Справа № 260/1384/19
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2020-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2020 рокуЛьвівСправа № 260/1384/19 пров. № А/857/2695/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Кузьмича С.М.,

з участю секретаря судового засідання - Омеляновської Л.В.,

а також сторін (їх представників):

від позивача - не з`явився;

від відповідача - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29.01.2020р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Закарпатській обл. про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (в частині вирішення питання про розподіл судових витрат) (суддя суду І інстанції: Гаврилко С.Є., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 14 год. 08 хв. 29.01.2020р., м.Ужгород; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 03.02.2020р.),-

В С Т А Н О В И В:

30.09.2019р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив скасувати вимогу відповідача Головного управління /ГУ/ ДПС у Закарпатській обл. № Ф-5860-50 від 12.09.2019р. про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 7976 грн. 54 коп.; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені судові витрати по справі, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 4000 грн. (а.с.12-13).

Розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, проведено судом першої інстанції за правилами загального позовного провадження (а.с.9-10).

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 29.01.2020р. заявлений позов задоволено; визнано протиправною та скасовано вимогу відповідача ГУ ДПС у Закарпатській обл. № Ф-5860-50 від 12.09.2019р. про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 7976 грн. 54 коп.; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Закарпатській обл. на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 768 грн. 40 коп. сплаченого судового збору; у задоволенні вимог позивача щодо відшкодування витрат на правову допомогу відмовлено (а.с.138-145).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням в частині відмови у стягненні витрат на оплату правничої допомоги адвоката, його оскаржив позивач ОСОБА_1., який покликаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до невірного вирішення питання щодо розподілу судових витрат, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині вирішення питання розподілу судових витрат на правничу допомогу адвоката та прийняти нове судове рішення, яким стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 4000 грн. (а.с.150-153).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що на виконання приписів процесуального закону та з метою стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесених витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката до позовної заяви були додані належні і достатні докази понесення позивачем вказаних витрат, а саме копія договору про надання правничої допомоги № 27 від 27.09.2019р., опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом за договором, відповідно до якого вартість правничої допомоги визначена в розмірі 4000 грн., а також квитанцію до прибуткового касового ордера № 17 від 30.09.2019р. про фактичну сплату витрат на адвоката.

Факти підписання позивачем названих документів та сплати коштів адвокату є беззаперечними доказами узгодження між позивачем та адвокатом вартості послуг з правничої допомоги, їх фактичного надання адвокатом та прийняття останніх.

Натомість акт приймання-передачі наданих послуг є лише одним з документів, який може підтверджувати надання послуг.

Більше того, оскільки за приписами п.5.1. вказаного договору останній діє до моменту ухвалення судом остаточного рішення у справі щодо оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) і необмежений наданням послуг лише в суді першої інстанції, складення і підписання акту про надання послуг за діючим в даний час договором є передчасним.

Відтак, висновки суду першої інстанції про те, що до суду не було надано доказу, який би свідчив про прийняття позивачем послуг адвоката не відповідають дійсності.

Крім того, процесуальні документи у цій справі (позовна заява, заява про зміну підстав позову та заява про усунення недоліків позовної заяви) були підготовлені адвокатом, а позивачем лише підписані. Доказів того, що такі документи були підготовлені самим позивачем матеріали справи не містять, а тому висновки суду з цих підстав є необґрунтованими і не відповідають дійсності.

Інші надані адвокатом послуги - вивчення наданих документів протягом 30 хвилин (оскаржуваної вимоги, платіжних документів про сплату всіх податків і зборів, документів про здійснення підприємницької діяльності) та надання консультацій протягом однієї години (яка стосувалася спірних правовідносин, узгодження правової позиції по справі, порядку виконання можливого рішення суду про задоволення позову і правових наслідків відмови у позові) також стосувалися спірних правовідносин, а тому є понесеними позивачем з підстав неправомірних дій відповідача і прийнятої ним оскаржуваної вимоги.

Доводи про те, що суд позбавлений можливості з`ясувати належним чином необхідність надання адвокатом послуг, які наведені в описі виконаних робіт (наданих послуг), не ґрунтуються на законі і не відповідають дійсності, оскільки адвокат приймав участь у засіданнях суду першої інстанції з розгляду даної справи та за потреби міг надати суду пояснення про обставини підписання процесуальних документів у даній справі.

