Справа № 520/10469/19
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2020-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2020 р. Справа № 520/10469/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Русанової В.Б. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.12.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Бабаєв А.І., м. Харків по справі № 520/10469/19

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ
ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі по тексту В/ч НОМЕР_1 , відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправними дії (бездіяльність) військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у нездійсненні ОСОБА_1 нового розрахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яку ОСОБА_1 отримував під час проходження військової служби;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) здійснити перерахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 (реєстраційний номер ОКПП НОМЕР_3 ) в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яку ОСОБА_1 (реєстраційний номер ОКПП НОМЕР_3 ) отримував під час проходження військової служби;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) здійснити виплату ОСОБА_1 (реєстраційний номер ОКПП НОМЕР_3 ) одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та здійснити виплату ОСОБА_1 (реєстраційний номер ОКПП НОМЕР_3 ) недоплаченої частини одноразової грошової допомоги при звільненні однією сумою.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що при звільненні з військової служби відповідачем до розрахунку суми одноразової грошової допомоги при звільненні безпідставно не включено щомісячну додаткову грошову винагороду, яка виплачувалася позивачу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» (далі - Постанова №889). Крім того, позивач вказує, що Харківським окружним адміністративним судом було прийнято рішення у справі №520/6239/19, яке набрало законної сили, яким було зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди. На підставі вищевказаного, позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою про здійснення належного перерахунку одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди. Однак, у відповідь на вказану заяву позивача, відповідач надіслав ОСОБА_1 лист, в якому повідомив, що відповідно до п.8 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої Наказом Міністра оборони України від 15 листопада 2010 року №595, щомісячна додаткова грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення, зокрема одноразової допомоги в разі звільнення, у зв`язку з чим, до одноразової допомоги при звільненні позивачу правомірно не включено розмір щомісячної додаткової грошової винагороди. ОСОБА_1 , вважаючи що таку бездіяльність відповідача такою, що обмежує його законні права та інтереси, звернувся із вказаним адміністративним позовом до суду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.12.2019 по справі № 520/10469/19 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у нездійсненні ОСОБА_1 нового розрахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яку ОСОБА_1 отримував під час проходження військової служби.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) здійснити перерахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 (реєстраційний номер ОКПП НОМЕР_3 ) в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яку ОСОБА_1 (реєстраційний номер ОКПП НОМЕР_3 ) отримував під час проходження військової служби.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) здійснити виплату ОСОБА_1 (реєстраційний номер ОКПП НОМЕР_3 ) одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.12.2019 по справі № 520/10469/19 скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що пунктом 8 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої Наказом Міністра оборони України від 15 листопада 2010 року №595 (далі Інструкція № 550), наголошено, що щомісячна додаткова грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Також апелянт зазначив, що позивачем було пропущено шестимісячний строк звернення до суду з позовом про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, встановлений ч.2 ст. 122 КАС України.

Позивач в надісланому до суду письмовому відзиві просив суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначив, що доводи, викладені відповідачем в апеляційній скарзі щодо невключення щомісячної додаткової грошової винагороди до складу грошового забезпечення, з якого нараховується і виплачується одноразова грошова допомога при звільненні та пропущення позивачем шестимісячного строку звернення до суду, є безпідставними, оскільки суперечать правовим висновкам Верховного Суду, викладеним в постанові від 10.05.2019 по справі № 820/5285/17. Крім того, вказав, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.07.2019 у справі №520/6239/19, яке набрало законної сили, було зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок пенсії позивачу з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди.

Відповідач надіслав до суду відповідь на відзив позивача на апеляційну скаргу, в якій вказав, що не погоджується з аргументами позивача, вважає їх безпідставними. Пояснив, що винагорода встановлена Постановою № 889, не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується і виплачується одноразова грошова допомога при звільненні. Ця винагорода має окремий, особливий і разовий вираз виплати, оскільки виплачується лише тим категоріям військовослужбовців, перелік яких наведений у цій постанові, і лише тоді, коли у фонді грошового забезпечення наявні (передбачені) кошти для її виплати; ця винагорода виплачується як доповнення до суми грошового забезпечення. Виплата цієї винагороди ставиться в залежність від порядку й умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів, відповідно до яких, зокрема, щомісячна її виплата можлива, коли військовослужбовець перебуває на військовій службі, і водночас вона не включається до складу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби. Вказав, що аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 03.10.2018 у справі №817/1207/17 та від 03.06.2019 у справі № 240/5790/18. У зв`язку з чим, вважає заявлені позивачем вимоги безпідставними.

На вказану відповідь на відзив відповідача, позивач надіслав до суду заперечення, обґрунтовані тими ж доводами, що й відзив на апеляційну скаргу. Додатково зазначив, що посилання відповідача на правові висновки Верховного Суду, викладені, зокрема в постанові від 03.10.2018 у справі №817/1207/17, не можуть бути взяті до уваги, оскільки суперечать висновкам, викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019 у справі №522/2738/17, які мають перевагу над висновками колегії суддів Касаційного адміністративного суду.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач проходив військову службу у Збройних Силах України на посаді офіцера відділення морально-психологічного забезпечення управління Військової частини НОМЕР_1 .

Під час проходження військової служби позивач отримував у складі грошового забезпечення щомісячну додаткову грошову винагороду, що підтверджується копією грошового атестату серії ЗУ №338827 (а.с.10).

Відповідно до копії витягу з наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 16.12.2017 № 194, ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) (а.с. 8).

Згідно з витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.12.2017 № 171, позивача з 30.12.2017 виключено зі списків особового складу частини та наказано виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (а.с. 9).

Призначаючи позивачу вказану одноразову грошову допомогу при звільненні, Військова частина НОМЕР_1 розрахувала та виплатила її без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, яка виплачувалася позивачу відповідно до Постанови №899.

У зв`язку з чим, позивач 04.09.2019 звернувся до командира Військової частини НОМЕР_4 із заявою, в якій просив здійснити новий розрахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яку позивач отримував під час проходження військової служби (а.с. 14).

За результатами розгляду вказаної заяви, листом від 26.09.2019 №6047, Військова частина НОМЕР_1 , з посиланням на п.8 Інструкції № 550, повідомила позивачу про відсутність підстав для здійснення перерахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні (а.с. 16).

Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що щомісячна додаткова грошова винагорода військовослужбовця, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, відноситься до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з розміру якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні. Окрім того, рішенням суду, яке набрало законної сили, визнано право позивача на отримання пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 року № 2262-XII в розмірі, обчисленому з грошового забезпечення, до якого включена, зокрема, щомісячна додаткова грошова винагорода.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині щодо зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити виплату ОСОБА_1 недоплаченої частини одноразової грошової допомоги при звільненні однією сумою, суд першої інстанції виходив з того, що такі вимоги звернені на майбутнє та вказав, що в цій частині права позивача не є порушеними.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, отже, перегляду підлягає рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-XII (далі по тексту Закон №2232-XII).

Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону №2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 40 Закону №2232-XII гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.

Права, пільги та соціальні гарантії військовослужбовців визначаються Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII).

Частиною першою статті 9 Закону №2011-XII передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частинами другою, третьою статті 9 Закону №2011-XII встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Частиною четвертою цієї ж статті обумовлено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Також, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07 листопада 2007 року №1294 (чинної до 01.03.2018) грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно з частиною другою статті 15 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13 березня 2013 року №161 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889» для військовослужбовців, зокрема, Збройних Сил України (крім тих, що зазначені у підпункті 1 пункту 1 цієї постанови, та військовослужбовців строкової військової служби) був запроваджений новий вид забезпечення - щомісячна додаткова грошова винагорода у таких розмірах: з 1 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 % місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40 % місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 % місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80 % місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Право на одноразову грошову допомогу при звільненні позивач набув у відповідності до статті 15 Закону № 2011-ХІІ, що не заперечується відповідачем.

Спірним питанням є склад грошового забезпечення військовослужбовців, яке повинно включатися при обрахунку розміру цієї допомоги.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.07.2019 по справі № 520/6239/19, яке набрало законної сили 27.08.2019, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 03.05.2019 р. з приводу перерахунку пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити з 31.12.2017 р. перерахунок пенсії ОСОБА_1 (ідентифікаційний код - НОМЕР_3 ; місцезнаходження - АДРЕСА_3 ) з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди за відомостями довідки військової частини НОМЕР_1 від 16.03.2018 р. №636 і довідки військової частини НОМЕР_5 від 30.03.2018 року №277 Ф та провести відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених коштів за пенсією. У решті вимог позов залишено без задоволення.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії вказаного рішення, за останні 24 календарні місяці служби підряд перед звільненням до складу грошового забезпечення позивача входила, зокрема, щомісячна додаткова грошова винагорода у розмірі 60 %, з якої утримувався єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Зазначене також підтверджується грошовим атестатом серії ЗУ №338827, виданим Військової частиною НОМЕР_1 , яким засвідчено, що серед щомісячних додаткових видів грошового забезпечення до 30 грудня 2017 року ОСОБА_1 отримував зокрема щомісячну додаткову грошову винагороду.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що зазначена щомісячна додаткова грошова винагорода була встановлена рішенням Уряду України, виплачувалася позивачу щомісяця з дня запровадження до дня звільнення його з військової служби, тобто, мала постійний (систематичний) характер.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем не було включено додаткову грошову винагороду до складу грошового забезпечення, з якого позивачу обчислено одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби.

Позиція відповідача щодо відмови у включенні зазначеної виплати до складу грошового забезпечення позивача, з якого йому обчислено одноразову грошову допомогу при звільненні, ґрунтується на нормах Інструкції №595.

Зокрема, в пункті 5 вказаної Інструкції №595 вказано, що винагорода виплачується як окремий платіж разом (одночасно) з грошовим забезпеченням. Пунктом 8 Інструкції №595 визначено, що грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Згідно з пунктом 9 зазначеної Інструкції, розміри винагороди встановлюються наказами Міністра оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби в межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони (Головного управління розвідки Міністерства оборони) в Державному бюджеті України на відповідний рік. Відповідно до пункту 10 Інструкції №595, командир військової частини за наявності обставин, передбачених у цьому пункті, має право зменшувати розмір винагороди.

Водночас, застосовуючи зазначену Інструкцію №595 як спеціальний нормативно-правовий акт, що визначає структуру і склад грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті одноразової допомоги при звільненні, відповідач не врахував пріоритетності законів над підзаконними актами та дискреції держави щодо визначення порядку і розміру гарантій особам, які проходять військову службу.

Так, частиною четвертою статті 9 Закону №2011-ХІІ Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення законом, не віднесено до його компетенції та може бути змінений лише законодавцем.

Отже, при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає саме Закон №2011-ХІІ, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам зазначеного Закону.

Колегія суддів вказує, що виходячи зі змісту ч.ч.2, 3 ст.9 Закону №2011-ХІІ до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних або тих, що виплачуються раз на місяць.

Оскільки останні 24 місяці перед звільненням на підставі Постанови №889 додаткова грошова винагорода нараховувалася і виплачувалася позивачеві щомісяця, підстави вважати таку винагороду одноразовим видом грошового забезпечення відсутні.

Такий висновок суду першої та апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 06.02.2019 по справі № №522/2738/17, та правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 14.04.2020 по справі № 820/3719/18, від 10.05.2019 по справі № 820/5285/17, яка є обов`язковою для врахування в силу ч.5 ст.242 КАС України.

Посилання відповідача на правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду України зокрема, від 03.10.2018 у справі № 817/1207/17 та від 03.06.2019 у справі № 240/5790/18 колегія суддів не бере до уваги, оскільки, виходячи з процесуальних механізмів забезпечення єдності судової практики, що полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду України, за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду мають перевагу над висновками колегії суддів Верховного Суду України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що відповідачем протиправно не включено до складу грошового забезпечення позивача, з якого йому нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні, щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі 50% грошового забезпечення.

Безпідставним є посилання апелянта на пропуск позивачем строку звернення до суду, оскільки в силу частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутись до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення ОСОБА_1 нового розрахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, а також в частині зобов`язання відповідача здійснити позивачу перерахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та здійснити відповідну виплату.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду в цій частині не спростовують.

Керуючись ч.4 ст.229, п.8 ч.1 ст.240, ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.12.2019 по справі № 520/10469/19 в частині задоволення позову - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді В.Б. Русанова С.П. Жигилій