Справа № 160/3685/20
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2020-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 травня 2020 року Справа № 160/3685/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Захарчук - Борисенко Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадження у м. Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
06.04.2020 ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просив:
- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо зниження основного розміру раніше нарахованої пенсії з 55% до 50% розміру грошового забезпечення такими, що суперечать статтям 22, 24, 58, 64 Конституції України та ст. 13 Закону № 2262-ХІІ, яка була чинною під час звільнення позивача в 1999 році, - протиправними;
- згідно вимог ст. 13 Закону №2262-ХІІ, яка була чинною на час звільнення позивача у 2003 році, визначити основний розмір пенсії в розмірі 55% грошового забезпечення за 20 років вислуги, та згідно п. 3 ст. 55 Закону №2262-ХІІ та забов`язати відповідача з 01.01.2008 року виплатити недоотримані позивачем кошти;
- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів з 01.01.2008 року на день винесення рішення суду відповідно до частини 2 ст. 46 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
В обгрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він є пенсіонером МВС України з 28.11.2003 та знаходиться на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. Після звільнення в запас, позивачу була призначена пенсія згідно ст. ст. 12а, 13а Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», УМВС України в Дніпропетровській області за вислугу років, основний розмір якої склав 55 % грошового забезпечення за 20 років вислуги.
З 01.01.2008 позивачу було здійснено перерахунок пенсії, при проведенні якого було встановлено 50% від грошового забезпечення, тобто, зменшено розмір грошового забезпечення на 5%. В 2020 році позивач звернувся до відповідача із скаргою, якою вимагав негайно провести перерахунок раніше нарахованої пенсії, згідно чинного законодавства ст. 13 ЗУ №2262-ХІІ у редакції на момент його звільнення 2003 року, тобто 55% грошового забезпечення. Однак, листом від 19.03.2020 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відмовило позивачу в проведенні перерахунку раніше нарахованої пенсії.
Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, а тому звернувся з даним адміністративним позовом до суду для захисту своїх порушених прав та законних інтересів.
Ухвалою суду від 13.04.2020 було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні.
Окрім того, цією ж ухвалою суду відповідачу було встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких грунтуються заперечення відповідача.
Так, копію ухвали суду від 13.04.2020 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було отримано 16.04.2020, що підтверджується розпискою, оригінал якої міститься в матеріалах справи.
Однак, станом на 12.05.2020 відповідачем до суду не надано відзиву на позовну заяву, або інших заяв чи клопотань.
Відповідно до частини 4 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України, оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є пенсіонером МВС України з 28.11.2003, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за 20 років вислуги відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, зільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
З 01.01.2008 відповідно до постанови КМУ від 07.11.2007 № 1294 позивачу було перераховано розмір грошового забезпечення із розрахунку 50% грошового забезпечення.
Матеріалами справи підтверджено, що 14.02.2020 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із скаргою, в якій просив здійснити перерахунок та виплату пенсії відповідно до вимог ст. 13 Закону № 2262-ХІІ, в редакції, що діяла до 01.04.2014 у розмірі 55% грошового забезпечення.
На скаргу позивача від 14.02.2020, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області Листом 3431-2685/О-02/8-0400/20 від 19.03.2020 повідомило, що з 29.04.2006 набрав чинності Закон України від 04.04.2006 № 3591-ІV «Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців».
Пункт «в» статті 13 в новій редакції Закону № 2262-ХІІ визначає розмір пенсій, які призначаються військовослужбовцям, звільненим зі служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України. Таким чином, для підвищення пенсій на 5% чи 10% учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, яке було раніше передбачено цим пунктом, правові підстави відсутні.
У зв`язку з цим, для обчислення пенсії ОСОБА_1 пенсії у розмірі 55% від грошового забезпечення, правові підстави відсутні.
Не погодившись з такими діями відповідача щодо перерахунку раніше призначеної пенсії з 55% на 50% від грошового забезпечення, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Правовідносини сторін, що виникають у сфері реалізації особами, які мають право на пенсію, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України, при цьому що держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист регулюються регулюються нормами Конституції України від 28.06.1996 № 254к/96-ВР, Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового та рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року №2262-ХІІ, Закону України "Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців" №3591 від 04.04.2006 року, Закону України «Про внесення змін до деяких Законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців» від 04.04.2006 № 3591-IV тощо.
Відповідно до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробітті з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до п "в" ч.1 ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового та рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року №2262-ХІІ (в редакції Закону України №85/98-ВР від 05.02.1998 року), особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії - 1, розмір пенсії за вислугу років збільшується на 10 відсотків, а віднесеним до категорії 2, 3 та 4 на 5 відсотків відповідних сум грошового забезпечення.
Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців" №3591 від 04.04.2006 року, пункт "в" викладено в наступній редакції, а саме: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстроково служб та військової служби за контрактом, які звільняються з військової служби на умова Закону України "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" (пункт "в" статті 12): за вислугу 15 років - 40 процентів відповідних сум грошового забезпечення із збільшенням цього розміру на 2 проценти за кожний повний рік вислуги понад 15 років, але не більше ніж 50 процентів відповідних сум грошового забезпечення. Тобто вказаними змінами виключено положення щодо збільшення розміру пенсії за вислугу років на 5% відповідних сум особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до 2 категорії.
Закон України від 04.04.2006 № 3591-IV «Про внесення змін до деяких Законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців», змінив порядок призначення пенсії за вислугу років.
При цьому, суд зазначає, що п.4 розділу II Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких Законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців» від 04.04.2006№ 3591-IV, визначено, що вислуга років для призначення пенсій, що була обчислена особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, особам надстрокової служби за контрактом та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб», відповідно до нормативно-правових актів щодо призначення пенсії до набрання чинності цим Законом перегляду не підлягає.
Порядком проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №45 від 13 лютого 2008 року, пенсії, призначені відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію згідно і Законом, перераховуються на умовах та в розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.
Перерахунок пенсії здійснюється на момент виникнення такого права і проводиться у строки, передбачені частинами другою і третьою статті 51 ЗУ Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Якщо внаслідок перерахунку розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 51 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" перерахунок пенсій, призначених особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців.
Перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Право на виплати зі сфери соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції вперше у рішенні від 16 грудня 1974 року у справі Міллер проти Австрії, де Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і в рішенні Гайгузус проти Австрії від 16 вересня 1996 року, відповідно до якого, якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.
Відповідно до правової позиції Європейського суду у справі Кечко проти України (рішення від 08 листопада 2005 року) в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Суд зауважує, що зазначена позиція кореспондується позиції Верховного Суду, викладеній в постанові Верховного Суду від 03.04.2018 у справі №175/1665/17 (адміністративне провадження №К/9901/9550/18).
При цьому, суд зауважує, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Як встановлено судомта підтверджено матеріалами справи, підставою для припинення виплат пенсії у розмірі 5 % за участь ОСОБА_1 у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи стало те, що з 29.04.2006 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців» від 04.04.2006 № 3591-IV. При цьому, для підвищення пенсій на 5% чи 10% учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, яке було раніше передбачено цим пунктом правові підстави відсутні.
Суд звертає увагу, що Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 01.01.2008 зменшивши розмір пенсії ОСОБА_1 за вислугу років на 5% відповідних сум грошового забезпечення, як особі, яка брала участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, порушивши при цьому вимоги п.4 розділу II Прикінцевих положень Закону України від 04.04.2006 № 3591-VI «Про внесення змін до деяких Законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців».
Суд також зазначає, що при здійсненні перерахунку пенсії відповідним категоріям військовослужбовців має застосовуватися норма, що визначає розмір грошового забезпечення у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії.
Внесені Законом України "Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців" №3591 від 04.04.2006 року зміни, якими виключено положення щодо збільшення розміру пенсії за вислугу років на 5% відповідних сум особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до 2 категорії, не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії, оскільки процедура призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення.
