по 28.08.1995 та здійснити перерахунок призначеної пенсії з урахуванням стажу за цей період, суд зазначає про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині, оскільки вказаний період зараховано ОСОБА_1 до загального стажу роботи у розмірі 09 місяців 08 днів, що підтверджується відповідним розрахунком страхового стажу, копія якого міститься в матеріалах справи.

Враховуючи встановлені при розгляді справи обставини щодо безпідставного неврахування частини пільгового стажу при призначенні пенсії позивачу та висновки суду, порушені права позивача підлягають захисту шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо неврахування відповідачем при призначенні пенсії позивачу до його пільгового (підземного) стажу періодів роботи з 22.01.1990-13.03.1990, 14.03.1990-02.12.1990, 03.12.1990-28.06.1994, 16.11.1995-03.07.1996, 06.07.1996-31.10.1996, 29.09.1997-18.03.1998 та зобов`язання відповідача зарахувати ОСОБА_1 до його пільгового (підземного) стажу періодів роботи з 22.01.1990-13.03.1990, 14.03.1990-02.12.1990, 03.12.1990-28.06.1994, 16.11.1995-03.07.1996, 06.07.1996-31.10.1996, 29.09.1997-18.03.1998 та здійснити перерахунок позивачу призначеної пенсії відповідно до положень статті 8 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці" з дати звернення, тобто з 19.11.2019 та виплатити різницю в пенсії, яка склалася внаслідок перерахунку.

Отже, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 241-247, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (пл. Свободи, буд.5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, 61022, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним неврахування Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області Горбатьку Геннадію Геннадійовичу до його пільгового (підземного) стажу періодів роботи з 22.01.1990-13.03.1990, 14.03.1990-02.12.1990, 03.12.1990-28.06.1994, 16.11.1995-03.07.1996, 06.07.1996-31.10.1996, 29.09.1997-18.03.1998.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до його пільгового (підземного) стажу періоди роботи з 22.01.1990-13.03.1990, 14.03.1990-02.12.1990, 03.12.1990-28.06.1994, 16.11.1995-03.07.1996, 06.07.1996-31.10.1996, 29.09.1997-18.03.1998 та здійснити перерахунок позивачу призначеної пенсії відповідно до положень статті 8 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці" з дати звернення, тобто з 19.11.2019, та виплатити різницю в пенсії, яка склалася внаслідок перерахунку.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду.

Зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складений 12 травня 2020 року.

Суддя Білова О.В.