Справа № 320/7270/19
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2020-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2020 року справа №320/7270/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Терлецька О.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення про розмір поновленої пенсії ОСОБА_1 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Київської області провести розрахунок пенсії позивачки, починаючи з 20.12.2016 року у розмірі відповідно до ч.2 ст.40 Закону України " Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування", застосувавши коефіцієнт заробітної плати позивача, показник середньої заробітної плати за три роки до розрахунку пенсії, з проведенням перерахунку, відповідно до вимог діючого законодавства та щоквартального підвищення розміру пенсії, починаючи з 20.12.2016 року, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів на усі несвоєчасно нараховані суми позивачки, починаючи з 20.12.2016 року до їх фактичної виплати з дотриманням норм Закону про те, що пенсія позивачки не може бути меншою за мінімум, встановлений Законом.

В обгрунтування чого зазначила, що на виконання рішення суду, якими було визнано право позивачки на призначення пенсії за віком з 20.12.2016 року з проведенням індексації та компенсації втрати частини доходів, відповідно до якого Відповідач був зобов`язаний призначити та виплатити пенсію за віком позивачці відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Фастівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області (яке відповідно до постанови КМУ від 22 серпня 2018 р. № 628 «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України» було реорганізовано в Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області - далі «Відповідач» та/або «УПФУ») призначив виплату пенсії Позивачці в розмірі з 20.12.2016 року - 949,00 грн., з 01.10.2017 року - 1373,00 грн., та з 01.12.2019 року - 1638,00 грн.

Позивач зазначила , що відповідно до даних з пенсійної справи - електронний кабінет Порталу Електронних Послуг (https://portal.pfu.gov.ua/). а саме - Протокол/розпорядження щодо призначення/перерахунку пенсії, а також відповідно до Розпорядження №155666, Відповідачем було призначено пенсії Позивачці у вищезазначеному розмірі.

Оскаржуване рішення відповідача щодо розрахунку пенсії, на думку позивача, містить очевидні порушення, які привели до призначення пенсії довічно у вищезазначеному розмірі, при цьому допущені наступні порушення: не враховані показники заробітної плати позивачки; не врахований показник середньої заробітної плати, дійсний на момент розрахунку пенсії у розмірі 4805,74 грн.; не виконано перерахунку відповідно до вимог діючого законодавства та щоквартального підвищення розміру пенсії; не враховані вимоги законодавства стосовно мінімального розміру пенсії; не проведено індексації та компенсації втрати частини доходів відповідно до чинного законодавства.

Позивачка не погоджується з рішенням щодо розрахунку розміру її пенсії, вважає його незаконним і дискримінаційним то звертається з цим позовом до суду за захистом та відновленням її порушеного права та законного інтересу на належний розмір пенсійних виплат та запобігання дискримінації.

Ухвалою суду від 02.01.2020 відкрито загальне позовне провадження в даній адміністративній справі.

Заперечуючи проти позову в письмовому відзив, відповідач просить суд відмовити в його задоволенні, та зазначив, що ознайомившись зі змістом заявлених вимог, їх підставами та матеріально-правовим обґрунтуванням відповідач з ними не погоджується, вважає що:

1. В частині прохання визнати протиправним та скасувати рішення про розмір поновленої пенсії ОСОБА_1 :

- заявлені вимоги не підлягають до розгляду в порядку позовного провадження, оскільки випливають з виконання судового рішення - Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 19.12.2017 року у справі № 381/2191/17;

- в заяві не наводяться факти порушення Відповідачем права на отримання Позивачкою основної державної пенсії за віком як в частині розрахунку сум призначеної відповідачем та його попередником пенсії, так і належних доказів на їх підтвердження в частині невиконання рішення суду;

- у якості обґрунтування заяви безпідставно заявлено про порушення Відповідачем та його попередником приписів пенсійного законодавства України, тоді як з розпоряджень/розрахунків уповноваженого органу Пенсійного фонду України вбачається, що всі вимоги законодавства, зазначені в позовній заяві та Постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 19.12.2017 року у справі № 381/2191/17 при її виконанні Відповідачем були дотримані, розмір призначеної Позивачці пенсії за віком відповідає нормам законодавства, доказів на спростування вказаних розрахунків адвокатом Позивачки суду не надано, посилань на їх існування не заявлено;

2. В частині вимог про зобов`язання Відповідача провести розрахунок пенсії позивачки, починаючи з 20.12.2016 року у розмірі відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування»:

- у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є Постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 19.12.2017 року у справі № 381/2191/17, яка набрала законної сили;

- вимога до уповноваженого органу Пенсійного фонду України про здійснення розрахунку компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії відповідно до Закону України від 19.10.2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та виплати компенсації без визначення її суми заявлена безпідставно, оскільки державна пенсія за віком була призначена Позивачці за вказаним рішенням суду та виплачувалась своєчасно з моменту її призначення, а відтак відсутні правові підстави для виплати Позивачці компенсації втрати частини доходу на підставі зазначеного Закону;

3. У якості підстав для звернення з позовом адвокатом Позивачки Меламедом В.М. заявлено про те, що Відповідач та Фастівське об`єднане управління ПФУ Київської області знехтували Конституцією України та пенсійним законодавством України, проявили кричущу дискримінацію Позивачки на підставі її національної приналежності, а саме у зв`язку з її постійним проживанням в Державі Ізраїль, доказів чому не надано, у зв`язку з чим у суду наявні підстави для постановлення окремої ухвали на адресу Ради адвокатів м. Києва.

