Справа № 420/4099/19
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2020-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/4099/19

Головуючий І інстанції Радчук А.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Осіпова Ю.В.,

суддів Косцової І.П., Танасолго Т.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2019 року (м.Одеса, дата складання повного тексту рішення 07.08.2019р.) по справі за адміністративним позовом Державної екологічної інспекції в Одеській області до Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання протиправним повідомлення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

09.07.2019 року Державна екологічна інспекція в Одеській області звернулася до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Ізмаїльського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області, в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати повідомлення від 07.03.2019р. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання за заявою Інспекції щодо прийняття до виконання виконавчого листа по справі №815/2902/18, виданого 20.02.2019р.;

- зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву інспекції про примусове виконання судового рішення по справі №815/2902/18 та прийняти до виконання виконавчий лист по справі №815/2902/18, виданий 20.02.2019 року.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що у виконавчому листі по справі №815/2902/18, що виданий Одеським окружним адміністративним судом 20.02.2019р. на виконання рішення суду від 26.10.2018р. зазначена резолютивна частина рішення, а саме: «застосувати заходи реагування у сфері державного нагляду до КП «Ізмаїльська міська друкарня», зупинити господарську діяльність до отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами», т.б. судом чітко визначено захід виконання судового рішення шляхом зупинення господарської діяльності друкарні до отримання відповідного дозволу.

Також, як зазначає позивач, порядок виконання рішень немайнового характеру, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення чітко визначений розділом VIII Закону України «Про виконавче провадження» та розділом IX «Інструкції з організації примусового виконання рішень» (затв. наказом МЮУ №512/5 від 02.04.2012р., в редакції наказу МЮУ №2832/5 від 29.09.2016р., зареєстр. в МЮ України 02.04.2012р. за №489/20802), аналіз приписів якого та зміст виконавчого листа №815/2902/18, дає підстави для висновку, що даний виконавчий лист повністю відповідає встановленим ст.4 Закону вимогам до виконавчого документа, оскільки у ньому чітко вказано ті дії, якими боржника зобов`язано вчинити, та спосіб їх виконання, а порядок виконання рішень такого характеру встановлено ст.63 Закону №1404- VIII.

Зважаючи на вищевикладене, позивач вважає, що висновки відповідача про те, що виконавчий документ не відповідає вимогам ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» є помилковими та безпідставними, оскільки в резолютивній частині рішення прямо визначено спосіб його виконання, виконавчий лист містить чітке визначення дій для вчинення боржником, а відтак, правові підстави для повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.7 ч.4 ст.4 Закону №1404-УІІІ у відповідача відсутні.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07.08.2019 року у задоволенні адміністративного позову Державної екологічної інспекції в Одеській області відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, представник Державної екологічної інспекції в Одеській області 16.08.2019 року подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення було порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.08.2019 року та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

22.08.2019 року матеріали даної справи, разом із вказаною вище апеляційною скаргою, надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.08.2019р. вказану вище апеляційну скаргу залишено без руху з підстав несплати апелянтом судового збору.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.09.2019р. відрито апеляційне провадження по даній справі.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29.11.2019р. справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність будь-яких законних підстав для її задоволення.

Судом 1-ї інстанції встановлено наступні обставини справи.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26.10.2018 року по справі №420/2902/18 адміністративний позов Державної екологічної інспекції в Одеській області до Комунального підприємства «Ізмаїльська міська друкарня» - задоволено. Застосовано заходи реагування у сфері державного нагляду до КП «Ізмаїльська міська друкарня» () у вигляді зупинення господарської діяльності до отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами.

Вказане вище рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26.10.2018 року по справі №420/2902/18 набрало законної сили 06.12.2018 року.

20.02.2019 року Одеським окружним адміністративним судом по справі №420/2902/18 позивачу видано виконавчий лист.

26.10.2018 року позивач звернувся до Ізмаїльського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області із заявою про примусове виконання рішення суду від 26.10.2018р. по справі №420/2902/18, до якої додано і виконавчий лист.

Разом з тим, 07.03.2019 року відповідачем на адресу позивача винесено Повідомлення про повернення виконавчого документа «стягувану» без прийняття до виконання, з підстав того, що виконання цього судового рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.

Не погоджуючись з такими діями та рішенням виконавчої служби, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та безпідставності позовних вимог та, відповідно, з правомірності дій та рішень відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обгрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Як передбачено статтею 129 Конституції України, основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Як слідує зі змісту приписів ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», «виконавче провадження» як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Як визначено ч.1 ст.5 вказаного Закону №1404-VIII, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.18 цього ж Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Так, як передбачено п.5 ч.1 ст.4 Закону України №1404-VIII, у виконавчому документі зазначаються резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень.

