Справа № 200/13720/19-а
Суддя: Троянова О.В.
Дата ухвалення: 2020-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2020 р. Справа№200/13720/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Троянова О.В., розглянувши в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (юридична адреса: 85323, Донецька область, м. Мирноград, вул. Центральна, буд. 13, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Державна казначейська служба України (юридична адреса: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6, ) про стягнення збитків у розмірі недоотриманої пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Державна казначейська служба України, про стягнення з Державного бюджету України на користь позивача збитків, завданих відповідачем у розмірі недоотриманої суми пенсії за період з 01.07.2016 по 28.02.2019 року в сумі 98 893,84 грн., стягнення з Державного бюджету України на користь позивача збитків у розмірі недоотриманої компенсації втрати частини доходів за період з 01.07.2016 по 28.02.2019 року у зв`язку із порушенням строків їх виплати, завдані відповідачем в сумі, що дорівнює законодавчому розрахунку на день виплати суми збитків з пенсії.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 02 грудня 2019 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, Державну казначейську службу.

02 грудня 2019 року на адресу суду надійшло клопотання позивача про залучення в якості співвідповідача Міністерство юстиції України, зміни та доповнення до позовної заяви, відповідно до яких позивач, окрім раніше заявлених вимог просив визнати бездіяльність відповідача (боржника) по невиконанню рішення № 805/2620/18а від 11.10.2018 року протиправною.

18 грудня 2019 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 27 грудня 2019 року замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням, призначено підготовче засідання на 22 січня 2019 року.

22 січня 2019 року судом відкладено підготовче засідання до 19 лютого 2020 року.

19 лютого 2020 року судом продовжено строк підготовчого провадження та відкладено підготовче засідання до 04 березня 2020 року.

03 березня 2020 року на адресу суду надійшла заява позивача про розгляд справи без його участі.

04 березня 2020 року судом відкладено підготовче засідання до 25 березня 2020 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 25 березня 2020 року відмовлено у задоволені клопотання ОСОБА_1 про залучення Міністерства юстиції України співвідповідачем у справі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 25 березня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 22 квітня 2020 року.

26 березня 2020 року на адресу суду надійшло клопотання відповідача про розгляд справи без його участі.

У судове засідання на 22 квітня 2020 року сторони не з`явились, повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Так, в обґрунтування своїх позовних вимог, позивач зазначила, що перебуває на обліку відповідача як отримувач пенсії за віком та як внутрішньо переміщена особа. З липня 2016 року відповідачем припинено виплату пенсії. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 11.10.2018 року визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати пенсії та зобов`язано відповідача поновити виплату пенсії з моменту її призупинення. Оскільки відповідачем добровільно не виконано рішення суду, на підставі виконавчого листа державним виконавцем відділу примусового виконання рішення управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області було відкрито виконавче провадження № 58297857. Позивачем подано заяву про зміну способу та порядку виконання судового рішення від 11.10.2018 року по справі №805/2620/18-а. Посилання відповідача на відсутність бюджетного фінансування на виплату недоплаченої пенсії позивачу є такими, що суперечать нормам міжнародного законодавства. Зазначила, що у зв`язку з тривалим невиконанням судового рішення від 11.10.2018 року по справі №805/2620/18-а, відповідачем нанесені їй збитки у розмірі недоотриманої пенсії у сумі 98 893,84 грн.

В установлений судом строк відповідач надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення заявлених вимог позивача та просив суд відмовити у їх задоволенні в повному обсязі, посилаючись на підзаконні нормативно-правові акти з питань соціального забезпечення внутрішньо переміщених осіб. Повідомив, що позивач перебуває на обліку відповідача з 13.02.2015 року як внутрішньо переміщена особа та отримує пенсію по втраті годувальника. Зазначив, що з 01.07.2016 року виплату пенсії було зупинено через відсутність рахунку в ПАТ «Державний ощадний банк України». Після звернення позивача до управління із необхідним пакетом документів з 01.08.2019 року відповідачем поновлено виплату пенсії. На виконання рішення від 11.10.2018 року по справі №805/2620/18-а відповідачем нараховано та обліковано суму боргу за період з 01.07.2016 по 28.02.2019 року у сумі 98 893,84 грн., проте виплату не було здійснено через відсутність рахунку в ПАТ «Державний ощадний банк України». Зазначив, що відповідачем регулярно надається звітність до Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області про наявність невиплачених пенсії, призначених за рішенням суду внутрішньо переміщеним особам. Вважає, що управлінням в межах компетенції виконано рішення суду.