у зв`язку з чим відповідач вважає, що в частині вимог про неналежне виконання судового рішення заява не підлягає задоволенню, а в іншій частині вимог провадження у справі підлягає закриттю.

Протокольною ухвалою суду від 08.04.2020 вирішено подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

ОСОБА_1 громадянка України, ІПН НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_2 , виданий Фастівським МРВ ГУМВС України в Київській обл., 28.03.1997 року.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.12.2017 року по справі №381/2191/17, Фастівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області було зобов`язано призначити Позивачці пенсію за віком з 20.12.2016 року з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів (далі - «Преюдиційна постанова»). Відповідно до Протоколу/розпорядження щодо призначення/перерахунку пенсії, а також відповідно до Розпорядження №155666, Відповідачем було призначено пенсії Позивачці у розмірі з 20.12.2016 року - 949,00 грн., з 01.10.2017 року - 1373,00 грн., та з 01.12.2019 року - 1638,00 грн.

Позивачка не погоджується з рішенням щодо розрахунку розміру її пенсії, вважає його незаконним і звертається з цим позовом до суду за захистом та відновленням її порушеного права та законного інтересу на належний розмір пенсійних виплат.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

У відповідних положеннях Конституції України закріплено основи соціальної спрямованості держави:

Стаття 1: «Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава».

Стаття 3: «Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. [...]».

Стаття 19: «»[...] Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46: «Громадяни мають право на соціальний захист, що вкіючає право на забезпечення їх [...]у старості [...].»

Стаття 92: «Виключно законами України визначаються:[...] б. основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення [...]».

Рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року №25-рп/2009.

Цим рішенням Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), п. 2 ч. 1 ст. 49, друге речення ст.51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

У Рішенні № 25-рп/2009 Конституційний Суд України зауважив, що всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавлено цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод у редакції протоколів №11 та № 14 (04 листопада 1950 року).

Стаття 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі І цієї Конвенції.

Перший протокол до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ( 20 березня 1952 року).

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пічкур проти України» (Заява № 10441/06) від 07 листопада 2013 року.

У рішенні «Пічкур проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. За наведених вище міркувань Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала ст. 14 Конвенції у поєднанні зі ст. 1 Першого протоколу (параграфи 51, 54).

Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Суханов та Ільченко проти України» (Заяви № 68385/10 та № 71378/10) від 26 червня 2014 року.

У рішенні «Суханов та Ільченко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).

Суд зазначив, що ст. 1 Першого протоколу включає в себе три окремих норми: «перша норма, викладена у першому реченні першого абзацу, має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого абзацу, стосується позбавлення власності і підпорядковує його певним умовам; третя норма, закріплена в другому абзаці, передбачає право Договірних держав, зокрема, контролювати користування власністю відповідно до загальних інтересів. Проте ці норми не є абсолютно непов`язаними між собою. Друга і третя норми стосуються конкретних випадків втручання у право на мирне володіння майном, а тому повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закріпленого першою нормою» (параграф 30).

Щодо соціальних виплат, ст. 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію ст. 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (параграф 31).

Суд повторив, що першим і найголовнішим правилом ст. 1 Першого протоколу є те. що будь-яке втручання державних органів / право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства» Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (параграф 53).

Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Щокін проти України» (Заяви № 23759/03 та № 37943/06) від 14 жовтня 2010 року.

«Перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення «законів». Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (параграф 50)».

Європейська соціальна хартія (переглянута), 03 травня 1996 року.

Європейська соціальна хартія (переглянута), яка набрала чинності для України 01 лютого 2007 року, визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист.

«Сторони визнають метою своєї політики, яку вони запроваджуватимуть усіма відповідними засобами як національного, так і міжнародного характеру, досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися такі права та принципи:

[...]

23. Кожна особа похилого віку має право на соціальний захист.

[...]

Закон України від 09 липня 2003 року № 1058-ІУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІУ).

Відповідними статтями Закону передбачено:

«Стаття 5. Сфера дії Закону

1. Цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону [...]

Стаття 27. Розмір пенсії за віком

1. Розмір пенсії за віком визначається за формулою:

П - Зп * Кс, де:

П - розмір пенсії, у гривнях;

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях;

Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

2. За бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.

