Справа № 160/9509/18
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2020-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 квітня 2020 року м. Дніпросправа № 160/9509/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач), суддів: Головко О.В., Суховарова А.В., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою Галицької митниці Держмитслужби на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 липня 2019 року (суддя суду 1 інстанції Єфанова О.В.) в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Тепловозоремонтний» завод до Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправними дій та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Тепловозоремонтний» звернулося до суду з позовом до Галицької митниці Держмитслужби, в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UА209000/2018/000035/2 від 15.11.2018р.;

- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА209120/2018/00205 від 15.11.2018р.

В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що заявлена митна вартість товару підтверджується необхідними супроводжуючими документами, а отже підстав для коригування заявленої митної вартості не було. Крім того, оскаржувані рішення відповідача є протиправними, оскільки, вони прийняті з порушенням зазначеного законом порядку, без дотримання основних принципів митного регулювання: законності та визнання рівності і правомірності інтересів усіх суб`єктів господарювання.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 липня 2019 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209120/2018/00205 від 15.11.2018р. Визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2018/000035/2 від 15.11.2018р. Стягнуто на користь позивача судовий збір в розмірі 3683,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції, відмовивши у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що при наданні документів до митного оформлення декларантом не підтверджено митну вартість товару, а тому відповідачем визначено митну вартість з використанням розумних засобів та на основі даних, наявних у митного органу. Так, в поданих документах до митного оформлення були наявні розбіжності, у зв`язку з чим позивачу було запропоновано надати наступні документи: платіжні документи, транспортні документи, висновок експертної організації, інші платіжні та банківські документи, проте вказані документи надано не було. Відповідно до вимог ч.6 ст.54 МК України неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 МК України, або відсутність у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, є підставою для відмови у митному оформлені товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю. Таким чином, контролюючий орган при винесені спірних рішень діяв у межах наданих останньому повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства.

В відзиві на апеляційну скаргу позивач просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачем було укладено зовнішньоекономічний договір поставки №34 від 27.07.2018р. з ТОВ «Челябинский кузнечно-прессовый завод» на поставку товару зазначеного в специфікації №2 від 17.10.2018 року на умовах FCA м. Челябінськ.

ТОВ «Челябинский кузнечно-прессовый завод» виставив рахунок №151 від 18.10.2018р. на суму 7510000 руб. РФ для передплати ТОВ «Торговий дім «Тепловозоремонтний завод». Часткова оплата була здійснена згідно платіжних доручень №4 від 31.10.2018р. на суму 240801,47 руб.РФ та №5 від 31.1012018р. на суму 4651198,53 руб. РФ.

В подальшому ТОВ «Челябинский кузнечно-прессовый завод» відвантажило ТОВ «Торговий дім «Тепловозоремонтний завод» частину передплаченого товару, а саме: кільце лабіринте МІ588 1600 шт. за ціною 740 руб.РФ та закидку ВП35 3000 шт. за ціною 340 руб.РФ на загальну суму 2204000,00 руб. РФ згідно специфікації №2 від 17.10.2018р. до договору поставки №34 від 27.07.2018р., рахунку-фактури №479 від 31.10.2018р., рахунку-фактури №481 від 31.10.2018р., CMR 1019472 від 31.10.2018р., експортній декларації №10511010/071118/0007789 від 07.11.2019р.

Згідно товаротранспортним документам вага брутто - 19694 кг, вага нетто - 19214 кг. Вартість партії на умовах FCA м. Челябінськ в розмірі 2204000,00 руб. РФ підтверджена специфікацією №2 від 17.10.2018р. до договору поставки №34 від 27.07.2018р., рахунками-фактури №479 та №481 від 31.10.2018р., експортною декларацією № 10511010/071118/0007789 від 07.11.2018р., стовідсотковою попередньою оплатою за дану партію товару в розмірі 2204000,00 руб. РФ згідно платіжного доручень №4 від 31.10.2018р. та платіжного доручення №5 від 31.10.2018р.

При цьому, у постачальника залишилися сума передплати в розмірі 2688000, 00 руб. Рф на яку буде поставлена наступна партія товару.

В подальшому митним брокером, уповноваженим позивачем згідно з договору № 41 від 01.11.2018р., було подано ЕМД № UA209120/2018/024654 від 13.11.2018р. для митного оформлення товару, що прийшов за CMR 1019472 від 31.10.2018р.

До вказаної митної декларації були надані наступні документи: зовнішньоекономічний договір поставки №34 від 27.07.2018р.; специфікації №2 від 17.10.2018р.; платіжні доручення №4 від 31.10.2018р. на суму 240801,47 руб.РФ; платіжні доручення №5 від 31.10.2018р. на суму 4651198,53 руб.РФ; рахунок-фактури №479 від 31.10.2018р. та №481 від 31.10.2018р.; CMR 1019472 від 31.10.2018р.; експортна декларація № 10511010/071118/0007789 від 07.11.2018р.; договір про перевезення №011118-ТД ТРЗ від 01.11.2018р.; заявка на перевезення №1 від 01.11.2018р.; довідка про транспортні витрати б/н від 08.11.2018р.

13.11.2018 року позивачем було отримано повідомлення від відповідача про надання оригіналів документів, зазначених у митній декларації, або засвідчені в установленому порядку їх копії, з метою перевірки правильності визначення митної вартості, класифікації товару згідно з УКТ ЗЕД та документи, що підтверджують країну походження, а також пред`явити вантаж в зону митного контролю для проведення митного огляду з метою ідентифікації вантажу та проведення фотозйомки.

Цього ж дня також було отримано повідомлення про надання додаткових документів: копію митної декларації країни відправлення; виписку з бухгалтерської документації; каталог, прейскурант виробника товару (прайс-лист); висновки про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, за наявності - інші платіжні та/або, бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару».

На останню вимогу митний брокер надав додатково наступні документи: прайс-лист виробника; лист продавця від 16.10.2018р. №44/2-685/18.

15.11.2018 року позивачу повідомлено, що в порядку здійснення консультації з митним органом відносно товару №1 у відповідача наявні відомості щодо ціни ідентичних товарів 838 RUB за штуку; щодо товару №2 наявні відомості щодо подібних товарів 1,3347 USD за кілограм.

Цього ж дня відповідачем прийнято картку відмови та рішення про коригування митної вартості №UA209000/2018/000035/2 від 15.11.2018 року. В останньому, зазначено, що підставою для його прийняття стало відсутність завірених банком платіжних доручень №4 від 31.10.2018р. на суму 240801,47 руб. РФ та №5 від 31.10.2018р. на суму 4651198,53 руб. РФ; неможливість встановити за який саме товар мали б перераховуватися кошти; сума платіжних доручень не відповідає сумі, вказаній у Інвойсах; невідповідність інформації в документах на транспортування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

За правилами частини 5 статті 382 Господарського кодексу України права та обов`язки сторін зовнішньоекономічного договору (контракту) визначаються правом місця його укладення, якщо сторони не погодили інше. Порядок визначення права, яке має застосовуватися до договору (контракту) у разі недосягнення згоди сторін стосовно вказаного порядку, встановлюється законом про зовнішньоекономічну діяльність.

Згідно з приписами статті 692 Цивільного Кодексу України, оплата товару за договором передбачена після передання товару чи товаророзпорядчих документів.

Частиною 1 статті 693 Цивільного Кодексу України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), то покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу. А якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Нормами частини 2 статті 530 Цивільного Кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Приписами частини 1 статті 49 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

За правилами частини 1 статті 50 Митного кодексу України відомості про митну вартість товарів використовуються для: 1) нарахування митних платежів; 2) застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; 3) ведення митної статистики; 4) розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Частинами 1 та 2 статті 51 Митного кодексу України визначено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Нормами частин 1 та 2 статті 52 Митного кодексу України регламентовано, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

За правилами частини 1 статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частина 2 статті 53 Митного кодексу України містить вичерпний перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. До них відносяться: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини 3 статті 53 Митного кодексу України, у разі якщо зазначені документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Таким чином, право митного органу на витребування додаткових документів виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Зазначене узгоджується з положеннями пункту 2 частини 5 статті 54 Митного кодексу України, за правилами якого відповідач може письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості лише у випадках, встановлених цим Кодексом.

Нормами статті 54 Митного кодексу України констатовано, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом.

Частиною 3 статті 54 Митного кодексу України встановлено, що за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно з частиною 6 статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

За приписами частини 1 статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Правилами частини 1 статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

За змістом частини 2-8 статті 57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Згідно правил частини 7 статті 54 Митного кодексу України у разі, якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач при запитуванні додаткових документів не зазначив про ті розбіжності, які зазначені в подальшому в рішенні про коригування митної вартості, що в свою чергу фактично позбавило позивача можливості усунути ці розбіжності до винесення спірних рішень.

При цьому, факт неподання декларантом додаткових документів без належного обґрунтування відповідачем, що вони можуть усунути сумніви спірних відомостей, не є підставою для відмови в митному оформленні товару.

Приписами ч.6ст.54 Митного кодексу України встановлено правило, за яким митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю, виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів.

Відповідно до ч. 3ст.53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, подані для підтвердження митної вартості товару, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: для підтвердження митної вартості товару.

Таким чином, законом чітко встановлено умови, за наявності яких у відповідача виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів та відмова у митному оформленні за заявленою декларантом митною вартістю товарів.

Такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.

На думку законодавця, сумніви є обґрунтованими, якщо документи: містять розбіжності; наявні ознаки підробки; не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відтак, приписи вказаних статей зобов`язують відповідача зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, відповідач повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Колегія суддів також зазначає, що відповідач при запитуванні у позивача додаткових документів не вказав, які саме підстави дають обґрунтовану можливість вважати, що заявлено неповні чи/або недостовірні відомості до митної вартості товару, зокрема не вказано які саме складові митної вартості є непідтвердженими, а також не зазначено чому саме з документів, які було подано декларантом, неможливим є встановлення даних складових.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції, що при порівняні вартості товарів в специфікації №2 від 17.10.2018 року та суми, сплаченої позивачем згідно платіжного доручень №4 від 31.10.2018 року та платіжного доручення №5 від 31.10.2018 року, дає можливість встановити, за який саме товар сплачено позивачем, у зв`язку з чим доводи відповідача щодо розбіжності в розрахунках є безпідставними.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що оскаржуване рішення, а також картка відмова в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення - є протиправними та підлягають скасуванню.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров