Справа № 320/6943/19
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2020-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2020 року справа №320/6943/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ірпінського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Ірпінського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Київській області, у якому просить суд:

- визнати протиправними дії Ірпінського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області, пов`язані з не розглядом заяви-розрахунку страхувальника;

- зобов`язати Ірпінське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області провести струхувальнику, ОСОБА_1 , перерахунок допомоги по вагітності та пологах за період з 24.04.2019 по 28.08.2019 у розмірі 17526,60 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачка зазначила, що Ірпінське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області повернуло без розгляду подані нею документи про призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з вагітністю та пологами, з підстав наявності у поданих документах недоліків.

Позивачка не погоджується з такими діями відповідача та зазначає, що нею було подано весь пакет необхідних документів, у тому числі листок непрацездатності серії АДС №862365 від 24.04.2019, на підставі якого здійснюється нарахування відповідної допомоги. При цьому, подані документи оформлені належним чином та не містять недоліків.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23.12.2019 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначив, що подані позивачкою документи про виплату допомоги по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з вагітністю та пологами містять ряд недоліків.

Зокрема, у заяві-розрахунку найменування страхувальника вказано « ОСОБА_1 », а за даними Державного реєстру значиться ОСОБА_1 , при цьому копія свідоцтва про шлюб позивачкою надана не була; у заяві-розрахунку не вірно вказаний номер рахунку для зарахування матеріальної допомоги, оскільки для цих цілей має бути відкритий окремий рахунок зі спеціальним режимом використання; у листку непрацездатності дані про місце роботи суперечать відомостям з ЄДР, позаяк застрахована особа здійснює свою професійну діяльність за адресою: АДРЕСА_1 , а у листку непрацездатності вказані адреса: АДРЕСА_2 . Також відповідач повідомив про відсутність довідки з пенсійного форми 7-ОК і додатку 9 з Державної фіскальної служби (довідка про сплату єдиного соціального внеску) та копії виписки від державного реєстратора.

Крім того, відповідач зазначив, що позивачкою у заяві-розрахунку та додатку до вказаної заяви неправильно вказано кількість днів її непрацездатності та невірно розраховано середньоденну допомогу. Так, періодом непрацездатності позивачки є 24.04.2019-27.08.2019, а не 24.04.2019-28.08.2019, а тому загальна кількість днів непрацездатності становить 125.

Також, на думку відповідача, сума середньоденної допомоги становить 137,09 грн., а не 139,10 грн. як було визначено позивачкою.

Крім того, відповідач вважає, що Ірпінське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Київській області не є належним органом, до якого позивачка повинна звернутись із відповідною заявою, оскільки позивачка зареєстрована у м. Черкасах, працює у м. Києві, а тому відповідна заява з документами мали бути подані ОСОБА_3 до відповідного територіального відділення Фонду соціального страхування України у м. Черкаси або у м. Києві.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом № НОМЕР_2 , виданим Києво-Святошинським районним відділом Центрального міжрегіонального управління ДМС у м.Києві та Київській області 28.08.2017 (а.с.17).

Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 27.05.2017, між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 27.05.2017 було укладено шлюб. Прізвище чоловіка та дружини після державної реєстрації шлюбу - ОСОБА_1 (а.с.34).

Позивачка має право на заняття адвокатською діяльністю, що підтверджується свідоцтвом серії КС №5505/10 від 27.06.2018 (а.с.14-15).

Судом встановлено, що позивачка звернулась до Ірпінського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області із заявою-розрахунком, у якій просила здійснити виплату допомогу по вагітності та пологах за 126 днів непрацездатності у сумі 17526,60 грн. (а.с.66-68).

До вказаної заяви позивачкою додані: листок непрацездатності серії АДС №862365 від 24.04.2019 (а.с.69-70); паспорт громадянина України (а.с.71); довідку про реєстрацію місця проживання (а.с.72); картку платника податків (а.с.73); податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2018 рік від 16.04.2019 (а.с.74-76); квитанції про сплату ЄСВ (а.с.77-82); розрахунок допомоги по лікарняному листку (а.с.83); свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльність серії КС №5505/10 від 27.06.2018 (а.с.14); посвідчення адвоката від 27.06.2018 (а.с.15); трудову книжку (а.с.85-86).

Ірпінське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області на адвокатський запит представника позивачки листом від 16.08.2019 №02/877 повідомило, що ОСОБА_1 у консультаційному режимі звернулась до працівників Ірпінського відділення з метою отримання матеріального забезпечення по листку непрацездатності АДС №862365 , однак при розгляді документів застрахованої особи були виявлені помилки, а саме:

- у заяві-розрахунку найменування страхувальника вказано ОСОБА_1 , а за даними Державного реєстру значиться ОСОБА_1 ;

- листок непрацездатності оформлений з порушенням вимог п.3.1 Інструкції про порядок заповнення листка непрацездатності №532/274/136-ос від 03.11.2004, а саме: невірно вказана назва та не повністю зазначена адреса лікувального закладу, а також дані про місце роботи суперечать відомостям з ЄДР , оскільки застрахована особа здійснює свою професійну діяльність за адресою: АДРЕСА_1 , а у листку непрацездатності вказані адреса: АДРЕСА_2 ;

- у заяві-розрахунку не вірно вказаний номер рахунку для відшкодування матеріального забезпечення;

- відсутні довідки з пенсійного форми 7-ОК і додаток 9 з Державної фіскальної служби (довідка про сплату єдиного соціального внеску) та копія виписки від державного реєстратора.

У листі зазначено, що у телефонному режимі особисто ОСОБА_1 було повідомлено про недостовірність даних у поданих документах та надання недостатньої кількості документів, які необхідні для отримання матеріального забезпечення.

Вищевказаний литок непрацездатності з повним пакетом документів, оформлених відповідно до чинного законодавства, станом на 16.08.2019 до Ірпінського відділення не надходили.

Позивачці було запропоновано надати повний пакет, оформлених відповідно до вимог чинного законодавства.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивачка звернулась до суду з позовом у цій справі, з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.19990 №1105-XIV (далі - Закон №1105, в редакції, яка була чина на момент виникнення спірних правовідносин) застраховані особи мають право на отримання у разі настання страхового випадку матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг, передбачених цим Законом.

Згідно з частиною першої статті 20 Закону №1105 за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності надається, зокрема, такий вид матеріального забезпечення та соціальних послуг, як допомога по вагітності та пологах.

Положеннями статті 25 Закону №1105 визначено, що допомога по вагітності та пологах надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке компенсує втрату заробітної плати (доходу) за період відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами

Допомога по вагітності та пологах застрахованій особі виплачується за весь період відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами, тривалість якої становить 70 календарних днів до пологів і 56 (у разі ускладнених пологів або народження двох чи більше дітей - 70) календарних днів після пологів.

Відповідно до статті 26 Закону №1105 допомога по вагітності та пологах надається застрахованій особі у розмірі 100 відсотків середньої заробітної плати (доходу), обчисленої у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, і не залежить від страхового стажу.

Сума допомоги по вагітності та пологах у розрахунку на місяць не повинна перевищувати розміру максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, з якої сплачувалися страхові внески до Фонду, та не може бути меншою за розмір допомоги, обчислений із мінімальної заробітної плати, встановленої на час настання страхового випадку.

Відповідно до частини першої статті 30 Закону №1105 матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності застрахованим особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту), цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених законом, призначаються та надаються за основним місцем роботи (діяльності).

Допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах застрахованим особам (у тому числі тим, які здійснюють підприємницьку чи іншу діяльність та одночасно працюють на умовах трудового договору) надається за основним місцем роботи (діяльності) та за сумісництвом (наймом) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 31 Закону №1105 підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності. У разі роботи за сумісництвом, за трудовим договором (контрактом) одночасно із здійсненням підприємницької чи іншої діяльності підставою для призначення допомоги є копія листка непрацездатності, засвідчена підписом керівника і печаткою (за наявності) за основним місцем роботи. Для застрахованих осіб, які одночасно здійснюють підприємницьку та іншу діяльність і не працюють на умовах трудового договору (контракту), копію листка непрацездатності засвідчує установа охорони здоров`я, яка його видає. Порядок і умови видачі, продовження та обліку листків непрацездатності, здійснення контролю за правильністю їх видачі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за погодженням з Фондом.

