Справа № 460/2601/20
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2020-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

12 травня 2020 року м. Рівне №460/2601/20

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Жуковської Л.А. розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якому просить:

-визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо не призначення з 27.12.2019 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку у відповідності до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити ОСОБА_1 з 27.12.2019 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку у відповідності до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зарахувавши в стаж роботи з 01.01.1999 по 31.12.2003 в повному обсязі незалежно від фактичної тривалості роботи в цей період.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 22.02.1993 має статус особи, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорія 3. Вказує про те, що оскільки має статус особи, потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи та досягнувши пенсійного віку - 27.12.2019 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області з заявою про призначення пенсії із заниженням віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи". Проте, відповідач листом від 14.01.2020 №24/02-05 повідомив про відмову в призначенні пенсії із заниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи". Вказує про те, що якості аргументів щодо відмови в призначенні пенсії зазначено, що факт постійного проживання у зоні гарантованого добровільного відселення не підтверджено. Також відмова відповідача аргументувалася недостатністю необхідного стажу для призначення пенсії. Вважає таку відмову протиправною та просить суд позов задовольнити.

Ухвалою суду від 06.04.2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області подано відзив на позовну заяву. В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що позивач до управління щодо призначення пенсії не звертався, відповідно і рішення про відому у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку згідно з ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи" не приймалося. Вказує про те, що позивач досяг пенсійного віку 01.05.2019, з заявою про призначення пенсії звернувся 23.12.2019, тобто з пропуском трьохмісячного строку звернення для призначення пенсії. Зазначає про те, що право на пенсію зі зниженням пенсійного віку на умовах ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи" визначається з урахуванням періодів проживання або роботи на території радіоактивного забруднення. Відповідно до довідки виданої виконкомом Великоцепцевицької сільської ради Володимирецького району Рівненської області позивач проживав в с. Великі Цепцевичі в період з 01.05.1965 по 27.11.2983 та з 25.11.1985 по 01.09.1986 та з 10.03.1988 по теперішній час. Відповідач наголошує на тому, що відповідно до записів трудової книжки позивача в період з 01.09.1986 по 05.07.1988 позивач навчався в Білій Церкві (чиста зона) та з 27.02.1898 по 15.05.1996 позивач працював в Рівненському обласному підприємстві по продажі, монтажу та ремонту медичної техніки "Медтехніка" (чиста зона). Таким чином, позивач не проживав (не працював) з моменту аварії на ЧАЕС до 01.01.1993 три роки в зоні гарантованого добровільного відселення. Звертає увагу суду на те, що стаж позивача становить 19 років 8 місяців 2 дні (а.с.47-49, 50-53)

04.05.2020 позивачем через ВДЗ (канцелярію) суду подано відповідь на відзив (а.с.54-57).

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд розглядає за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Враховуючи, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши позовну заяву, відзив на позовну заяву, з`ясувавши усі обставини справи, перевіривши їх дослідженими доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином, який відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 22.02.1993 постійно працював чи працює, або проживає чи проживав у зонах гарантованого добровільного відселення (категорія 3) (а.с.9).

Згідно з довідкою, виданою виконкомом Великоцепцевицької сільської ради Володимирецького району Рівненської області, ОСОБА_1 проживав з 01.05.1965 по 27.11.1983, з 25.11.1985 по 01.09.1986 та з 10.03.1988 по теперішній час в селі Великі Цепцевичі Володимирецького району Рівненської області, територія якого згідно з постановою Кабінету Міністрів УРСР №106 від 23.07.1991 відноситься до зони гарантованого добровільного відселення. Підставою видачі вказаної довідки є погосподарські книги та особові рахунки (а.с.12).

Судом також встановлено, що 23.12.2019 позивач звернувся з заявою про призначення пенсії. До заяви долучено паспорт громадянина України, ідентифікаційний номер, посвідчення серії НОМЕР_1 від 22.02.1993, трудову книжку, військовий квиток, дипломи, довідку про місце проживання та копії архівних документів (а.с.10).

Листом від 14.01.2020 №24/02-5 Володимирецький відділ обслуговування громадян (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повідомив позивачу про відмову в призначенні пенсії за віком згідно з ст. ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки відсутнє право на зниження пенсійного віку та необхідний стаж (а.с.11).

Не погоджуючись з відмовою відповідача в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Законом України, що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, є Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV)

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону №1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, умов проживання і трудової діяльності, соціального захисту потерпілого населення передбачено Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 (далі - Закон №796-XII).

Відповідно до ст. 9 Закону №796-ХІІ особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи; 3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт; 4) громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.

Пунктом 3 статті 11 Закону №796-ХІІ передбачено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Згідно з п.3 ч.1 ст.14 Закону №796-XII для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3.

Частиною 1 статті 55 цього Закону особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.55 Закону №796-XII особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років пенсійний вік зменшується на 3 роки (початкова величина) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону №1058-IV та Закону №796-XII (ч.3 ст.55 Закону №796-XII).

З аналізу наведеної норми судом встановлено, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 3 ст. 65 Закону №796-XII посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та надає право користування пільгами, встановлені цим Законом.

Отже, видача посвідчення серії Б (категорія 3) підтверджує той факт, що станом на 01.01.1993 позивач проживав в зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Наявність у позивача статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи відповідачем не оспорюється, посвідчення є чинним і вказує на те, що він згідно п.4 ч.1 ст.14 Закону №796-XII є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Як було встановлено судом, відповідачем відмовлено позивачу у призначені пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону №796-XII,зокрема, посилаючись на те, що факт постійного проживання чи роботи в зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на ЧАЕС (26.04.1986) до 01.01.1993 документально не підтверджено.

Постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 №106 "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи" с. Великі Цепцевичі Володимирецького району Рівненської області відносяться до зони гарантованого добровільного відселення.

Так, в період з 01.05.1965 по 27.11.1983, з 25.11.1985 по 01.09.1986 та з 10.03.1988 по теперішній час позивач проживав в селі Великі Цепцевичі Володимирецького району Рівненської області, що підтверджується довідкою виданою виконкомом Великоцепцевицької сільської ради Володимирецького району Рівненської області від 10.05.2019 №1828 (а.с.12).

Відтак, судом встановлено факт постійного проживання або постійної роботи позивача в зоні гарантованого добровільного відселення з 26.04.1986 по 31.07.1986, необхідний для застосування початкової величини зниження пенсійного віку на 3 роки.

Вказаною довідкою також підтверджується період проживання позивача в селі Великі Цепцевичі Володимирецького району Рівненської області з 01.05.1965 по 27.11.1983, з 25.11.1985 по 01.09.1986 та з 10.03.1988 по10.05.2019 - дата видачі довідки.

Щодо тверджень відповідача про віддаленість місця роботи позивача з посиланням на трудову книжку позивача та відповідні архівні довідки, у яких зазначено, що у спірний період, а саме: з 01.09.1986 по 05.07.1988 він навчався в Білій Церкві та з 27.02.1989 по 15.05.1996 працював в Рівненському обласному підприємстві по продажі, монтажу і ремонту медичної техніки "Медтехніка", суд ставиться критично, з огляду на таке.

У відповідності до ч.1 ст.48 Кодексу законів про працю трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника, а отже, трудова книжка не відноситься до документів, які підтверджують період проживання потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи в зоні гарантованого добровільного відселення.

Враховуючи викладене, позивач має право на зменшенням пенсійного віку на 6 років відповідно до ст.55 Закону №796-ХІІ (3 роки початкова величина та 3 роки додатково за повних 6 років проживання в зоні гарантованого добровільного відселення).

Водночас, ч.3 ст.55 Закону №796-XII визначено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Згідно з ч.1 ст.26 Закону №1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

При цьому, в силу вимог ст.55 Закону №796 позивач має право на зменшення на 6 років як пенсійного віку, так і страхового стажу.

Суд зазначає, що для призначення пенсії на пільгових умовах позивач повинен мати страховий стаж 20 років.

Згідно з ч.1, 2 ст.24 Закону №1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Також, ч.4 ст.24 Закону №1058-ІV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Статтею 48 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Дана норма кореспондує з ст.62 Закону України " Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII).

