Справа № 240/2086/20
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2020-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
08 травня 2020 року м. Житомир справа № 240/2086/20
категорія 112030100
Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Черняхович І.Е., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - відповідач), в якому з урахуванням заяви від 23.03.2020 (вх.№8950/20) про збільшення розміру позовних вимог просить:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови йому у перерахунку і виплаті пенсії з урахуванням у складі грошового забезпечення, з якого призначається пенсія, фактично отриманих ним сум індексації за період з грудня 2015 року по листопад 2017 року включно, згідно з довідкою військової часини НОМЕР_1 від 04.12.2019№5873
- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату призначеної йому пенсії за період з 28.12.2018, з урахуванням у складі грошового забезпечення, з якого призначається пенсія, фактично отриманих ним сум щомісячної додаткової грошової винагороди згідно з Постановою КМУ від 22.09.2010 року №889, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, додаткових премій, винагороди за безпосередню участь в АТО, з яких було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з грудня 2015 року по листопад 2017 року включно згідно з довідкою в/ч НОМЕР_1 від 20.03.2018 №886 відповідно до постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11.12.2018 у справі №0640/3708/18, а також фактично отриманих ним сум індексації за період з грудня 2015 року по листопад 2017 року включно, згідно з довідкою військової часини НОМЕР_1 від 04.12.2019 №5873.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що починаючи з 13.12.2017 він перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Позивач вказує, що на виконання постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11.12.2018 у справі №0640/3708/18 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснило перерахунок його пенсії та врахувало до складу грошового забезпечення, з якого призначається пенсія, фактично отриманих ним за період з грудня 2015 року по листопад 2017 року включно сум щомісячної додаткової грошової винагороди згідно з Постановою КМУ від 22.09.2010 року №889, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, додаткових премій, винагороди за безпосередню участь в АТО, згідно з довідкою в/ч НОМЕР_1 від 20.03.2018 №886. Разом з тим, ОСОБА_1 зазначає, що пізніше йому стало відомо, що при призначенні йому пенсії відповідачем у складі грошового забезпечення, з якого призначається пенсія, протиправно не було враховано індексацію грошового забезпечення. У зв`язку з цим він отримав у військовій часині НОМЕР_2 , де проходив службу, довідку від 04.12.2019 №5873 про розмір виплаченої йому індексації за період з січня 2016 року по листопад 2017 року та звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про проведення йому перерахунку пенсії з урахуванням у складі грошового забезпечення, з якого призначається пенсія, фактично отриманих ним сум індексації вказаних у довідці. Однак, за наслідками розгляду своєї заяви отримав відмову, оформлену листом від 28.12.2019 №Я-6049, в якій відповідач посилався на те, що індексація не належить до щомісячних виплат та не входить до складу додаткових видів грошового забезпечення, а тому не може враховуватися при обчисленні пенсії.
Вважаючи вказану відмову у перерахунку пенсії протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Ухвалою судді від 11 березня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі №240/2086/20 за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи. Крім того, вказаною ухвалою відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення йому копії цієї ухвали для подання ним відзиву на позовну заяву.
Копію ухвали про відкриття провадження у справі 12 березня 2020 року було надіслано на адресу місцезнаходження Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, що повернулось на адресу суду, ухвалу про відкриття провадження у справі Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській отримало 17 березня 2020 року (а.с.39).
31 березня 2020 року до суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та необґрунтованими. На підтвердження такої позиції відповідачем вказано, що індексація грошового забезпечення не включена до зазначеного в ст. 43 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та в постанові Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 переліку складових грошового забезпечення, з розміру яких обчислюється пенсія. Виплата індексації залежить від певних обставин, її розмір не є фіксованим, тому вона не належить до щомісячних виплат та додаткових видів грошового забезпечення, які враховуються при обчисленні пенсії. Крім того у відзиві Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зазначає, що пенсія була призначена позивачу на підставі грошового атестату серії ЗУ №347873 та довідки про додаткові види грошового забезпечення від 15.12.2017 №2643, в яких була відсутня інформація про суми індексації грошового забезпечення. Враховуючи вищезазначене, відповідач просить відмовити в задоволенні позову (а.с.33-34).
Зважаючи на незначну складність справи, суд вважає за можливе розглянути дану адміністративну справу за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи відповідно до норм ст.ст. 257, 263 КАС України.
У відповідності до частини четвертої статті 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді техніка четвертої гаубичної самохідно-артилерійської батареї другого гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону.