Стаття 40. Порядок визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії

1. Для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також: враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000року незалежно від перерв.

[...]

2. Заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою:

Зп = Зс х (Ск : К), де:

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях:

Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Тимчасово, з і січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки;

Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кзі + Кзг + Кзз + ... + Кзn );

К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

[...]

Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії, за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу), а в разі одноразової сплати єдиного внеску відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" - за місяць, в якому укладено договір про добровільну участь.

[...]

Стаття 46. Виплата пенсії за минулий час

[...] 2. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів [...]

Стаття 47. Виплата пенсії

Пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, викчючно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України

[...]

Разрахунок пенсії.

1. Так, ст. 27 Закону про Пенсії встановлено, що розмір пенсії за віком визначається за

формулою: П = Зп Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях (далі - «сума заробітної плати для обчислення пенсії»); Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

Ч. 2 ст. 40 Закону про пенсії визначає заробітну плату (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях: Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Ск:К це сума коефіцієнтів заробітної плати, котрі нараховуються співвідношення заробітної плати позивача до середньої заробітної плати за той же період.

Порушення законодавства в Рішенні щодо розрахунку розміру пенсії.

В порушення ст. 27 та 40 Закону, у Рішенні не враховані показники заробітної плати Позивачки та не розрахований коефіцієнт її заробітної плати.

В пенсійній справі Позивачки наявні данні з заробітної плати Позивачки. Однак, Відповідач взагалі не обчислює заробітну плату для розрахунку пенсії.

В порушення ст. 27 та 40 Закону в Рішенні не враховано показник середньої заробітної плати на момент розрахунку. Отже, при визначенні розміру пенсії Позивачки, Відповідачем повинен був братися показник середньої заробітної плати у розмірі 4805,74 грн., чого не вбачається з розрахунку виконаному УПФУ.

В порушення ч.2 ст.42 Закону про пенсії відповідачем не виконано перерахунку відповідно до вимог діючого законодавства та щоквартального підвищення розміру пенсії.

Відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону про пенсії - щороку здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій через збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, на коефіцієнт, що відповідає не менш як 20 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, порівняно з попереднім роком.

Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону. Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

З 1 січня 2016 року у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону. Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму - ч. 3 вищевказаної статті. Відповідно до абз.З ч.2 ст.40 «Тимчасово, з 1 січня 2018року по 31 грудня 2018року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017роки».

Дана норма про перерахунок пенсії також була порушена Відповідачем, що вбачається із наданого розрахунку, адже жодного перерахунку, встановленого законом, здійснено не було.

Пенсія Позивачки не може бути меншою за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Відповідно до п.4 Прикінцевих положень Закону про пенсії - мінімальний розмір пенсії за віком, передбачений абзацом першим частини першої статті 28 цього Закону, встановлюється за наявності у чоловіків 25 років, а у жінок 20 років страхового стажу. Збільшення пенсії, передбачене абзацом другим частини першої статті 28 цього Закону, встановлюється за кожний повний рік страхового стажу понад 25 років чоловікам і 20 років жінкам.

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2016 рік», ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2017 рік», ЗУ «Про Державний бюджет України на 2018 рік», ЗУ «Про Державний бюджет України на 2019 рік» - прожитковий мінімум на одну особу у розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність становив: 2016 році -1247 грн., 2017 році - з 1 січня - 1247 гривень з 1 травня - 1312 гривень з 1 грудня - 1373 гривен, 2018 році - з 1 січня - 1247 гривні з 1 липня - 1435 гривень з 1 грудня - 1497 гривень, 2019 році - з 1 січня - 1497 гривень з 1 липня - 1564 гривні.

Отже, враховуючи те, що пенсія Позивачці була призначена з 2016 року та сумарний страховий стаж Позивачки є більшим за 20 років, враховуючи трудову книгу та довідки про заробітну плату Позивачка однозначно має право на пенсію у розмірі більшому аніж прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність.

Водночас як вбачається з розрахунку наданого Відповідачем - то розмір призначеної Позивачці пенсії не відповідає встановленому законом прожитковому мінімуму для осіб, які втратили працездатність, який змінювався кожного року, починаючи з 2016 року.

Європейський суд з прав людини, у справах: «Проніна проти України», «Богатова проти України»; «Петриченко проти України», згідно до яких, заявники - громадяни України, зверталися за захистом свого права передбаченого статтею 46 Конституції України, а саме право на пенсію у розмірі, не нижчому від прожиткового мінімуму. ЄСПР зазначив, що: «Суд зазначає, що у цій справі заявник також вимагав у національних судах розрахунку розміру його пенсії у відповідності до вимог статті 46 Конституції України. Однак національні суди не зробили жодної спроби проаналізувати вимогу заявника з цієї точки зору, незважаючи на пряме постання на неї у кожній судовій інстанції.».