Для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності в розмірі 100 відсотків середньої заробітної плати (доходу) застраховані особи, зазначені в абзаці шостому частини першої статті 24 цього Закону, додають копії відповідних посвідчень або інші документи, які підтверджують право на пільгу (частина друга статті 31 Закону №1105).

Відповідно до частини першої статті 32 Закону №1105 документи для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах розглядаються не пізніше десяти днів з дня їх надходження.

Повідомлення про відмову в призначенні допомоги із зазначенням причин відмови та порядку оскарження видається або надсилається заявникові не пізніше п`яти днів після винесення відповідного рішення.

Частиною другою статті 32 Закону №1105 визначено, що допомога по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах виплачується: 1) застрахованим особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту), інших підставах, передбачених законом, - у найближчий після дня призначення допомоги строк, установлений для виплати заробітної плати; 2) добровільно застрахованим особам, застрахованим особам, які працюють на умовах цивільно-правового договору, здійснюють підприємницьку чи іншу діяльність, - протягом десяти днів після призначення допомоги.

Згідно з частиною п`ятою статті 32 Закону №1105 матеріальне забезпечення, передбачене цим Законом, виплачується у разі, якщо звернення за його призначенням надійшло не пізніше дванадцяти календарних місяців з дня відновлення працездатності, встановлення інвалідності, закінчення відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами, смерті застрахованої особи або члена сім`ї, який перебував на її утриманні.

Відповідно до частини першої-другої статті 33 Закону №1105 при обчисленні середньої заробітної плати (доходу) для забезпечення допомогою по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах враховуються всі види заробітної плати (доходу) в межах граничної суми місячної заробітної плати (доходу), на яку нараховуються страхові внески на страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності.

Порядок обчислення середньої заробітної плати для надання допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 4 Порядку фінансування страхувальників для надання матеріального забезпечення застрахованим особам у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та окремих виплат потерпілим на виробництві за рахунок коштів Фонду соціального страхування України, затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 19.07.2018 №12 (далі - Порядок №12), фінансування страхувальників для надання матеріального забезпечення застрахованим особам та окремих виплат потерпілим на виробництві здійснюється робочими органами виконавчої дирекції Фонду або їх відділеннями.

Підставою для фінансування страхувальників робочими органами виконавчої дирекції Фонду або їх відділеннями є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення та окремих виплат потерпілим на виробництві за їх видами. Форма заяви-розрахунку наведена у додатку 1 до цього Порядку.

Згідно з пунктом 5 Порядку №12 страхувальник подає заяву-розрахунок до робочого органу виконавчої дирекції Фонду або його відділення за своїм місцезнаходженням чи місцем проживання.

Відповідно до пункту 8 Порядку №12 робочий орган виконавчої дирекції Фонду або його відділення після надходження заяви-розрахунку здійснює перевірку інформації, наведеної у ній, перевіряє правильність заповнення реквізитів, наявність даних про страхувальника в Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування, дані про сплату ним єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, наявність у Фонді зареєстрованого нещасного випадку або профзахворювання (у разі проведення виплат потерпілим на виробництві (членам їх сімей), правильності нарахування виплат та у разі відсутності зауважень протягом десяти робочих днів здійснює фінансування сум, зазначених у заяві-розрахунку.

Робочий орган виконавчої дирекції Фонду або його відділення у разі потреби має право здійснювати обмін інформацією зі страхувальником шляхом направлення запиту щодо уточнення інформації, наведеної у заяві-розрахунку.

У разі виявлення помилок та/або недостовірних відомостей заява-розрахунок повертається страхувальнику з відповідними рекомендаціями щодо їх усунення.