Представник третьої особи, Державна казначейська служба України, в судове засідання не з`явився, пояснень, заяв, клопотань до суду не надав.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України (паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Совєтським РВ УМВС України в Донецькій області 10 серпня 2001 року), є пенсіонером за віком (посвідчення серії НОМЕР_3 ) та внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується відповідною довідкою від 12.12.2015 року № 1455-13736 /а.с. 9-10/.

Відповідач Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області () є суб`єктом владних повноважень органом виконавчої влади, основним завданням якого, згідно вимог чинного законодавства, зокрема, є реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державна казначейська служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України. Відповідно до Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 року відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів з державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Як встановлено судом, підтверджено наявними матеріалами справи та не оспорюється сторонами по справі позивач перебуває на обліку управління як внутрішньо переміщена особа. З 01.07.2016 року виплату пенсії позивачу було припинено з підстав, не передбачених нормами статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2018 року по справі 805/2620/18-а визнано протиправними дії Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, які полягають у невиплаті, починаючи з дати припинення, пенсії ОСОБА_1 , зобов`язано Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити виплату пенсії з моменту її призупинення (припинення). Рішення суду набуло законної сили (а.с. 11-15).

07.02.2019 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №805/2620/18-а про зобов`язання Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити виплату пенсії з моменту її призупинення. (а.с. 16)

На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2018 року по справі 805/2620/18-а відповідачем нараховано, проте не виплачено пенсію за період з 01 липня 2016 року по 28.02.2019 року у сумі 98 893,84 грн., що підтверджується довідкою, наданою на адресу суду.

Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 16.09.2019 р. за вих. № 17970 направлено на адресу суду заяву про зміну порядку і способу виконання рішення з «зобов`язання Покровського ОПФУ Донецької області поновити виплату пенсії з моменту її призупинення (припинення)» на «стягнення з Покровського ОПФУ Донецької області заборгованості невиплаченої пенсії за період з 01.07.2016 р. по 28.02.2019 р. у сумі 98 893,84 грн. на користь ОСОБА_1 »

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 15.10.2019 р. по справі № 805/2620/18-а заяву повернуто заявнику, в зв`язку з не усуненням недоліків заяви.

05.11.2019 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про зміну способу і поряду виконання судового рішення №805/2620/18-а від 11.10.2018 року з «зобов`язання Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити виплату пенсії з моменту її призупинення (припинення)» на «стягнення з Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області в користь ОСОБА_1 суми заборгованості з пенсії за період з 01.07.2016 року по 28.02.2019 року у сумі 98 893,84 грн.».

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року по справі 805/2620/18-а відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про зміну порядку і способу виконання рішення у справі № 805/2620/18-а за позовом ОСОБА_1 до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, визнання дискримінаційними дії.

Відповідно до рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2019 року по справі 200/11669/19-а визнано протиправною бездіяльність Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, яка полягає у невиплаті за період з грудня 2018 року по липень 2019 року включно пенсії ОСОБА_1 , стягнуто з Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на користь ОСОБА_1 пенсію в розмірі 36504,41 грн. Рішення суду набуло законної сили (а.с. 66-73).

Таким чином, враховуючи зазначені обставини, спірним є наявність правових підстав для стягнення з Державного бюджету України на користь позивача збитків, завданих відповідачем у розмірі недоотриманої суми пенсії за період з 01.07.2016 по 28.02.2019 року у розмірі 98 893,84 грн.,стягнення з Державного бюджету України на користь позивача збитків у розмірі недоотриманої компенсації втрати частини доходів за період з 01.07.2016 по 28.02.2019 року у зв`язку із порушенням строків їх виплати, завдані відповідачем в сумі, що дорівнює законодавчому розрахунку на день виплати суми збитків з пенсії та бездіяльність відповідача по невиконанню судового рішення по справі № 805/2620/18а протиправною.

За правилами пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адмінінстративного судочинства України (далі КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Тобто, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Частиною п`ятою статті 21 цього ж Кодексу передбачено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Аналіз наведених норм КАС України дає підстави для висновку про те, що у порядку адміністративного судочинства можуть розглядатися вимоги про відшкодування шкоди лише за наявності таких умов: вимоги мають стосуватися шкоди, завданої виключно суб`єктом владних повноважень; такі вимоги мають бути поєднані з вимогою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносин, суд виходить з наступного.

Нормами статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 1 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку із втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до положень статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (надалі Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі ст. 107 Закону України № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов`язків з адміністративного управління накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом.

В Цивільному кодексі України міститься визначення поняття збитків. Так. відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, які особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які б особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

При вирішенні спору про відшкодування шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Згідно із частиною першою статті 1166 ЦК України шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Підставою для звернення до суду позивач в тому числі зазначає статті 22, 1166 ЦК України та посилається на заподіяну відповідачем матеріальну шкоду, яка полягає у невиплаті недоотриманої пенсії на підставі рішення суду.

Як вже зазначалось судом, відповідно до рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2018 року по справі 805/2620/18-а зобов`язано Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити виплату пенсії позивачу з моменту її призупинення (припинення).

На виконання рішення суду про зобов`язання відповідача поновити позивачу виплату пенсії за ним було відкрито виконавче провадження, відповідач здійснив нарахування пенсії у розмірі 98 893 грн. 84 коп. за період з 01.07.2016 р. по 28.02.2019 р., а тому стягнення на користь позивача збитків в зазначеній сумі є подвійною відповідальністю за одне й те ж зобов`язання, що відповідно до положень Конституції України є недопустимим.

Правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, урегульовані Законом України «Про виконавче провадження», а тому несплачена позивачеві сума пенсії, що підлягає стягненню на його користь за рішенням суду, не може вважатися майновою шкодою в розумінні статті 1166 ЦК України, а є сумою нарахованої пенсії, яка підлягає виплаті в порядку виконання рішення суду, відтак зазначені норми права не можуть застосовуватись до спірних правовідносин.

Крім того, Законом України від 5 червня 2012 року № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі - Закон № 4901-VI) установлено гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», а також особливості їх виконання.

Статтею 3 Закону № 4901-VI установлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником яких є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності в зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2014 року № 440.

Суд також зазначає, що вирішення процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень в адміністративних справах, у тому числі щодо стягнення коштів (пенсійних виплат), врегульовано положеннями розділом ІV КАС України.

Таким чином, оскільки спірні правовідносини виникли у зв`язку з виконанням судового рішення, тому несплачена позивачці сума пенсії, яка підлягає стягненню на її користь за рішенням суду, не може вважатися майновою шкодою, або збитками в розумінні статей 22, 1166 ЦК України, а є сумою нарахованої пенсії, яка підлягає виплаті позивачці в порядку виконання постанови адміністративного суду, відтак зазначені норми права не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Позивач дійшов помилкового висновку про те, що заборгованість відповідача по сплаті пенсії, яка підлягає стягненню згідно рішення суду, - є збитками в розумінні статті 22 ЦК України, а тому ці кошти не підлягають відшкодуванню відповідачем згідно статті 1166 ЦК України. Як вже неодноразово зазначалось, зазначена сума коштів підлягає стягненню на користь позивачки в тому числі і згідно рішення Донецького окружного адміністративного суду, а тому стягнення заявленої позивачкою суми у зазначеному спорі є подвійною відповідальністю за одне і те ж зобов`язання, що згідно із положеннями Конституції України - є недопустимим.

Зазначена позиція неодноразово була викладена у висновках Верховного Суду.

Щодо стягнення з Державного бюджету України на користь позивача збитків у розмірі недоотриманої компенсації втрати частини доходів за період з 01.07.2016 по 28.02.2019 року у зв`язку із порушенням строків їх виплати, завдані відповідачем в сумі, що дорівнює законодавчому розрахунку на день виплати суми збитків з пенсії, суд зазначає наступне.

Щодо віднесення компенсації втрати частини доходів за період з 01.07.2016 по 28.02.2019 року саме до збитків у розмірі недоотриманої суми пенсії, суд виклав свою позицію та зазначив, що зазначені виплати не підпадають під термін збитки в розумінні статті 22, 1166 ЦК України, що раніше було зазначено судом.

Стосовно саме компенсації втрати частини доходів, суд зазначає наступне.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-ІІІ від 19.10.2000 року (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. № 159 (далі - Порядок № 159).

Відповідно до положень ст. ст. 1 та 2 Закону № 2050-ІІІ, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

У статті 2 Закону № 2050-ІІІ прямо передбачено, що під доходами, на які поширюються правила щодо компенсації втрат, у цьому Законі слід розуміти, зокрема, пенсії.

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно положень п.2 та 3 Порядку № 159, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, серед яких, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

У п.4 Порядку закріплено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (ст. 3 вказаного вище Закону).

Із наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Наведене нормативне регулювання не встановлює першочерговості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи був виплачений нарахований дохід, та чи виплачений він із порушенням строків, чи нараховувався і виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

При цьому, основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 55 Закону №2262-XII, ст. 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядку № 159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Водночас, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.

Використане у ст. 3 Закону № 2050-ІІІ та п. 4 Порядку № 159 визначення, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що повинна бути обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень ст. 1 - 3 Закону № 2050-ІІІ, окремих положень Порядку дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Аналогічний підхід до застосування вказаних норм права висловлений Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року (справа № 336/4675/17), від 21 червня 2018 року (№ 523/1124/17), від 03 липня 2018 року (справа № 521/940/17) та від 18 липня 2018 року (справа № 490/6755/15-а), які враховуються судом при вирішенні даної справи відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Крім того, згідно із частиною другою статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Поряд із цим, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що суд при розгляді справи обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.

Вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, при цьому вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна вимога.

Як роз`яснив Верховний Суд України у пункті 3 постанови Пленуму від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення», вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов: лише у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача; повний захист прав позивача неможливий у спосіб, про який просить позивач. Повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав; вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.

Враховуючи позицію Верховного суду України та керуючись частиною другою статті 9 КАС України, суд вбачає підстави для виходу за межі позовних вимог виключно з метою ефективного захисту прав позивача та визнає, що Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області належним чином не виконало рішення суду про виплату вчасно суми пенсій, а тому, в даному випадку, відповідачем допущено протиправну бездіяльність. Така бездіяльність відповідача не відповідає вимогам ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України. Таким чином ефективним способом захисту прав позивача буде зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159.

Крім зазначеного, суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача, що відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до положень статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до положень статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з нормами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

Враховуючи вищезазначені обставини, суд дійшов висновку про вихід за межі позовних вимог та часткового задоволення адміністративного позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 139 КАС України розподіл судових витрат не здійснюється.

Відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України у виняткових випадках залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

На підставі вищевикладеного та керуючись статями 2-15, 19-21, 72-79, 90, 94, 122, 123, 132, 159-161, 164, 192-194, 224-228, 241-247, 255, 253-263, 293-295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (юридична адреса: 85323, Донецька область, м. Мирноград, вул. Центральна, буд. 13, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Державна казначейська служба України (юридична адреса: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6, ) про стягнення збитків у розмірі недоотриманої пенсії задовольнити частково.

Зобов`язати Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (юридична адреса: 85323, Донецька область, м. Мирноград, вул. Центральна, буд. 13, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) компенсацію втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення прийнято в нарадчій кімнаті в порядку загального позовного провадження 22 квітня 2020 року. Повний текст судового рішення складено 04 травня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Перший апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя О.В. Троянова