Справа № 1.380.2019.005087
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2020-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2020 рокуЛьвівСправа № 1.380.2019.005087 пров. № А/857/2093/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Запотічний І.І.,

суддя Макарик В.Я.

секретар судового засідання Гнатик А.З.

за участю:

позивач ОСОБА_1

представник відповідача Тістечко Ю.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року (головуючий суддя Коморний О.І., м.Львів, проголошено 14:17:28) у справі № 1.380.2019.005087 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС про визнання протиправною та скасування картки відмови, -

В С Т А Н О В И В:

22 січня 2019 року позивач звернувся в суд першої інстанції із адміністративним позовом до Львівської митниці ДФС, в якому просив: визнати протиправним складання картки відмови на підставі надуманої, завідомо неправдивої інформації, визнати протиправним розгляд скарги на неправомірні дії з порушенням норм чинного законодавства та внесенням до офіційного документа завідомо неправдивої інформації; скасувати картку відмови в митному оформленні та пропуску на митну територію транспортного засобу комерційного призначення №UA209020/2019/02599 від 30.07.2019.

Позов обґрунтовує тим, що 30 липня 2019 року, здійснюючи перевезення пошкодженого автомобіля Фольксваген Пассат д.н. НОМЕР_1 , на пункті пропуску «Краковець» за «червоним коридором» та пройшовши паспортний контроль звернувся до працівника митниці з повідомленням про те що фірма Novatek sp. z o.o. (Варшава, Польща), власником та керівником якої є позивач, здійснює перевезення пошкодженого автомобіля, який належить ОСОБА_2 та був в користуванні позивача під час закордонної подорожі. Зазначає, що державний інспектор Кившук О.С. повідомив позивача про те що юридичні особи не можуть ввозити транспортні засоби та про необхідність подання митної декларації як особі, що керує транспортним засобом за формою затвердженою Кабінетом Міністрів України від 21.05.2012 №431. Вказує, що після надання необхідних документів, отримав картку відмови у пропуску транспортного засобу комерційного призначення через митний кордон України з внесеними до неї завідомо неправдивими відомостями, підтасованими під невиконання вимог ст.380, 381 МК України. Вважає, що дана картка відмови складена з порушенням принципів здійснення державної митної справи, визначених ст. 8 Митного кодексу України оскільки згідно картки відмови в мотивувальній частині зазначено що позивач являється найманим працівником на фірмі ОСОБА_3 , що є абсолютно надуманим твердженням та не відповідає фактичним обставинам справи. Крім того в картці відмови зазначено що транспортний засіб, на якому позивач перевозив автомобіль, класифікується за товарною позицією 8704. Стверджує, що фактично позивач є засновником та керівником фірми Novatek sp. z о.о. (Варшава, Польща), а транспортний засіб, відповідно до Наказу ДФС України від 09.06.15 № 401 «Про затвердження Пояснень до Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності», відноситься до автомобілів вантажних аварійних, що являють собою автомобільні шасі з підлогою або без неї та обладнані підіймальними пристроями, такими як неповоротні крани, козли, блоки чи лебідки, і призначених для підіймання і буксирування транспортних засобів в аварійному стані та класифікується за товарною позицією 8705. Вважає, що громадянин-резидент України може тимчасово в`їжджати на територію України на транспортному засобі комерційного призначення зі звільненням від оподаткування і без застосування гарантії за умови, що вказаний транспортний засіб знаходиться у власності юридичної особи, яка зареєстрована на території іншої держави, та використовується в комерційних цілях (платне перевезення осіб або промислове чи комерційне платне або безоплатне перевезення вантажів).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права зазначив, що відповідь відповідача не містить жодної правової оцінки оскаржуваним неправомірним діям працівника пункту пропуску, складена з окремих загальновідомих правових норм та нісенітниць, що вказують на намір з боку працівників Львівської митниці ДФС і в подальшому поза правовим полем України перешкоджати його законній господарській діяльності. Вважає, що митниця не надає правового обґрунтування підставам, що зазначені в картці відмови, натомість надумує зовсім інші підстави для відмови, посилаючись на законодавчі норми, які жодним чином не підтверджують правомірність їх застосування в даному конкретному випадку, у зв`язку з чим просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Позивач в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримує, просить її задовольнити.

Представник відповідача проти вимог скарги заперечив, вважає їх необґрунтованими та просить відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 30.07.2019 заїхав в зону митного контролю митного поста «Краковець» смугою руху «червоний коридор» на транспортному засобі марки «Mercedes Benz 602» з реєстраційним номером НОМЕР_2 в напрямку в`їзду в Україну, згідно поданої митному органу митної декларації.

Даним транспортним засобом переміщувався автомобіль марки «Volkswagen Passat» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , що належить гр. ОСОБА_2 .

Транспортний засіб марки «Mercedes Benz 602» з реєстраційним номером НОМЕР_2 належить ОСОБА_3 згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , автомобіль марки «Volkswagen Passat» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , належить гр. ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 .

Згідно картки відмови № UA209020/2019/02599 до митного оформлення позивачем подано: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «Mercedes-Benz 602»; митну декларацію для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності форма якої затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2012 року №431; «Akt zalozycielski spolki z jgraniczonа odpowiedzialnosciа», засвідчений нотаріально.

Посадовою особою митного поста «Краковець» прийнято рішення про відмову у пропуску на митну територію України транспортного засобу марки «Mercedes Benz 602» з реєстраційним номером НОМЕР_2 та складено Картку відмови від 30.07.2019 №UA209020/2019/02599.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що надані позивачем до митного оформлення документи не є достатніми для пропуску через митний кордон України транспортного засобу марки «Mercedes Benz 602».

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Митний Кодекс України від 13.03.2012 №4495-VI (зі змінами) (МК України) визначає засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулює економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України, спрямований на забезпечення захисту економічних інтересів України, створення сприятливих умов для розвитку її економіки, захисту прав та інтересів суб`єктів підприємницької діяльності та громадян, а також забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

Відповідно до статті 4 МК України, зокрема: 57) товари - будь-які рухомі речі, у тому числі ті, на які законом поширено режим нерухомої речі (крім транспортних засобів комерційного призначення), валютні цінності, культурні цінності, а також електроенергія, що переміщується лініями електропередачі; 59) транспортні засоби комерційного призначення - будь-яке судно (у тому числі самохідні та несамохідні ліхтери та баржі, а також судна на підводних крилах), судно на повітряній подушці, повітряне судно, автотранспортний засіб (моторні транспортні засоби, причепи, напівпричепи) чи рухомий склад -залізниці, що використовуються в міжнародних перевезеннях для платного транспортування осіб або для платного чи безоплатного промислового чи комерційного транспортування товарів разом з їхніми звичайними запасними частинами, приладдям та устаткуванням, а також мастилами та паливом, що містяться в їхніх звичайних баках упродовж їхнього транспортування разом із транспортними засобами комерційного призначення; 60) транспортні засоби особистого користування - наземні транспортні засоби товарних позицій 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепи до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД, плавучі засоби та повітряні судна, що зареєстровані на території відповідної країни, перебувають у власності або тимчасовому користуванні відповідного громадянина та ввозяться або вивозяться цим громадянином у кількості не більше однієї одиниці на кожну товарну позицію виключно для особистого користування, а не для промислового або комерційного транспортування товарів чи пасажирів за плату або безоплатно.

Відповідно до частини 6 статті 265 МК України декларування товарів, що належать громадянам, може здійснюватися цими громадянами або іншими громадянами, уповноваженими на це власниками зазначених товарів нотаріально посвідченими дорученнями.

Згідно частин першої, третьої статті 1 МК України, законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів. Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом та іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору України.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 №2344-111 (із змінами та доповненнями), центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, здійснює у пунктах пропуску через державний кордон України документальний контроль за дотриманням автомобільними перевізниками законодавства України щодо міжнародних автомобільних перевезень.

Згідно ч. 1 ст. 53 цього Закону, організацію міжнародних перевезень пасажирів і вантажів здійснюють перевізники відповідно до міжнародних договорів України з питань міжнародних автомобільних перевезень.

Згідно з ст. 1 Угоди між Урядом України і Урядом Республіки Польща про міжнародні автомобільні перевезення від 18.05.1992, ратифікованої Законом України від 21.09.2000 №1977-111 (Угода), положення цієї Угоди стосуються перевезень пасажирів і вантажів між обома країнами, а також транзиту через їх території, що здійснюються транспортними засобами, зареєстрованими на території однієї з Договірних Сторін.

Згідно ст. 2 Угоди, «перевізник» означає фізичну або юридичну особу, яка проживає або має свою установу в Україні або в Республіці Польщі і яка має право на здійснення міжнародних автомобільних перевезень згідно з чинним законодавством її держави.

Крім того, питання тимчасового ввезення на митну територію України транспортних засобів врегульовано як у Кодексі, так і в положеннях Додатка С до Конвенції про тимчасове ввезення (Конвенція), до якої Україна приєдналася згідно із Законом України «Про приєднання України до Конвенції про тимчасове ввезення» від 24 березня 2004 року №1661-IV. Основним змістом Конвенції, прийнятої з метою спрощення та гармонізації митних процедур щодо тимчасового ввезення, є зобов`язання і кожної із Договірних Сторін давати згоду на тимчасове ввезення транспортних засобів, зазначених у Додатках до Конвенції.

Відповідно до ст. 1 Додатка С до Конвенції, зокрема, для цілей цього Додатка, термін (b) «комерційне використання» означає: платне перевезення осіб або промислове чи комерційне платне або безоплатне перевезення вантажів.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що пропуск на митну територію України транспортного засобу зобов`язує перевізника надати документ, що підтверджує комерційне платне або безоплатне перевезення вантажів відповідно до Угоди.

Оглядаючи матеріали справи колегія суддів вказує, що ОСОБА_1 не надав митному органу жодного документу на підтвердження комерційного платного або безоплатного перевезення вантажів чи документу, що підтверджує його статус «перевізника», окрім як вказаних у картці відмови документів, а саме: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «Mercedes-Benz 602»; митну декларацію для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності форма якої затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2012 року №431; «Akt zalozycielski spolki z jgraniczonа odpowiedzialnosciа», засвідчений нотаріально. Разом з тим, автомобіль марки «Volkswagen Passat» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , належить гр. ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 . В матеріалах справи відсутні докази належним чином оформленого дозволу на користування позивачем автомобілем марки «Volkswagen Passat» з реєстраційним номером НОМЕР_1 відповідно до пункту 60 статті 4 МК України, як і відсутні будь-які документи щодо транспортування вказананого автомобіля (договір, акт прийняття передачі, товаро-транспортна накладна тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 105 МК України у митний режим тимчасового ввезення з умовним повним звільненням від оподаткування митними платежами помішуються виключно товари, транспортні засоби комерційного призначення, зазначені у статті 189 цього Кодексу та в Додатках В.1 - В.9, С, D до Конвенції про тимчасове ввезення (м. Стамбул, 1990 рік), на умовах, визначених цими Додатками, а також повітряні судна, які ввозяться на митну територію України українськими авіакомпаніями за договорами оперативного лізингу.

Згідно з ч. 1 ст. 189 МК України транспортні засоби комерційного призначення, що використовуються для переміщення товарів та/або пасажирів через митний кордон України, можуть тимчасово ввозитися на митну територію України без справляння митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності. Тимчасово ввезені на митну територію України транспортні засоби комерційного призначення підлягають вивезенню без внесення в їх конструкцію будь-яких змін (без урахування природного зношення, витрати пально-мастильних матеріалів та необхідного ремонту). Тимчасове ввезення транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України допускається за умови, що такі транспортні засоби не використовуватимуться для внутрішніх перевезень на митній території України.

Згідно із п. 59 ч. 1 ст. 4 МК України, транспортні засоби комерційного призначення - будь-яке судно (у тому числі самохідні та несамохідні ліхтери та баржі, а також судна на підводних крилах), судно на повітряній подушці, повітряне судно, автотранспортний засіб (моторні транспортні засоби, причепи, напівпричепи) чи рухомий склад залізниці, що використовуються в міжнародних перевезеннях для платного транспортування осіб або для платного чи безоплатного промислового чи комерційного транспортування товарів разом з їхніми звичайними запасними частинами, приладдям та устаткуванням, а також мастилами та паливом, що містяться в їхніх звичайних баках упродовж їхнього транспортування разом із транспортними засобами комерційного призначення.

Згідно з пунктом 60 статті 4 Кодексу транспортні засоби особистого користування - наземні транспортні засоби товарних позицій 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепи до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД, що зареєстровані на території відповідної країни, перебувають у власності або тимчасовому користуванні відповідного громадянина та ввозяться або вивозяться цим громадянином у кількості не більше однієї одиниці на кожну товарну позицію виключно для особистого користування, а не для промислового або комерційного транспортування товарів чи пасажирів за плату або безоплатно.

Відповідно до Глави 3 ст.5 «Документи на тимчасове ввезення» Конвенції про тимчасове ввезення ((м. Стамбул, 1990 р.) - Стамбульська конвенція)) передбачено, що «Не впливаючи на положення Додатка Е стосовно операцій з тимчасового ввезення, кожна з Договірних Сторін приймає замість національних митних документів та як належну гарантію сум, зазначених у статті 8 Додатка А, документи на тимчасове ввезення, дійсні на її території, що видані та використовуються відповідно до положень, визначених у вищезгаданому Додатку для товарів (у тому числі транспортних засобів), які ввозяться тимчасово відповідно до інших Додатків до цієї Конвенції, прийнятих такою Договірною Стороною.

Відповідно до гл.1 ст.1 Додатку А Стамбульської конвенції "Документ на тимчасове ввезення" означає міжнародний митний документ, що приймається як митна декларація і дозволяє ідентифікувати товари (у тому числі транспортні засоби) та містить міжнародну чинну гарантію на покриття ввізного мита і податків.

"Книжка ATА" означає як документ на тимчасове ввезення, що використовується для тимчасового ввезення товарів, за винятком транспортних засобів. "Книжка CPD" означає як документ на тимчасове ввезення, що використовується для тимчасового ввезення транспортних засобів. Отже, тимчасове ввезення громадянами України транспортних засобів можливе з застосуванням міжнародного митного документа (книжка А.Т .А., або книжка C.P.D.), що містить чинну міжнародну гарантію сплати митних платежів або надання фінансової гарантії, передбаченому розділом X Митного кодексу України.

Положенням про митні декларації, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2012 р. № 450 (Положення), визначено вимоги до оформлення і використання митних декларацій, на підставі яких декларуються товари, що переміщуються (пересилаються) через митний кордон України підприємствами, та інші товари, що відповідно до законодавства України декларуються шляхом поданням митної декларації, передбаченої для підприємств.

Пунктом 1 розділу II Особливості виконання митних формальностей відповідно до митного режиму тимчасового ввезення Порядку виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.05.2012 № 657, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02 жовтня 2012 р. за № 1669/21981 передбачено, що для митного оформлення товарів, що тимчасово ввозяться на митну територію України, митному органу подаються МД, книжка А.Т.Л. або інший документ, передбачений законодавством України з питань державної митної справи.

Відповідно до ст. 1 Додатка С Стамбульської конвенції «комерційне використання» означає платне перевезення осіб або промислове чи комерційне платне або безоплатне перевезення вантажів.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 9 Додатка С Стамбульської конвенції, подальше вивезення транспортних засобів комерційного використання відбувається відразу ж після закінчення транспортних операцій, для яких вони були ввезені.

Відповідно Конвенції про договір міжнародного перевезення вантажів (м. Женева, 1956р.), яка застосовується до будь-якого договору дорожнього перевезення вантажів за винагороду з використанням автомобілів, коли вказані в договорі місце прийняття до перевезення вантажу і місце, передбачене для здачі вантажу, знаходяться на території двох різних країн, з яких принаймні одна являється учасником Конвенції передбачено, що договір перевезення встановлюється накладною (стаття 4).

У накладній відповідно до статті б Конвенції мають бути вказані: місце та дата її складання; ім`я та адреса відправника; ім`я та адреса транспортера; місце та дата прийняття вантажу до перевезення та передбачене місце його здачі; ім`я та адреса отримувача; прийняте позначення характеру вантажу та способу його упаковки та у випадку перевезення небезпечних вантажів їх звичайно визнане позначення; кількість вантажних місць, їх особлива розмітка та номера; вага вантажу брутто або у вигляді інших одиниць виміру кількість вантажу; пов`язані з перевезенням видатки (перевізна платня, додаткові витрати, мито та митні збори, а також інші витрати з моменту складання договору до здачі вантажу); інструкції, що вимагаються для виконання митних формальностей, та інші; позначення, що перевезення відбувається, незалежно від будь-яких обумов, із дотриманням порядку, встановленого цією Конвенцією.

До будь-якого договору автомобільного перевезення пасажирів - та у відповідних випадках - їх багажу транспортними засобами, коли у договорі вказано, що перевезення здійснюється територією принаймні двох країн та що пункт відправлення або пункт призначення, або той та інший знаходяться на території однієї з країн, що домовляються, застосовується Конвенція про договір міжнародного автомобільного перевезення пасажирів та багажу (м. Женева 1973 р.).

Статтею 5 розділу 1 «Пасажири» глави 3 «Транспортні документи» зазначеної Конвенції передбачено, що під час перевезення пасажирів перевізник має видати індивідуальний або колективний квиток, в якому мають бути зазначені назва та адреса перевізника, а також міститись зазначення про те, що договір підпадає під дію цієї Конвенції навіть при наявності будь-яких обумов, що цьому суперечать.

Крім того, питання міжнародних перевезень пасажирів і вантажів врегульовано розділом IV Закону України від 05.04.2001 № 2344-ІІІ «Про автомобільний транспорт» (зі змінами та доповненнями), відповідно до якого: 1)

1)при виконанні міжнародних перевезень вантажів нерезиденти України повинні мати: дозвіл України; дозвіл щодо узгодження умов та режимів перевезення в разі перевищення вагових або габаритних обмежень чи документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових (габаритних) обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; сертифікат відповідності транспортного засобу вимогам законодавства України щодо безпеки руху та екологічної безпеки, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України; документи на вантаж.

2) при виконанні міжнародних перевезень пасажирів нерезиденти України повинні мати: дозвіл України; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; список пасажирів (для нерегулярних та маятникових перевезень); білетно-облікову документацію.

З аналізу викладених законодавчих вимог суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що факт переміщення товарів та/або пасажирів через митний кордон підтверджується конкретними документами, передбаченими нормами міжнародного та національного законодавства. Однак, жодних документів, які підтверджували б комерційне використання транспортного засобу марки «Mercedes Benz 602» з реєстраційним номером НОМЕР_2 , а саме, платне перевезення осіб або промислове чи комерційне платне або безоплатне перевезення вантажів, позивачем не було надано митному органу чи долучено до матеріалів справи.

Щодо визнання неправомірних дій митниці щодо порушенням норм чинного законодавства та внесення до офіційного документа завідомо неправдивої інформації колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.24 МК України: 1. Кожна особа має право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів доходів і зборів, їх посадових осіб та інших працівників, якщо вважає, що цими рішеннями, діями або бездіяльністю порушено її права, свободи чи інтереси. 2. Предметом оскарження є: 1) рішення - окремі акти, якими органи доходів і зборів або їх посадові особи приймають рішення з питань, передбачених законодавством України з питань державної митної справи, а також задовольняють скарги, заяви, клопотання конкретних фізичних чи юридичних осіб або відмовляють у їх задоволенні; 2) дії - вчинки посадових осіб та інших працівників органів доходів і зборів, пов`язані з виконанням ними обов`язків, покладених на них відповідно до цього Кодексу та інших актів законодавства України; 3) бездіяльність - невиконання органами доходів і зборів, їх посадовими особами та іншими працівниками обов`язків, покладених на них відповідно до цього Кодексу та інших актів законодавства України, або неприйняття ними рішень з питань, віднесених до їх повноважень, протягом строку, визначеного законодавством.

Стаття 25 МК України, передбачає порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності органів доходів і зборів, їх посадових осіб та інших працівників до посадових осіб та органів вищого рівня. Посадовими особами вищого рівня стосовно посадових осіб та інших працівників органів доходів і зборів є керівники цих органів. Органами вищого рівня є: 1) щодо митних постів - митниці, структурними підрозділами яких є ці митні пости; 2) щодо митниць, спеціалізованих митних органів, митних організацій - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Скарга на рішення, дії або бездіяльність посадової особи або іншого працівника органу доходів і зборів (включаючи заступника керівника) подається керівникові цього органу, організації. Скарга на рішення, дії або бездіяльність керівника митного поста подається до митниці, структурним підрозділом якої є цей митний пост. Скарга на рішення, дії або бездіяльність керівника митниці, спеціалізованого митного органу, митної організації подається до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до статті 26 МК України, вимоги до форми та змісту скарг громадян, строки їх подання, порядок і строки їх розгляду, а також відповідальність за протиправні дії, пов`язані з поданням та розглядом скарг, визначаються Законом України "Про звернення громадян ".

Підсумовуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку що надані позивачем до митного оформлення документи не є достатніми для пропуску через митний кордон України.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.242, 243, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року у справі № 1.380.2019.005087 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. І. Запотічний
В. Я. Макарик
Повне судове рішення складено 05 травня 2020 року.