Перевірка заяви-розрахунку, надання рекомендацій за її результатами, фінансування заяви-розрахунку або надання обґрунтованої відмови у її прийнятті здійснюється робочими органами Фонду або їх відділеннями протягом десяти робочих днів після надходження заяви-розрахунку.

Як було вказано вище, у листі від 16.08.2019 №02/877 відповідач зазначив, що надані документи містять різні відомості щодо найменування страхувальника. Так, у заяві-розрахунку в якості найменування страхувальника вказано ОСОБА_1 , а за даними Єдиного Державного Реєстру - ОСОБА_1.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що відповідно до даних з Єдиної інформаційної аналітичної системи (ЄІАС) найменуванням страхувальника є ОСОБА_1 .

Відповідач наголосив на тому, що позивачкою не було надано до заяви-розрахунку будь-які документи, зокрема, свідоцтво про шлюб, на підтвердження зміни прізвища з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 ».

Водночас суд звертає увагу на те, що ані в листі від 16.08.2019 №02/877, ані у відзиві на позовну заяву відповідачем не надано роз`яснень щодо того, яким саме Єдиним державним реєстром користувався відповідач при виявленні прізвища позивачки « ОСОБА_1 ».

Судом встановлено, що заява-розрахунок про відшкодування матеріального забезпечення була подана ОСОБА_1 .

Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 27.05.2017, між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 27.05.2017 було укладено шлюб. Прізвище чоловіка та дружини після державної реєстрації шлюбу - ОСОБА_1 (а.с.34).

Сторони не заперечують той факт, що позивачка на момент звернення до відповідача із заявою-розрахунком не подавала свідоцтво про шлюб.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що Ірпінське відділення Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області під час розгляду поданих документів було використано інформацію з Єдиного реєстру адвокатів, про що свідчить лист від 03.01.2020 №02/15 (а.с.84).

Суд звертає увагу на те, що в Єдиному реєстрі адвокатів (посилання: ІНФОРМАЦІЯ_2 в графі «Інші відомості» вказано про зміну позивачкою прізвища з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 ».

Відповідно до частин першої-другої статті 17 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» Рада адвокатів України забезпечує ведення Єдиного реєстру адвокатів України з метою збирання, зберігання, обліку та надання достовірної інформації про чисельність і персональний склад адвокатів України, адвокатів іноземних держав, які відповідно до цього Закону набули права на заняття адвокатською діяльністю в Україні, про обрані адвокатами організаційні форми адвокатської діяльності. Внесення відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України здійснюється радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України.

До Єдиного реєстру адвокатів України вносяться такі відомості: 1) прізвище, ім`я та по батькові адвоката; 2) номер і дата видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, номер і дата прийняття рішення про видачу свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (номер і дата прийняття рішення про включення адвоката іноземної держави до Єдиного реєстру адвокатів України); 3) найменування і місцезнаходження організаційної форми адвокатської діяльності, номери засобів зв`язку; 4) адреса робочого місця адвоката, номери засобів зв`язку; 5) інформація про зупинення або припинення права на заняття адвокатською діяльністю; 6) інші відомості, передбачені цим Законом.

Адресою робочого місця адвоката є місцезнаходження обраної адвокатом організаційної форми адвокатської діяльності або адреса фактичного місця здійснення адвокатської діяльності, якщо вона є відмінною від місцезнаходження обраної адвокатом організаційної форми адвокатської діяльності. У разі наявності декількох адрес робочих місць адвоката до Єдиного реєстру адвокатів України вноситься лише одна адреса робочого місця адвоката.

Інформація, внесена до Єдиного реєстру адвокатів України, є відкритою на офіційному веб-сайті Національної асоціації адвокатів України. Рада адвокатів України і відповідні ради адвокатів регіонів надають витяги з Єдиного реєстру адвокатів України за зверненням адвоката або іншої особи (частини четверта статті 17 Закону).

Враховуючи підтвердження відповідачем використання під час перевірки поданих позивачкою документів відомостей з Єдиного реєстру адвокатів України, суд дійшов висновку про наявність у відповідача об`єктивних можливостей для перевірки факту зміни позивачкою свого прізвища з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 », внаслідок чого висновки відповідача щодо неправильного зазначення у заяві-розрахунку найменування страхувальника є помилковими.

Стосовно тверджень відповідача про оформлення листка непрацездатності №532/274/136-ос від 03.11.2004 з порушеннями суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 1 Інструкції про порядок заповнення листка непрацездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 03.11.2004 №532/274/136-ос/1406 (далі - Інструкція), листок непрацездатності (далі - ЛН) - це багатофункціональний документ, який є підставою для звільнення від роботи у зв`язку з непрацездатністю та з матеріальним забезпеченням застрахованої особи в разі тимчасової непрацездатності, вагітності та пологів.

Лицьовий бік бланка ЛН заповнюється лікуючим лікарем або молодшим медичним працівником з медичною освітою. Зворотний бік бланка ЛН заповнюється за місцем роботи застрахованої особи. Записи в ЛН здійснюються розбірливим почерком, без помарок, синім, фіолетовим або чорним чорнилом.

Згідно з пунктом 3.1 Інструкції у ЛН чітко вказуються: назва і місцезнаходження закладу охорони здоров`я (повністю), що підтверджуються штампом та печаткою закладу охорони здоров`я "Для листків непрацездатності"; дата видачі ЛН (цифрою вказується число, після чого літерами - назва місяця, цифрою вказується рік), прізвище, ім`я, по батькові непрацездатного (повністю); число повних років (цифрами); стать підкреслюється; місце роботи: назва і місцезнаходження підприємства, установи, організації (повністю).

Судом встановлено, що у графі «назва і місцезнаходження охорони здоров`я» листка непрацездатності від 24.04.2019 серії АДС №862365 зазначено: КНП «Центральна районна лікарня Києво-Святошинської ради, адреса: м. Боярка, вул. Соборності, буд. 51.

У графі «місце роботи, назва підприємства, станови, організації» зазначено: самозайнята особа, адвокат, м. Київ, вул. Авіаконтруктора Антонова, 10 (а.с.13).

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань в реєстрі наявна інформація щодо юридичної особи, Комунального некомерційного підприємства «Центральна районна лікарня Києво-Святошинської ради», місцезнаходженням якої є: 08154, Київська обл., Києво-Святошинський р-н., м. Боярка, вул. Соборності, 51 (а.с.44-48).

З метою повного та всебічного з`ясування обставин справи, ухвалою суду від 23.12.2019 було витребувано від Комунального некомерційного підприємства «Центральна лікарня Києво-Святошинської районної ради» копію листка непрацездатності серії АДС №862365 від 24.04.2019, виданого ОСОБА_1.

На виконання вимог ухвали суду Комунальне некомерційне підприємство «Центральна лікарня Києво-Святошинської ради» супровідним листом від 10.01.2020 №46 надало суду копію корінця листка непрацездатності серії АДС № 862365 від 24.04.2019, виданого ОСОБА_1 та витяг з журналу реєстрації листків непрацездатності, в якому наявний запис №361 про видачу позивачці листка непрацездатності. У вказаному журналі зазначено, що місцем роботи позивачки є: АДРЕСА_2 (а.с.102-105).

Отже, враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що зазначені в листку непрацездатності назва та адреса закладу охорони здоров`я, яким позивачці був виданий відповідний документ, відповідає відомостям, які вказані в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до інформації з Єдиного реєстру адвокатів України адресою робочого місця позивачки є: АДРЕСА_3 .

Відповідач у листі від 03.01.2020 №02/15 підтвердив ту обставину, що йому було відомо про інформацію щодо адреси робочого місця позивачки, яка вказана в Єдиному реєстрі адвокатів.

Враховуючи вказане, суд дійшов висновку про те, що листок непрацездатності серії АДС №862365 від 24.04.2019 містить достовірну інформацію щодо назви та адреси закладу охорони, який видав відповідний документ, та щодо адреси робочого місця позивачки.