Відповідно до п.1, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Так, у разі якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Висновки аналогічного характеру викладені у постанові Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №439/1148/17.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_3 позивач 16.05.1996 прийнятий на роботу в колгосп імені Шевченка Володимирецького району колгоспником на цегельний завод. У період з 01.04.1996 працював колгоспником, кількості відпрацьованих трудоднів - 188, мінімум трудоднів - 150, з 01.04.1997 кількість відпрацьованих трудоднів - 255, мінімум трудоднів - 150, з 01.04.1998 кількість відпрацьованих трудоднів - 243, мінімум трудоднів - 150, з 01.04.1999 кількість відпрацьованих трудоднів - 97, мінімум трудоднів - 150, з 01.04.2000 кількість відпрацьованих трудоднів - 60, мінімум трудоднів - 150, з 01.04.2001 кількість відпрацьованих трудоднів - 62, мінімум трудоднів - 150, з 01.04.2002 кількість відпрацьованих трудоднів - 83, мінімум трудоднів - 150, з 01.04.2003 кількість відпрацьованих трудоднів - " - ", мінімум трудоднів - 150.

27.05.2004 звільнений з роботи за власним бажанням (а.с.13-16).

Отже, в трудовій книжці позивача відображена кількість відпрацьованих у колгоспі імені Шевченка трудоднів, мінімум трудоднів та суми сплаченої за них заробітної плати.

Вказані обставини також підтверджуються архівною довідкою Трудового архіву Володимирецького району від 29.05.2018 №236/04-02 (а.с.24).

Водночас, Трудовий архів Володимирецького району на адвокатський запит надав відповідь від 18.03.2020 №251/04-02, згідно з якою книги наказів з особового складу, книги протоколів загальних зборів колгоспників та рішення правління колгоспу ім. Шевченка / СВК ім. Шевченка в с.В. Цепцевичі Володимирецького району Рівненської області за 1999 - 2004 роки на зберігання не надходили (а.с.29).

Так, судом встановлено, що у період з 01.04.1999 по 01.04.2003 позивач не відпрацював в колгоспі встановленого мінімуму трудоднів, відтак, згідно з ст.56 Закону №1788-XII при обчисленні стажу роботи враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Отже, позовні вимоги в частинні зарахування в стаж роботи період роботи в сільськогосподарському виробничому кооперативі ім.Шевченка з 01.01.1999 по 31.12.2003 незалежно від фактичної тривалості роботи в даний період до задоволення не підлягають.

Покликання відповідача про те, що позивач до управління із заявою про перерахунок пенсії не звертався, суд вважає безпідставним та необґрунтованим, оскільки вказані обставини спростовуються належними в матеріалах справи доказами.

Звернення позивача до управління із заявою, яка не відповідає Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", суд вважає надмірним формалізмом, що призводить до затягнення поновлення порушеного права позивача на отримання пенсії.

Висновки аналогічного характеру викладені Верховним Судом у постанові від 31.10.2019 у справі №160/7699/18.

Як судом було встановлено, позивач має право на зменшенням пенсійного віку, то наслідком встановлення протиправної бездіяльності є зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до ч.4 ст.245 КАС України, у випадку, визначеному п.4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Частиною 1 статті 58 Закону №1058-ІV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який, зокрема, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

З урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, суд дійшов до висновку про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону №796-ХІІ, з урахуванням висновків, викладених в судовому рішенні.

Висновки аналогічного характеру викладені Верховним Судом у постанові від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень частково не обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, а позивач частково довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У сукупності викладених обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення частково.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (ч.3 ст.139 КАС України).

Отже, на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області судовий збір у розмірі 420,40 грн.

Оригінал квитанції знаходиться в матеріалах справи (а.с.5).

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Короленка, 7, м. Рівне, 33028, ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови зменшити ОСОБА_1 пенсійний вік на 6 років при призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку у відповідності до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку у відповідності до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області судовий збір у розмірі 420,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення, з урахуванням п.3 розділу VI "Прикінцевих положень" Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складений 12 травня 2020 року.

Суддя Жуковська Л.А.