Відтак, системний аналіз наведених вище норм чинного законодавства України у сукупності з обставинами, встановленими судом в процесі розгляду даної справи на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, дозволяє суду прийти до висновку про обґрунтування позивачем належними доказами протиправності дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо виключення з основної пенсії ОСОБА_1 пенсії у розмірі 5% за участь останнього у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.
Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що позовна вимога про визнання дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо зниження з 55% до 50% відповідних сум грошового забезпечення пенсії ОСОБА_1 з 01 січня 2008 року противоправними є такою, що підлягає задоволенню.
Крім того, суд зазначає, що строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала у зв`язку з непроведенням перерахунку пенсії з вини відповідного суб`єкта владних повноважень, немає.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 листопада 2019 року у справі № 1140/3136/18, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 6 лютого 2019 року у справі № 522/2738/17, від 9 липня 2019 року у справі 676/1557/16-ц, у постановах Верховного Суду, зокрема, від 24 квітня 2018 року у справі № 646/6250/17, від 30 жовтня 2018 року у справі № 493/1867/17, від 22 січня 2019 року у справі № 201/9987/17(2-а/201/304/2017).
Вирішуючи питання про зобов`язання відповідача вчинити певні дії, суд звертає увагу на Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
З аналізу наведеного вбачається, що на даний час Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства.
Зазначена норма не передбачає дискреційних повноважень у відповідача щодо нарахування, перерахунку та виплати пенсії у розумінні Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року.
Отже, належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2008 року, виходячи із розміру 55 % від сум, з яких нарахована пенсія, згідно з п. «в» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб», в редакції, яка діяла до внесення змін до Закону, а саме до 04.04.2006, та виплатити заборгованість, яка виникла внаслідок недоплати пенсії, за вирахуванням раніше виплачених сум.
Щодо вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів з 01.01.2008 року на день винесення рішення суду відповідно до частини 2 ст. 46 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд зазначає, що у разі набрання чинності рішенням суду про зобов`язання сплатити недоплачену частину пенсії за період з 01.01.2008 року за результатом перерахунку, належним виконанням судового рішення буде вважатися виплата в повному обсязі недоплаченої суми пенсії кількома платежами, так і однією сумою, а повним виконанням рішення суду буде сплата відповідачем всієї недоплаченої різниці.
При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Статтею 55 Закону України від 09.04.1992, № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» також визначено, що нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Виходячи з вищенаведеного, основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 2 Закону №2050-ІІІ, ст. 55 Закон № 2262-XII та Порядком №159 є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки, щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду.
З наведеного слідує, що коли суми нараховуються за рішенням суду, то підстава для виплати компенсації виникає у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду. А отже, визначальними обставинами для виплати компенсації є дати нарахування та фактичної виплати вказаних доходів, оскільки основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої ст. 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" є порушення встановлених строків саме виплати нарахованих доходів.
Отже, оскільки обов`язок здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу з 01.01.2008 року встановлюється тільки у даному рішенні, то відсутні підстави за наявності яких можлива виплата суми компенсації в розумінні Закону №2050-ІІІ.
За таких обставин, суд не вбачає підстав у зобов`язанні відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів з 01.01.2008 року на день винесення рішення суду відповідно до частини 2 ст. 46 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи, що позивач відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору, підстави для розподілу судових витрат у даному випадку відсутні.
Керуючись ст. ст. 72-77, 139, 241-246, 263, 291, 382, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо зниження основного розміру раніше нарахованої пенсії з 55% до 50% розміру грошового забезпечення ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2008 року, виходячи із розміру 55 % від сум, з яких нарахована пенсія, згідно з п. «в» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб», в редакції, яка діяла до внесення змін до Закону, а саме до 04.04.2006, та виплатити заборгованість, яка виникла внаслідок недоплати пенсії, за вирахуванням раніше виплачених сум.
В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко