Справа № 1.380.2019.000370
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2020-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2020 рокуСправа № 1.380.2019.000370 пров. № А/857/2593/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Курильця А.Р., Старунського Д.М.,

при секретарі судового засідання Пильо І.І.

розглянувши у відкритому судовому в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 січня 2020 року (суддя Кухар Н.А., м.Львів, повний текст складено 17 січня 2020 року) у справі за його позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вест Табакко Груп» про застосування адміністративного арешту у вигляді арешту коштів на рахунках платника податків шляхом зупинення видаткових операцій, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року Головне управління ДПС у Львівській області (далі Головне управління) звернулося до суду позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вест Табакко Груп» (далі ТОВ) в якому просило застосувати арешт коштів на рахунках ТОВ, що знаходяться на рахунках цього платника у банківських установах шляхом зупинення видаткових операцій.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14 січня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В доводах апеляційної скарги, з посиланням на норми матеріального права вказує, що на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 78.1.12 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України (далі ПК) було прийнято рішення про проведення документальної позапланової перевірки відповідача, яке оформлено наказом від 17.01.2019 №250 (далі Наказ №250). Проте, 17.01.2019, 18.01.2019 та 21.01.2019 на момент здійснення виходу на податкову (юридичну) адресу ТОВ з метою пред`явлення наказу та направлень на перевірку, було встановлено, що відповідач відсутній. 22.01.2019 при пред`явленні направлень на проведення перевірки відповідачем було відмовлено у допуску до перевірки про що був складений відповідний акт про відмову в допуску до проведення перевірки. У зв`язку з викладеним та керуючись пунктом 94.1 статті 94 ПК, апелянт вважає, що є всі передбачені законом підстави для застосування адміністративного арешту у вигляді арешту коштів на рахунках платника податків у банківських установах.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав, в судове засідання не надіслав свого представника, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Разом з тим, від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на інший час у зв`язку із карантинними обмеженнями, що введені на території України відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» від 22.04.2020 №219.

Розглянувши вказане клопотання, суд апеляційної інстанції вважає, що таке не підлягає задоволенню, оскільки поверхневі та загальні покликання на умови карантину зі сторони суб`єкта владних повноважень (апелянта) не можуть вважатися достатньою підставою для відкладення розгляду справи.

Також необхідно вказати, що судом апеляційної інстанції у період дії карантинних заходів забезпечено процесуальну можливість для сторін та учасників справи доступу до суду, в тому числі і шляхом проведення судового засідання в порядку відеоконференції та надіслання до суду апеляційної інстанції необхідних процесуальних документів та письмових пояснень у даній справі для урахування їх під час розгляду апеляційної скарги.

Про дату, час та місце розгляду справи позивач був повідомлений завчасно (29.04.2020), проте ним не було вжито будь-яких заходів для участі в розгляді справи, зокрема, не заявлено клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції.

Також відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність в судовому засіданні учасників справи (їх представників), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності позивача (його представників). Водночас, будь-яких нових доказів або обставин по справі останнім не наведено, клопотань про їх витребування/долучення тощо останнім не заявлено.

В протилежному випадку відкладення розгляду справи без пошуку реальних можливостей здійснювати правосуддя в умовах карантину може бути розцінено як самоусунення від виконання обов`язку по здійсненню розгляду справи.

Додатково суд апеляційної інстанції враховує, що відповідно до частини п`ятої статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки суду, а й учасників справи.

Так, Європейський суд з прав людини (далі - Суд) від 07.07.1989р. у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку Суду, є доцільнішим, ніж усні слухання; розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім.

Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку із скасуванням у судовому порядку Наказу №250 є відсутні підстави для задоволення позову та застосування арешту коштів на рахунках ТОВ шляхом зупинення видаткових операцій.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ТОВ з 29.06.2017 зареєстровано, як юридична особа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходження якої: м. Львів, вул.Луганська, 3 та взято на облік як платник податку 30.06.2017, основний вид діяльності 49.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту (а.с.5-10).

17.01.2019 Головним управлінням ДФС у Львівській області (далі Головне управління-1) прийнято Наказ №250, яким на підставі підпунктів 16.1.5, 16.1.7 пункту 16.1 статті 16, підпункту 20.1.2 пункту 20.1 статті 20, пункту 73.3 статті 73, підпункту 78.1.1 пункту 78.1 ПК, наказано:

- провести документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ з 17.01.2019 тривалістю 5 робочих днів;

- провести перевірку з метою дотримання вимог податкового законодавства питань проведення взаємовідносин із Товариством з обмеженою відповідальністю «Трейдком - Захід», Товариством з обмеженою відповідальністю «Форест Санрайз» за період липень 2018 року, що містяться у податковій декларації з податку на додану вартість за період липень 2018 року та у податковій декларації з податку на прибуток підприємства за 9 місяців 2018 року, а також з питань дослідження подальшої реалізації придбаних товарів (а.с.14).