Наказом командира 26 артилерійської бригади оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 11.12.2017 №161-РС (по особовому складу) прапорщика ОСОБА_1 було звільнено з військової служби у запас (а.с.12), а на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12.12.2017 №155 (по стройовій частині) його з 12.12.2017 було виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с.11).
Починаючи з 13.12.2017 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області позивачу була призначена пенсія за вислугу років відповідно до норм Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Розрахунок розміру пенсії ОСОБА_1 був здійснений відповідачем на підставі інформації про розмір грошового забезпечення, що враховується при призначенні пенсії, вказаної в грошовому атестаті серії ЗУ №347873 та довідці про додаткові види грошового забезпечення від 15.12.2017 №2643.
Сторонами не заперечується, що інформація про розмір отриманої позивачем індексації грошового забезпечення в грошовому атестаті серії ЗУ №347873 та у довідці про додаткові види грошового забезпечення від 15.12.2017 №2643 зазначена не була.
У зв`язку з цим, позивачем у Військовій частині НОМЕР_1 була отримана довідка від 04.12.2019 №5873 про розмір виплаченої йому за період з січня 2016 року по листопад 2017 року індексації грошового забезпечення (а.с.10).
В подальшому, ОСОБА_1 подав до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області заяву, в якій він просив здійснити перерахунок його пенсії із врахуванням у складі грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія, отриманих ним сум індексації грошового забезпечення, вказаних в довідці Військової частини НОМЕР_1 від 04.12.2019 №5873.
Однак, за наслідками розгляду заяви позивача, Головне управління Пенсійного фонду України листом від 28.12.2019 №Я-6049 повідомило позивача про відсутність підстав для врахування індексації до складу грошового забезпечення для призначення пенсії. В якості підстави для відмови відповідачем зазначено, що виплата індексації залежить від певних обставин, її розмір не є фіксованим, а виплата не є щомісячною, тому індексація не належить до щомісячних виплат та до додаткових видів грошового забезпечення, які згідно закону враховуються при обчисленні розміру пенсії (а.с.13-14).
Не погоджуючись з відмовою відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з ч. 3ст. 46 Конституції України визначено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Частиною першою статті 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-XII) встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" пенсійне забезпечення військовослужбовців після звільнення їх з військової служби провадиться відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон України від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон №2262-ХІІ). Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.
Частиною 2 статті 1 Закон №2262-ХІІ передбачено, що військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які стали особами з інвалідністю за умов, передбачених цим Законом, набувають право на пенсію по інвалідності.
Відповідно до пункту "в" абзацу першого статті 1-2 Закону №2262-ХІІ право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи із числа військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, органів державної безпеки і внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, Національної гвардії України, Прикордонних військ України, військ цивільної оборони України.
Згідно з ст. 2 Закон №2262-ХІІ військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.
Умови призначення пенсій за вислугу років визначені в статті 12 Закону №2262-ХІІ, згідно з якою пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше.
Відповідно до п. "а" ч. 1 ст. 13 Закону №2262-ХІІ пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах, зокрема: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я, особам, звільненим зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію", звільненим зі служби у Службі судової охорони за віком чи через хворобу - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.
Зі змісту зазначених норм вбачається, що розмір пенсії за вислугу років визначається як відсоткове співвідношення до відповідного розміру грошового забезпечення, яке особа отримувала станом на дату звільнення з військової служби.
При цьому, однією з умов пенсійного забезпечення військовослужбовців є визначення видів грошового забезпечення, які враховуються при обчисленні пенсій.
Статтею 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Крім того, відповідно до пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" (в редакції чинній на момент призначення позивачу пенсії) пенсії обчислюються з розміру грошового забезпечення, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 р. - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з урахуванням таких його видів: відповідних окладів за посадою, військовим (спеціальним) званням (для осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту щомісячної надбавки за спеціальне звання) та відсоткової надбавки за вислугу років у розмірах, установлених за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, крім щомісячних надбавок (доплат), установлених особам, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їх згодою та в інтересах справи на службі) та премії.
Розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням. Середня сума щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається шляхом ділення на 24 загальної суми цих видів грошового забезпечення за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням.