Відповідач ГУ ДПС у Закарпатській обл. скерував до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального законодавства та ухвалив законне і справедливе судове рішення в частині вирішення питання щодо розподілу судових витрат (а.с.165-171).

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося. Також в порядку ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до роз`яснень, які наведені в п.13.1 постанови Пленуму ВАС України № 7 від 20.05.2013р. «Про судове рішення в адміністративній справі» у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Рішення суду першої інстанції в частині, що не оскаржена особою, яка подала апеляційну скаргу, не може бути скасовано або змінено апеляційним судом (п.13.2 цієї постанови).

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині задоволених позовних вимог, тому в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.

Водночас, апелянтом ОСОБА_1 оскаржується рішення суду в частині розподілу судових витрат, зокрема, відмови суду в стягненні на користь позивача понесених витрат на правову допомогу в заявленому розмірі 4000 грн.

Приймаючи рішення в цій частині суд першої інстанції керувався критеріями реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Оскільки подана позовна заява є незначного обсягу, підписана самим позивачем; на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху недоліки позову усунуті також позивачем, суд позбавлений можливості з`ясувати належним чином необхідність надання адвокатом послуг, які наведені в описі виконаних робіт (наданих послуг), а саме щодо підготовки позовних матеріалів, враховуючи те, що жодних процесуальних документів у межах цього позову адвокат позивача не складав.

Також суд не прийняв до уваги час, витрачений адвокатом на вивчення наданих клієнтом документів (кількістю 0,5 год.) та надання консультації клієнту (кількістю 1 год.), оскільки не зрозуміло, яка саме допомога була надана з таких питань.

Водночас, доказів прийняття позивачем наданих адвокатом послуг не представлено, оскільки між вказаними особами не складено акту прийняття правових послуг.

Отже, з огляду на викладені обставини, заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг).

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо розподілу судових витрат такими, що відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства, з наступних причин.

Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому ст.134 КАС України.

За змістом п.1 ч.3 ст.134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З наведеного слідує, що в підтвердження здійсненої правової допомоги необхідно долучати розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до ст.30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої палати Верховного Суду від 27.06.2018р. у справі № 826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Позивачем заявлені до відшкодування витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою, отриманою від адвоката в суді першої інстанції на стадії пред`явлення позову, в загальному розмірі 4000 грн.

На підтвердження факту надання правової допомоги адвокатом позивачем представлено:

договір про надання правничої допомоги № 27 від 27.09.2019р., за яким правничу допомогу позивачу надано адвокатом Розманом С.Ю.; вартість правничої допомоги визначена в розмірі 4000 грн. (а.с.26);

опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом за укладеним з ОСОБА_1 договором № 27 від 27.09.2019р. про надання правничої допомоги (а.с.27);

квитанцію до прибуткового касового ордера № 17 від 30.09.2019р. про оплату послуг адвоката на суму 4000 грн. (а.с.28).

Під час розгляду справи в суді першої інстанції будь-яких інших документів в частині понесених витрат на правничу допомогу позивач не надавав.

Водночас, представлені документи містять істотні недоліки, які враховані судом під час вирішення питання про розподіл судових витрат.

Зокрема, між сторонами договору не узгоджений чіткий перелік правових послуг та вартість кожної послуги. Натомість, представлений опис робіт (наданих послуг) підписаний лише адвокатом Розманом С.Ю., що виключає можливість стверджувати про погодження сторонами таких робіт та їх вартості.

До матеріалів справи не надано підписаного сторонами акту виконаних робіт, що також унеможливлює з`ясування факту дійсного надання послуг адвоката по справі.

Отже, надані суду матеріали не доводять факт понесення позивачем витрат на правову допомогу саме в розглядуваній адміністративній справі № 260/1384/19.

Щодо оцінки заявлених до відшкодування адвокатських витрат (їх складу та вартості) колегія суддів вважає їх істотно завищеними, оскільки розглядувана справа віднесена процесуальним законом до справ незначної складності.