З метою проведення перевірки контролюючим органом виписано направлення від 17.01.2019 №№ 431, 432 (а.с.15-16).

Працівниками Головного управління-1 в період з 17.01.2019 по 21.01.2019 при виході за адресою ТОВ для здійснення перевірки було складено акти про неможливість вручення наказу та направлень на проведення позапланової документальної виїзної перевірки (а.с.17-19).

22.01.2019 у зв`язку із не допуском платником податків ТОВ працівників контролюючого органу до перевірки складено акт про відмову в допуску до проведення позапланової виїзної перевірки №60/13-01-14-01/41424926 (а.с.23-25).

Начальником Головного управління-1 23.01.2019 було прийнято рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків № 2832/10/14.1-10, яким застосовано умовний адміністративний арешт майна платника податків ТОВ (а.с.27).

Згідно з пунктом 75.1 статті 75 ПК (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки..

Приписами пункту 85.2 статті 85 ПК передбачено, що платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Пунктом 81.1 статті 81 ПК визначено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів.

Відповідно до абзацу 5 пункту 81.1 статті 81 ПК непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

У пункті 81.2 статті 81 ПК встановлено, що у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.

Пунктом 94.1 статті 94 ПК адміністративний арешт майна платника податків визначений як винятковий спосіб забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.

Вказане положення дозволяє зробити висновок про те, що адміністративний арешт активів є за своїм змістом заходом процедурного примусу, спрямованого на спонукання платника податків до виконання передбачених Кодексом обов`язків. Арешт може бути наслідком як вчиненого платником податків правопорушення (зокрема, у вигляді необґрунтованої відмови у допуску посадових осіб органів ДФС до проведення перевірки).

Надане у статті 94 ПК визначення адміністративного арешту майна за своїм змістом однаково охоплює як арешт коштів, так і арешт іншого майна.

Арешт коштів на рахунку платника податків відповідно до абзацу другого підпункту 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 ПК здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення органу ДФС до суду.

Суд зазначає, що заявлення позивачем вимоги про зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків є обраним заявником способом податкового примусу у вигляді арешту коштів на рахунках платника податків, однак доказів дотримання процедури застосування такого заходу податкового примусу позивачем до суду не надано.

Статтею 59 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що арешт на майно або кошти банку, що знаходяться на його рахунках, арешт на кошти та інші цінності юридичних або фізичних осіб, що знаходяться в банку, здійснюються виключно за постановою державного виконавця, приватного виконавця чи рішенням суду про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, встановленому законом. Зняття арешту з майна та коштів здійснюється за постановою державного виконавця, приватного виконавця або за рішенням суду.

Зупинення власних видаткових операцій банку за його рахунками, а також видаткових операцій за рахунками юридичних або фізичних осіб здійснюється в разі накладення арешту відповідно до частини першої цієї статті, а також в інших випадках, передбачених договором, Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», іншими законами та/або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку, кореспондентському рахунку. Зупинення видаткових операцій здійснюється в межах суми, на яку накладено арешт, крім випадків, коли арешт накладено без встановлення такої суми або коли інше передбачено договором, законом чи умовами такого обтяження.

Так, зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків можливо виключно у випадках накладення арешту на кошти як виду адміністративного арешту за рішенням суду.

Окрім того, у ході судового розгляду справи встановлено, що ТОВ було оскаржено в судовому порядку Наказ №250.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року у задоволенні позову ТОВ до Головного управління-1 про визнання протиправним і скасування наказу відмовлено повністю.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2019 року апеляційну скаргу ТОВ задоволено. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року скасовано. Позов ТОВ задоволено. Визнано протиправним і скасовано Наказ №250 (а.с.52-68).

Згідно з частини четвертої статті 78 КАС обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на те, що Наказ №250 скасовано, суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування наслідків перевірки наказ про проведення якої скасовано у встановленому порядку, а отже і для задоволення позову Головного управління щодо застосування арешту коштів на рахунках ТОВ шляхом зупинення видаткових операцій.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 січня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді А. Р. Курилець
Д. М. Старунський
Повне судове рішення складено 7 травня 2020 року.