Компенсація втрати частини доходів та індексація.

Відповідно до преюдиційної постанови суду від 19.12.2017 року відповідач призначив пенсію з 20.12.2016 року. Однак, як доведено вище, вирішив призначити розмір пенсії не у відповідності з діючим законодавством. Слід признати, що недоотримані позивачкою грошові суми її пенсії не виплачені з 20.12.2016 року з вини відповідача.

Згідно ст. ст. 1, 2, 6 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 р. № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у тому числі пенсій, у випадку порушення строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого органу, які виплачують за рахунок коштів Пенсійного фонду України, ... а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.

Відповідно до абз. 1, 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991р. № 1282-ХП індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема - пенсії.

Індексація грошових доходів передбачена перш за все з метою - підтримки купівельної спроможності соціальних виплат, які визначаються залежно від прожиткового мінімуму громадян.

Отже, аналізуючи цю норму право на індексацію мають всі громадяни України, без встановлення залежності від місця проживання.

Відповідно до ст.ст. 2. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 р № 1282-ХІІ в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101%, пенсія підлягає обов`язковій індексації. Оскільки під час тривання періоду неправомірної не сплати Позивачці всієї належної їй пенсії, величина індексу споживчих цін у багатьох місяцях перевищувала встановлений в розмірі 101% поріг індексації, то пенсія Позивачці має бути проіндексована.

За таких обставин, враховуючи неправомірність поведінки Відповідача і положення порядку у відповідності с ч.2 ст. 46 Закону про пенсії, у відповідності з якими пенсія повинна бути виплачена «...5 нарахуванням компенсації втрати частини доходів», відповідні пенсійні виплати мають бути нараховані і виплачені Позивачці з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Окрім того, в преюдиційній постанові шановним судом вже було встановлено обов`язок Відповідача призначити та виплачувати пенсії Позивачці, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Відповідно до п.4 ст.78 КАС України: «Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом». Також, п.2,3 ст. 14 КАС України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 р. № 2050-Ш «Підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).»

Отже, враховуючи той факт, що пенсія Позивачці була нарахована в сумі, яка є значно меншою, аніж та, що встановлена діючим законодавством, і не виплачена з вини саме УПФУ, та чинним судовим рішення вже було встановлено обов`язок Відповідача призначити та виплатити пенсію Позивачці саме з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Отже, з правової оцінки фактичних обставин справи слідує, що в порушення ст.19 Конституції України та ст. 2 КАС України, Відповідач у процесі виконання своїх повноважень щодо здійснення розрахунку пенсії Позивачки - прийняв рішення з приводу розрахунку пенсії Позивачки не на підставі, та не в межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України:

не врахував усіх обставин, в тому числі такі як заробітна плата Позивачки, коефіцієнт її заробітної плати та дані з середньої заробітної плати за відповідні роки, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), тобто прийняв своє рішення не обгрунтовано;

упереджено, недобросовісно, не розсудливо, з не дотриманням принципу рівності перед законом, не запобігаючи дискримінації, тому що немає пенсіонерів в Україні крім Позивачки, якому би Відповідач призначив пенсію без врахування даних його заробітної плати, менше мінімуму, встановленого Законом та відмовлявся би проводити йому періодичні перерахунки, як іншим пенсіонерам;

не пропорційно, зокрема з не дотриманням необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів Позивачки і цілями, на досягнення яких спрямоване рішення про перерахунок пенсії;

не своєчасно, тобто своїм рішенням умисно відкладав час отримання Позивачкою належної їй за законом пенсії.

На підставі всього вищевикладеного, рішення Відповідача щодо нарахування пенсії позивачці у розмірі, без встановленого у законі розрахунку та нижчому за встановлений законом, виключно яким регулюються відносини у питаннях пенсії, має бути визнано протиправним та скасовано.

Частиною 2 статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Разом з тим, відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду доказів на підтвердження правомірності своїх дій. Водночас, доводи відповідача, викладені у відзиві, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При звернені з даним позовом до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн., отже вказані витрати підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення про розмір поновленої пенсії ОСОБА_1 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Київської області провести розрахунок пенсії позивачки, починаючи з 20.12.2016 року у розмірі відповідно до ч.2 ст.40 Закону України " Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування", застосувавши коефіцієнт заробітної плати позивача, показник середньої заробітної плати за три роки до розрахунку пенсії, з проведенням перерахунку, відповідно до вимог діючого законодавства та щоквартального підвищення розміру пенсії, починаючи з 20.12.2016 року, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів на усі несвоєчасно нараховані суми позивачки, починаючи з 20.12.2016 року до їх фактичної виплати з дотриманням норм Закону про те, що пенсія позивачки не може бути меншою за мінімум, встановлений Законом.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області ().

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Терлецька О.О.