В свою чергу, приписами ч. 3 ст. 43 Закону №2262-ХІІ передбачено, що пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Отже, до складу грошового забезпечення військовослужбовця входять основні види грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням, процентна надбавка за вислугу років), щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія) та одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Разом з тим, Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення, зокрема, осіб, звільнених з військової служби, та має на меті реалізацію цими особами, конституційного права на державне пенсійне забезпечення і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України, передбачає включення до грошового забезпечення, з розміру якого обчислюється пенсія, лише основних видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премій.
При цьому, абзацом 2 ч. 3 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" закріплено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Статтею 18 Закону України від 05.10.2000 № 2017-III "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" визначено, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.
Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (частина друга статті 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії").
Статтею 9 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" передбачено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України регульовано Законом України від 03.07.1991 № 1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення".
Згідно статті 1 вказаного Закону індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Статтею 2 цього Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення).
Отже, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, а не тільки грошове забезпечення військовослужбовців. При цьому, здійснення індексації врегульовано окремим законом, до якого стаття 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" містить відсилочну норму, а тому суд вважає, що механізм індексації має універсальний характер і питання її врахування до складу грошового забезпечення для призначення пенсії за вислугу років не регулюється положеннями Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" або Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Незважаючи на наявність спеціального законодавства, зокрема Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та відповідних підзаконних нормативних актів, якими врегульовуються відносини щодо обчислення (призначення, перерахунку) пенсій військовослужбовцям та наявність спеціального законодавства, зокрема Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", яким імперативно визначаються види (складові) грошового забезпечення військовослужбовців, натомість які не врегульовують питання віднесення індексації грошового забезпечення до видів грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія, при вирішенні цього питання слід субсидіарно застосовувати положення спеціальних законів щодо механізму проведення індексації, її мети та правової природи (суті), зокрема Закону України від 05.10.2000 №2017-III "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", Закону України від 03.07.1991 №1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078.
В свою чергу, субсидіарне застосування зазначених норм права дає підстави для правового висновку, що індексація грошового забезпечення має систематичний характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку пенсії за вислугу років, що забезпечує дотримання пенсійних прав осіб, звільнених з військової служби, як складової конституційного права на соціальний захист. В іншому випадку, не врахування індексації при обрахунку пенсії за вислугу років призвело б до застосування для визначення розміру пенсії знеціненого грошового забезпечення.
З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що індексація має спеціальний статус виплати з боку держави у формі відшкодування знецінення грошових доходів громадян, зокрема, пенсії, стипендії; оплати праці (грошового забезпечення), які мають систематичний характер, а тому, індексація є невід`ємною складовою частиною сум, для розрахунку пенсії військовослужбовцям.
Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач має право на включення до складу його грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія, отримуваної ним індексації грошового забезпечення, у зв`язку з чим Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області неправомірно відмовило ОСОБА_1 у проведенні перерахунку розміру пенсії з урахуванням у складі грошового забезпечення, з якого призначається пенсія, фактично отриманих ним за період з січня 2017 року по листопад 2017 року сум індексації.
Що стосується дати, з якої позивач просить провести перерахунок пенсії, а саме з 28.12.2018, суд зазначає наступне.
Обґрунтовуючи необхідність проведення перерахунку його пенсії саме з 28.12.2018 ОСОБА_1 в позовній заяві зазначає, що відповідно до ст. 63 Закону України №2262-ХІІ перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку. Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону.
З огляду на зазначені норми, позивач вважає, що перерахунок його пенсії за додатково наданою довідкою військової часини НОМЕР_1 від 04.12.2019 №5873 має бути проведений з 28.12.2018, що не перевищує 12 місяців з дня подання цієї довідки до відповідача.
Суд не погоджується з такими доводами ОСОБА_1 , з огляду на наступне.
Як вбачається зі змісту ч. 1 та 2 ст. 63 Закону України № 2262-ХІІ, на які посилається позивач, вказані норми регулюють порядок перерахунку раніше призначених пенсій, тобто пенсій військовослужбовцям, що були призначені до прийняття Закону України від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Крім того, вказаними нормами визначено підставу для проведення такого перерахунку - введення в дію Закону України від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 пенсія була призначена з 13.12.2017 відповідно до норм Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", а не на підставі законодавства, що діяло до введення в дію зазначеного закону, а тому норми ч. 1 та 2 ст. 63 Закону України № 2262-ХІІ не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.
Водночас, суд зазначає, що оскільки пенсія позивачу була призначена з 13.12.2017, то відповідно з вказаної дати визначено її розмір без урахування у складі грошового забезпечення, з якого призначається пенсія, фактично отриманих ним сум індексації грошового забезпечення. Тобто, з вказаної дати позивач дізнався про своє порушене право.
Разом з тим, до відповідача із заявою про проведення перерахунку пенсії з урахування у складі грошового забезпечення, з якого призначається пенсія, індексації грошового забезпечення позивач звернувся лише у грудні 2019 року.
Строки перерахунку призначених пенсій врегульовані статтею 51 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Так, відповідно до ч. 2 ст. 51 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" перерахунок пенсій, призначених особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців.
Суд вважає, що підстави для здійснення позивачу перерахунку пенсії з 28.12.2018 (як про це зазначає позивач) відсутні, оскільки при призначенні позивачу пенсії, а також станом на 28.12.2018 відповідачу не було відомо про обставини, що потягли за собою зміну розміру пенсії, зокрема в грошовому атестаті серії ЗУ №347873 та у довідці про додаткові види грошового забезпечення від 15.12.2017 №2643 на підставі яких було визначено розмір грошового забезпечення позивача, що враховувався при призначенні йому пенсії, інформація про розмір отриманої позивачем індексації грошового забезпечення була відсутня.
У розумінні ч. 2 ст. 51 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" Головному управлінню Пенсійного фонду в Житомирській області про обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії ОСОБА_1 стало відомо лише з грудня 2019 року на підставі поданої позивачем заяви про проведення перерахунку та доданої до неї довідки військової часини НОМЕР_1 від 04.12.2019 №5873 про розмір виплаченої за період з січня 2016 року по листопад 2017 року індексації грошового забезпечення.
З огляду на зазначене та з урахування положень ст. 51 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" перерахунок пенсії позивача може бути проведено лише з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому позивач звернувся з відповідною заявою, тобто з 01.01.2020, а тому вимоги стосовно перерахунку пенсії з 28.12.2018 є безпідставними.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 № 3477-IV, рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06.09.1978 у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".
Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту.
Верховний Суд України у своїй постанові від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 зазначив, що у випадку задоволення позову, рішення суду має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.
Зважаючи на встановлену протиправність оскаржуваної відмови відповідача у проведенні ОСОБА_1 перерахунку пенсії з урахуванням у складі грошового забезпечення, з якого призначається пенсія, фактично отриманих ним за період з січня 2016 року по листопад 2017 року сум індексації грошового забезпечення, застосовуючи механізм захисту права порушеного суб`єктом владних повноважень та його відновлення, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок та виплату призначеної ОСОБА_1 пенсії з 01.01.2020, з урахуванням у складі грошового забезпечення, з якого призначається пенсія, фактично отриманих ним за період з січня 2016 року по листопад 2017 року сум індексації грошового забезпечення, зазначених в довідці Військової часини НОМЕР_1 від 04.12.2016 №5873.
Щодо заявлених ОСОБА_1 позовних вимог в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату призначеної йому пенсії за період з 28.12.2018, з урахуванням у складі грошового забезпечення, з якого призначається пенсія, фактично отриманих ним сум щомісячної додаткової грошової винагороди згідно з Постановою КМУ від 22.09.2010 року №889, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, додаткових премій, винагороди за беспосередню участь в АТО, з яких було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з грудня 2015 року по листопад 2017 року включно згідно з довідкою в/ч НОМЕР_1 від 20.03.2018 №886 відповідно до постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11.12.2018 у справі №0640/3708/18, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 5 КАС України, якою закріплено право на судовий захист, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Право на захист - це самостійне суб`єктивне право, яке з`являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.
При цьому, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. Захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.
Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.
Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.
Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

Таким чином, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

В контексті наведеного суд зазначає, що гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Суд зазначає, що при зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який міг би відновити його становище та захистити порушене право.

Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Вказаний висновок відповідає такому принципу права як правосуддя, який за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 4 КАС України позивач це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Таким чином до адміністративного суду вправі звернутися з позовом особа, яка має суб`єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні її прав чи свобод. Однак обов`язковою умовою надання правового захисту судом є об`єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

Адміністративний суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод позивача.

При цьому, передумовою для захисту права є його порушення. Якщо ж таке право порушеним не є, то, відповідно, воно не може бути захищеним (поновленим) судом. А тому відсутність порушеного права є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову.

З матеріалів справи судом встановлено, що Сьомим апеляційним адміністративним судом було прийнято постанову від 11 грудня 2018 року у справі № 0640/3708/18, якою визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку і виплаті пенсії, а також зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області провести ОСОБА_1 перерахунок і виплату пенсії з урахуванням до грошового забезпечення, з якого призначається пенсія, фактично отриманих сум щомісячної додаткової грошової винагороди згідно з Постановою КМУ від 22.09.2010 року №889, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, додаткових премій, винагороди за безпосередню участь в АТО, з яких було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з грудня 2015 року по листопад 2017 року включно згідно з довідкою в/ч НОМЕР_1 від 20.03.2018 №886.

В поданій до суду позовній заяві ОСОБА_1 підтверджує, що на виконання постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11.12.2018 у справі №0640/3708/18 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснило перерахунок його пенсії та врахувало до складу грошового забезпечення, з якого призначається пенсія, фактично отриманих ним за період з грудня 2015 року по листопад 2017 року включно сум щомісячної додаткової грошової винагороди згідно з Постановою КМУ від 22.09.2010 року №889, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, додаткових премій, винагороди за безпосередню участь в АТО, згідно з довідкою в/ч НОМЕР_1 від 20.03.2018 №886. Крім того позивач вказує, що на час звернення до суду з даним позовом він отримує пенсію, розмір якої обчислений із урахування вказаних в постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11.12.2018 у справі №0640/3708/18 виплат.

З огляду за зазначене суд приходить до висновку, що спірні правовідносини між ОСОБА_1 та Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо врахування до складу грошового забезпечення, з якого призначається пенсія, фактично отриманих позивачем за період з грудня 2015 року по листопад 2017 року включно сум щомісячної додаткової грошової винагороди згідно з Постановою КМУ від 22.09.2010 року №889, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, додаткових премій, винагороди за безпосередню участь в АТО, згідно з довідкою в/ч НОМЕР_1 від 20.03.2018 №886, вже вирішені судом у постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11.12.2018 у справі №0640/3708/18, а порушені права позивача вже захищені судом та відновленні шляхом здійснення Головним управління Пенсійного фонду України в Житомирській області перерахунку його пенсії з урахуванням до складу грошового забезпечення, з якого призначається пенсія, вищезазначених виплат.

На підставі вищезазначеного, а також здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства та наявних у матеріалах справи доказів, суд приходить до висновку, що позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права та заявлено позовні вимоги щодо судового захисту порушених прав, які вже поновлені постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11.12.2018 у справі №0640/3708/18.

З огляду на зазначене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3)обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідачем під час розгляду справи не доведено правомірності відмови позивачу у проведенні перерахунку пенсії з урахуванням індексації грошового забезпечення у складі грошового забезпечення, з якого призначається пенсія. Натомість право позивача на перерахунок пенсії з врахуванням у складі грошового забезпечення, з якого призначається пенсія, отриманих ним за період з січня 2016 року по листопад 2017 року та зазначених в довідці Військової часини НОМЕР_1 від 04.12.2019 сум індексації грошового забезпечення, підтверджено сукупністю належних, достатніх, допустимих та достовірних доказів, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Зважаючи на відсутність документально підтверджених судових витрат, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 6-9, 77, 90, 139, 242-246, 255, 257, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О.Ольжича, 7, м. Житомир, 10003; ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О.Ольжича, 7, м. Житомир, 10003; ) у здійсненні ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) перерахунку пенсії з урахуванням у складі грошового забезпечення, з якого призначається пенсія, фактично отриманих ним за період з січня 2016 року по листопад 2017 року сум індексації грошового забезпечення, зазначених в довідці Військової часини НОМЕР_1 від 04.12.2019 №5873.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О.Ольжича, 7, м. Житомир, 10003; ) здійснити з 01.01.2020 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ), з урахуванням у складі грошового забезпечення, з якого призначається пенсія, фактично отриманих ним за період з січня 2016 року по листопад 2017 року сум індексації грошового забезпечення, зазначених в довідці Військової часини НОМЕР_1 від 04.12.2019 №5873.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Встановлений строк на апеляційне оскарження відповідно до п. 3 Розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Суддя І.Е.Черняхович