Справа № 520/2566/19
Суддя: Гусак М.Б.
Дата ухвалення: 2020-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

07 травня 2020 року

Київ

справа №520/2566/19

адміністративне провадження №К/9901/31071/19

Колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду:

суддя-доповідач Гусак М. Б.,

судді Гімон М. М., Усенко Є. А.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Сумської митниці ДФС на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2019 року (суддя Зоркіна Ю. В.) та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 8 жовтня 2019 року (судді Катунов В. В., Бершов Г. Є., Ральченко І. М.) у справі № 520/2566/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕКСІМ ГРУП» до Сумської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості і карток відмови в прийнятті митних декларацій,

УСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕКСІМ ГРУП» (далі - ТОВ «ТЕКСІМ ГРУП») звернулось до суду з адміністративним позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати рішення Сумської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів, картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

На обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що прийняті митницею рішення про коригування митної вартості, а також картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є безпідставними, необґрунтованими та такими, що суперечать чинному законодавству України, у зв`язку з чим підлягають скасуванню.

Харківський окружний адміністративний суд рішенням від 26 квітня 2019 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 8 жовтня 2019 року, позовні вимоги задовольнив.

Не погодившись із ухваленими у справі судовими рішеннями, Сумська митниця ДФС подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при розгляді справи, просить скасувати ці судові рішення та відмовити у задоволенні позову.

У відзиві на касаційну скаргу ТОВ «ТЕКСІМ ГРУП» просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а ухвалені у справі судові рішення - без змін.

Касаційна скарга розглядається відповідно до пункту 2 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року №460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом, тобто до 8 лютого 2020 року.

Обговоривши наведені в касаційній скарзі доводи, перевіривши обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

За правилами частин першої, другої статті 51 Митного кодексу України (далі - МК України) митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 53 МК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

У частині другій цієї статті наведений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів.

Такими документами є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною третьою статті 53 МК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) встановлено обов`язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

За змістом положення частини четвертої вказаної статті у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи.

Відповідно до частини першої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Суди встановили, що між ТОВ «ТЕКСІМ ГРУП» та HAYROCK SALES L.P. укладено контракт щодо купівлі-продажу товарів від 5 вересня 2016 року №НТ5-16, за умовами якого ТОВ «ТЕКСІМ ГРУП» купило товари (тканини) у кількості і за цінами, вказаними у рахунках-інвойсах; згідно з пунктом 3.3 контракту доставка товару здійснюється автомобільним і морським транспортом на умовах поставки СРТ - Суми, Україна.

З метою митного оформлення товару за цим договором позивач подав до Сумської митниці ДФС митні декларації з заявленою митною вартістю товарів, визначеною за першим методом (ціною договору), а також додав контракт, інвойси, автотранспортні накладні, коносаменти, декларації про походження товару, паспорти якості.

Сумська митниця ДФС відмовила у митному оформленні товарів та видала картки відмов у прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів та прийняла рішення про коригування митної вартості товарів із застосуванням третього методу (метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів).

На обґрунтування своїх рішень про коригування митної вартості товару, відповідач послався зокрема на те, що разом з митними деклараціями подано інвойси, датовані пізніше ніж дата відправлення товару; позивачем не надано витребуваних відповідачем додаткових документів щодо поданих митних декларацій.

Задовольняючи позовні вимоги та скасовуючи рішення про коригування митної вартості і картки відмов в прийнятті митних декларацій Сумської митниці ДФС, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив із того, що відповідно до специфіки товару, що поставлявся (тканина), і особливостей визначення коду товару, виходячи з його вмісту, позивач не міг точно знати код товару за УКТ ЗЕД і найменування без проведення лабораторних досліджень. У зв`язку з цим, позивачем спочатку подавалась тимчасова митна декларація з інвойсом, в якому вказувались відомі позивачу на той момент відомості. Після проведення лабораторних досліджень і встановлення точного вмісту тканини, та, відповідно, найменування і коду товару за УКТ ЗЕД, він звертався до відправника з проханням надати уточнений інвойс, оскільки подання попереднього інвойсу з додатковою митною декларацією потягнуло б за собою порушення митних правил, а саме, декларування неправдивих відомостей.

Суди попередніх інстанцій, порівнюючи інвойси, подані з тимчасовими митними деклараціями, з наступними інвойсами, встановили, що відмінності в них стосуються тільки графи найменування продукції і кількості товарних позицій, а графи загальна кількість місць, вага брутто, вага нетто і ціна залишаються незмінними, що узгоджується з поясненнями позивача.

Щодо ненадання позивачем усіх документів на підтвердження митної вартості товару суди зазначили, що надання додаткових документів за сформованим відповідачем переліком повинно забезпечувати можливість визначення останнім митної вартості товарів, адже з положень пункту 2 частини шостої статті 54, частини другої статті 256 МК України вбачається, що виконання вимог органу доходів і зборів щодо надання додаткових документів виключає можливість відмови у митному оформленні товарів; із переліку витребуваних відповідачем документів не можливо встановити, недоліки яких з наданих декларантом документів не дозволили погодитися із заявленою позивачем митною вартістю та яким чином ці недоліки можливо усунути; зазначення відповідачем одночасно усіх можливих причин, що передбачені частиною шостою статті 54 МК України, не можна вважати належним обґрунтуванням коригування митної вартості товарів та подальшої відмови у митному оформленні товарів; факт ненадання позивачем додатково витребуваних документів, які підтверджують митну вартість товарів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Ураховуючи наведене, суди дійшли висновку, що відповідачем не доведено правомірності прийняття оскаржуваних рішень, оскільки не наведено обставин та не надано доказів на підтвердження наявності у митного органу законодавчо визначених підстав для витребування у позивача додаткових документів, зокрема, що позивач до митної декларації додав не всі документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів, вніс до декларації недостовірні або неточні відомості або, що надані митному органу документи містили розбіжності чи ознаки підробки.

Відповідно до частин першої-третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним приписам закону оскаржувані судові рішення відповідають.

Висновки судів попередніх інстанцій, є результатом оцінки наявних у їх розпорядженні доказів. Суд касаційної інстанції не може не погодитись із нею, оскільки така оцінка судами попередніх інстанцій дана з дотриманням вимог процесуального закону щодо повного та всебічного з`ясування всіх обстави справи на підставі належних та допустимих доказів.

Доводи відповідача про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Водночас у касаційній скарзі відсутні доводи щодо порушення норм процесуального права, встановлення якого є безумовною підставою для скасування оскаржуваних судових рішень відповідно до вимог частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

За правилами частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 341, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

1. Касаційну скаргу Сумської митниці ДФС залишити без задоволення.

2. Постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 8 жовтня 2019 року та рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М. Б. Гусак

Судді: М. М. Гімон

Є. А. Усенко