Як доведено матеріалами справи сам позивач є адвокатом (свідоцтво № 21/112 від 11.11.2002р.) та займається індивідуальною адвокатською діяльністю (а.с.14-15, 48); ним самостійно були подані аналогічні за змістом позови до суду 28.12.2018р. (справа № 260/22/19) та 29.01.2019р. (справа № 260/102/19) (а.с.115-116).

Відповідно до опису виконаних робіт (наданих послуг) за договором про надання правової допомоги № 27 від 27.09.2019р. адвокатом було надано наступні послуги:

вивчення наданих клієнтом документів 0,5 год. вартістю 1200 грн./год. - всього 600 грн.;

перегляд законодавчої бази, пошук і вивчення судової практики 0,5 год. вартістю 1200 грн./год. - всього 600 грн.;

надання консультації клієнту 1 год. вартістю 1 000 грн./год. - всього 1 000 грн.;

підготовка позовних матеріалів 2 год. вартістю 900 грн./год. - всього 1800 грн.

Між тим, 26.02.2019р., 28.03.2019р. та 15.04.2019р. позивач ОСОБА_1 подав до суду позовні заяви щодо оскарження аналогічних вимог про сплату боргу (недоїмки), до яких долучив договори про надання правничої допомоги № 04 від 25.02.2019р., № 08 від 25.03.2019р., № 10 від 13.04.2019р. (а.с.118, 121, 124).

До вказаних договорів адвокатом Розманом С.Ю. складені однакові за змістом описи робіт (наданих послуг) на суми 5000 та 4000 грн. кожен із аналогічними роботами щодо перегляду законодавчої бази, пошуку і вивчення судової практики, вивчення наданих клієнтом документів (а.с.119, 122, 125).

Оцінюючи в сукупності викладене, враховуючи доводи відповідача, який вказує на неспівмірність заявлених витрат на правничу допомогу із складністю справи та ціною позову, колегія суддів вважає за таких умов позивачем не підтверджено несення витрат на правові послуги в розглядуваній справі.

Такий висновок логічно та послідовно витікає з аналізу як представленого договору про надання правничої допомоги № 27 від 27.09.2019р. і додаткових документів до нього, так і фактичних обставин отримання позивачем-адвокатом правових послуг від іншого адвоката по справі незначної складності.

За таких умов суд позбавлений об`єктивної можливості оцінити рівень адвокатських витрат, достовірно встановити несення таких витрат позивачем, а також обґрунтованість рівня їх вартості.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477- IV від 23.02.2006р. «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п.30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п.55 з подальшими посиланнями).

Як відзначено у п.95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява N 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у п.154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Водночас, відповідачем у клопотанні від 29.01.2020р. детально та послідовно викладено свою позицію щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань податкового органу понесених витрат на правову допомогу, що підставно врахованого судом першої інстанції (а.с.111-114).

Враховуючи те, що наданими до справи документами витрати на правничу допомогу не підтверджено, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат є відсутність їх документального підтвердження.

Також в контексті наведених обставин позивачем не доведено відображення адвокатом доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, як самозайнятої особи шляхом надання доказів ведення Книги обліку доходів та витрат, затв. наказом Міндоходів № 481 від 16.09.2013р. «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення».

При вирішенні наведеного питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду по наведеній категорії справ, яка викладена у додатковій постанові від 08.05.2018р. у справі № 810/2823/17, в постановах від 15.05.2018р. у справі № 821/1594/17, від 27.06.2018р. у справі № 826/1216/16, від 05.09.2019р. у справі № 826/841/17, від 19.09.2019р. у справі № 826/8890/18, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковою під час вирішення наведеного спору.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про обґрунтованість та підставність висновків суду в частині розподілу судових витрат.

За правилами ст.139 КАС України підстав для розподілу судових витрат за цим апеляційним провадженням немає.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду в оскарженій частині, а тому підстав для скасування рішення в цій частині колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ч.3 ст.243, ст.310, ч.2 ст.313, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29.01.2020р. в адміністративній справі № 260/1384/19 (в частині вирішення питання про розподіл судових витрат) залишити без задоволення, а вказане рішення суду - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку лише у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді В. З. Улицький
С. М. Кузьмич
Дата складення повного тексту судового рішення: 06.05.2020р.