А відповідно до ст.10 Закону №1404-VIII, заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно з п.1 ч.1 ст.26 Закону №1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст.3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

А у відповідності до вимог ч.6 цієї ж статті 26, за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Як встановлено з приписів п.9 ч.4 ст.4 Закону №1404-VIII, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом 3-х робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем.

Так, позивач - Державна екологічна інспекція в Одеській області діє на підставі Положення, затвердженого Наказом Державної екологічної інспекції України від 28.09.2017 року №652, згідно з яким, Держекоінспекція є територіальним органом Державної екологічної інспекції України, який діє у складі та їй підпорядковується.

Згідно з вказаним Положенням №652, Держекоінспекція у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами та дорученнями Президента України, актами Кабінету Міністрів України, дорученнями Прем`єр-міністра України, наказами Міністерства екології та природних ресурсів України, дорученнями Міністра екології та природних ресурсів, його першого заступника та заступника-керівника апарату, наказами Держекоінспекції України, дорученнями Голови Держекоінспекції України, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, іншими актами законодавства України.

Держекоінспекція має право, зокрема, звертатися до суду із позовом щодо обмеження чи зупинення діяльності підприємств і об`єктів незалежно від їх підпорядкування та форми власності, якщо їх експлуатація здійснюється з порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, вимог дозволів на використання природних ресурсів, з перевищенням нормативів гранично допустимих викидів впливу фізичних та біологічних факторів і лімітів скидів забруднюючих речовин.

Як встановлює п.2 вказаного Положення №652, Держекоінспекція здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням територіальними органами центральних органів виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог, в тому числі, законодавства про поводження з відходами, охорону атмосферного повітря.

Отже, з огляду на завдання адміністративного судочинства, такий механізм реалізації владних повноважень покладає на адміністративний суд обов`язок, окрім іншого, запобігти неправомірному обмеженню прав та інтересів конкретних суб`єктів господарювання суб`єктами владних повноважень; з іншого боку суд повинен зважати на підстави, які змушують контролюючий орган звертатися з позовом про застосування таких заходів реагування, як-от зупинення роботи підприємств чи їхніх окремих об`єктів. З урахуванням наведених контролюючим органом обставин у зіставленні з наслідками застосування заходів реагування адміністративний суд і повинен ухвалити рішення по суті і в межах позовних вимог.

Виконання судового рішення про застосування заходів реагування покладається на орган, який звернувся з позовом, т.б. даному випадку - на Державну екологічну інспекцію в Одеській області. У правовідносинах, які виникають у зв`язку з реалізацією цим органом своїх владних повноважень немає підстав залучати до виконання судового рішення (щодо застосування заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю) органи державної виконавчої служби і покладати на них виконати це судове рішення у порядку примусового виконання відповідно до Закону №1404-VIII.

Та обставина, що заходи реагування (у визначених законом випадках) застосовуються на підставі судового рішення не змінює суб`єктного складу і правового статусу учасників цих правовідносин, зокрема, контролюючого органу, який на виконання Закону звернувся з позовом і на підставі судового рішення й повинен застосувати до підконтрольного суб`єкта заходи реагування для досягнення мети, яка зумовила їх застосування.

Між тим, у цих спірних правовідносинах Державна екологічна інспекція в Одеській області діє не як орган, на який покладено виконання судового рішення (за Законом №1404-VIII), а як суб`єкт владних повноважень, який застосовує/реалізовує санкції за порушення вимог законодавства з питань техногенної та пожежної безпеки.

Аналогічна правова позиція з цього спірного питання, викладена у постанові Верховного Суду від 05.06.2019р. по справі №809/421/17, яка в силу ч.5 ст.242 КАС України, підлягає врахуванню при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

При цьому, суд враховує саме останню правову позицію Верховного Суду в зазначеній категорії спорів.

Так, як вже зазначалося вище, у даній справі спір фактично виник у зв`язку з тим, що державний виконавець відмовив у примусовому виконанні виконавчого документа, виданого на підставі судового рішення, яким задоволено позов Державної екологічної інспекції в Одеській області до КП «Ізмаїльська міська друкарня» про застосування заходів реагування у сфері державного нагляду.

Отже, з огляду на вищенаведені мотиви, судова колегія, як і суд 1-ї інстанції, погоджується з доводами представника відповідача про відсутність належних підстав для задоволення позовних вимог, оскільки останні є безпідставними та не ґрунтуються на приписах діючого законодавства, що регулює спірні правовідносини.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги відповідача, відповідно до ст.316 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.287,308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції в Миколаївській області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2018 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 07.05.2020р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: І.П. Косцова

Т.М. Танасогло