Справа № 280/1704/20
Суддя: Садовий Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2020-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2020 року Справа № 280/1704/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Садового І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного провадження адміністративну справу

за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

до Державної служби України з безпеки на транспорті (01135, м. Київ, пр-т. Перемоги, буд.14, )

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області (69083, м. Запоріжжя, вул. Музична, буд.2а)

про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №173154 від 24.12.2019

ВСТАНОВИВ:

12.03.2020 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - позивач) до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області (далі - третя особа), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати постанову №173154 від 24.12.2019 про накладення на позивача адміністративно-господарського штрафу в розмірі 1700 грн.

Ухвалою суду від 13.03.2020 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 09.04.2020.

Ухвалою суду від 09.04.2020 розгляд справи було відкладено на 12.05.2020.

Згідно клопотання представника позивача від 12.05.2020 (вх№21575 від 12.05.2020) розгляд справи просить здійснити за наявними матеріалами справи без його участі та участі позивача. Обґрунтування позовних вимог викладено у позовній заяві. Позивачем зазначено про свою незгоду з оскаржуваною постановою відповідача про накладення адміністративно-господарського штрафу №173154 від 24.12.2019, складеної на підставі акту перевірки №171302 від 18.11.2019. На думку позивача, оскаржувана постанова винесена із порушенням вимог чинного законодавства, не відповідає дійсним обставинам справи, а тому має бути скасована. Вказує, що всупереч вимогам Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, що затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006, запрошення на розгляд справи про порушення транспортного законодавства надіслано позивачу із запізненням, що позбавило його можливості надати пояснення, які спростовують факт порушення. Позивач наголошує, що акт №171302 від 18.11.2019 складено відносно перевірки автомобіля марки Mercedez Benz, державний номер НОМЕР_2 , що нібито належить позивачу. Однак, це не відповідає дійсності. Стверджує, що позивач ніколи не був власником цього автомобіля, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 04.03.2020 №31/8/2343385. Виходячи з того, що саме автомобільний перевізник має обов`язок забезпечувати належну експлуатацію автомобіля, який він використовує, а також забезпечити наявність документів, на підставі яких виконуються вантажні перевезення, вказує, що позивач не здійснював перевезення вантажу з порушенням вимог закону. З наведених підстав зазначає про відсутність правових підстав застосовувати до позивача будь-які адміністративно-господарські штрафи, як до особи, яка не є власником автомобіля та не здійснювала на ньому перевезення вантажів. Просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Всупереч вимогам ухвали суду від 13.03.2020, у встановлений судом строк відповідачем не було подано відзив на позовну заяву, при цьому будь-яких доказів поважності причин не подання відзиву також не надано.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Враховуючи неподання відзиву на позов без поважних причин, суд розцінює зазначене як визнання позову.

Разом з цим, пояснення щодо позову від третьої особи також не надходили.

Згідно ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Статтею 258 КАС України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до п. 10 ч.1 ст. 4 КАС України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Отже, відповідно до вищевказаних приписів КАС України, справу розглянуто судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у межах строку, встановленого ст. 258 КАС України.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

18.11.2019 державними інспекторами Управління Укртрансбезпеки у Луганській області під час здійснення перевірки транспортного засобу марки Mercedez Benz, державний номер НОМЕР_2 , виявлено порушення п.11.1 наказу МТЗУ №363 від 14.10.1997 - не оформлено документ на вантаж; наказу МТЗУ №340 від 07.06.2010 - перевізник не забезпечив наявності у водія т.з.ікк. водія, у тому числі порушення, відповідальність за які передбачена ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: абз.3 ч.1 надання послуг з перевезення вантажів без оформлення документів, перелік яких визначено ст.48 цього закону, а саме: ТТН або іншого документа на вантаж згідно чинного законодавства; індивідуальної контрольної картки водія. Згідно пояснень водія ОСОБА_2 «книжку забув на підприємстві». За результатами перевірки складено акт від 18.11.2019 №17302 (а.с.10).

Листом від 10.12.2019 №79003/26/24-19 ФОП ОСОБА_1 запрошено на розгляд справи про порушення транспортного законодавства на 24.12.2019 о 10:00 год. (а.с.10 зворот).

24.12.2019, на підставі акту від 18.11.2019 №17302 відповідачем прийнято Постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №173154 від 24.12.2019, якою до позивача застосовано штраф в розмірі 1700 грн. за порушення вимог ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачена абз.3 ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт" (а.с.12).

Позивач оскаржив постанову про накладення адміністративно-господарського штрафу до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) (скарга від 28.01.2020), однак за результатом розгляду остання була залишена без задоволення (лист №1465/03/15-20 від 18.02.2020) (а.с.13-15).

Вважаючи вищезазначену постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу відповідача протиправною, позивач звернувся із даним позовом до суду про їх скасування.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані позивачем та відповідачем докази, суд приходить до наступних висновків.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини, є Закон України "Про автомобільний транспорт" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), відповідно до ст.1 якого автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Статтею 6 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до Порядку № 1567.

Пунктом 15 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті передбачено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом, додержання водієм режиму праці та відпочинку, виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні , інших нормативно-правових актів.

У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3, що встановлено п. 21 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті .

Згідно із п.п.25, 26, 27 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення. Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням. У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Матеріали справи містять підтвердження виконання відповідачем вимог зазначених вище норм, в тому числі підтвердження належного завчасного повідомлення позивача про час та місце розгляду справи.

Так, відповідачем 13.12.2019 на адресу суб`єкта господарювання (за місцем знаходження) було направлено лист про запрошення на розгляд матеріалів справи 24.12.2019, а також копію акту від 18.11.2019 № 170302 (а.с.11).

Щодо встановленого порушення позивачем вимог ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт" суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Перелік документів, на підставі яких виконуються вантажні перевезення, визначений ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Так, частиною 1 цієї статті встановлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Згідно із ч.2 ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт" документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

В обґрунтування протиправності спірної постанови позивач посилається на той факт, що він не є автомобільним перевізником у випадку, вказаному в акті перевірки №170302 від 18.11.2019, отже не може бути суб`єктом правопорушення, передбаченого абз.3 ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт", у зв`язку з чим адміністративно-господарські санкції застосовані до нього протиправно.

Судом досліджено Витяг з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів на ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), згідно якого вбачається, що зареєстровані за особою транспортні засоби не значаться (а.с.9 зворот).

Перебування водія ОСОБА_2 у трудових або договірних відносинах з позивачем - відповідачем не доведено.

Враховуючи вищезазначене, ФОП ОСОБА_1 не є автомобільним перевізником в розумінні вимог ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Доказів зворотного суду не надано.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 КАС України.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності свого рішення, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч. 1 ст. 143 КАС України).

Згідно із ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В даному випадку до позовної заяви додано копію договору про надання правової допомоги від 03.03.2020 між адвокатом Пузієм О.В. та ФОП ОСОБА_1 , ордер на надання правової допомоги серія АР№1011932, копію рахунку на оплату №50 від 05.03.2020 послуги - підготовки позову про скасування постанови №173154 від 24.12.2019 на суму 1500,00 грн., копію платіжного доручення №24 від 06.03.2020 на суму 1500 грн., копію акту про приймання-передачі послуг по договору про надання правової допомоги від 06.03.2020 (а.с.16-18).

Заявлені позивачем до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є співмірними із виконаною представником позивача роботою, а відповідач не подавав клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, у зв`язку із чим суд вважає за можливе присудити на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500,00 грн.

Також, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн., що підтверджується платіжним дорученням №23 від 06.03.2020 (а.с.20).

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 139, 241, 243, 244, 245, 246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (01135, м. Київ, пр-т. Перемоги, буд.14, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області (69083, м. Запоріжжя, вул. Музична, буд.2а) про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №173154 від 24.12.2019, - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області №173154 від 24.12.2019 про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) адміністративно-господарського штрафу в розмірі 1700 грн.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок) гривень 80 копійок, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) (01135, м.Київ, пр.Перемоги, буд.14, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Строки оскарження рішення суду застосовуються з урахуванням норм Закону України від 30.03.2020 №540-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-2019)".

Рішення складено у повному обсязі та підписано 12.05.2020.

Суддя І.В.Садовий