Також у листі від 16.08.2019 №02/877 відповідач зазначив, що у заяві-розрахунку невірно вказано номер рахунку для відшкодування матеріального забезпечення.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що відповідно до вимог чинного законодавства банківська установа відкриває самозайнятим особам, у тому числі, адвокатам, балансовий рахунок 26 «Кошти на вимогу фізичних осіб». Відповідач зазначив, що відкритий позивачкою поточний рахунок НОМЕР_5 не є балансовим рахунком № НОМЕР_6 , а тому відповідний рахунок не може використовуватись для виплати відповідної допомоги, з приводу чого суд зазначає таке.

Частиною другою статті 34 Закону №1105 закріплено, що страхувальник відкриває окремий поточний рахунок для зарахування страхових коштів у банках у порядку, встановленому Національним банком України.

Страхувальник, який є бюджетною установою, відкриває окремий рахунок для зарахування страхових коштів в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

Кошти Фонду, що надходять на зазначений рахунок, обліковуються на окремому субрахунку.

Страхові кошти, зараховані на окремий поточний рахунок у банку або на окремий рахунок в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів (далі - окремий рахунок), можуть бути використані страхувальником виключно на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам. Страхові кошти, зараховані на окремий рахунок, не можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів, на стягнення на підставі виконавчих та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до закону.

Відповідно до пункту 14 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління НБУ від 12.11.2003 №492, з поточними рахунками, що відкриваються банками клієнтам-резидентам у національній валюті, здійснюються всі види розрахунково-касових операцій відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Забороняється використовувати поточні рахунки фізичних осіб, що відкриваються для власних потреб, для проведення операцій, пов`язаних із здійсненням підприємницької та незалежної професійної діяльності. За поточними рахунками в національній валюті фізичних осіб - резидентів здійснюються всі види розрахунково-касових операцій відповідно до умов договору та вимог законодавства України, які не пов`язані із здійсненням підприємницької та незалежної професійної діяльності.

У заяві-розрахунку позивачка у графі «Окремий поточний рахунок у банку або окремий рахунок у відповідному органі Державного казначейства України» зазначено: АТКБ «Приватбанк», НОМЕР_5 , МФО 305299.

З матеріалів справи вбачається, що вказаний рахунок в установі банку був відкритий на підставі заяви позивачки про виплату пенсії або грошової допомоги від 31.05.2019 (а.с.32).

Враховуючи вказане, суд дійшов висновку про те, що позивачкою було дотримано обов`язок, передбачений статтею 34 Закон №1105 щодо відкриття окремого рахунку для зарахування грошової допомоги, а тому твердження відповідача про протилежне є непереконливими.

Щодо посилань відповідача у листі від 16.08.2019 №02/877 на ненадання позивачкою довідки з Пенсійного фонду форми 7-ОК і додатку 9 з Державної фіскальної служби (довідка про сплату єдиного соціального внеску) та копії виписки від державного реєстратора, суд зазначає, що Законом №1105 та Порядком не передбачено обов`язок заявника подавати копії вказаних документів. Водночас, суд зауважує, що позивачкою в якості доказів сплати єдиного внеску додані відповідні квитанції.

Також у відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що позивачкою у заяві-розрахунку та додатку до вказаної заяви неправильно вказано кількість днів її непрацездатності та невірно розраховано середньоденну допомогу.

Зокрема, відповідач вважає, що періодом непрацездатності позивачки є 24.04.2019-27.08.2019, а не 24.04.2019-28.08.2019, а тому загальна кількість днів непрацездатності - 125.

Крім того, відповідач стверджує, що сума середньоденної допомоги становить 137,09 грн., а не 139,10 грн. як було визначено позивачкою.

Відповідно до частини другої статі 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд звертає увагу на те, що позиція щодо невірного визначення позивачкою періоду непрацездатності, загальної кількості непрацездатності та суми допомоги по вагітності та пологах взагалі не були вказані відповідачем в якості підстав для не розгляду поданих ОСОБА_1 документів, а тому суд не приймає їх до уваги.

Разом з тим, суд зазначає, у листку непрацездатності серії АДС №862365 від 24.04.2018 вказано, що позивачка звільнена від роботи з 24.04.2019 (126 днів). Стати до роботи - 28.08.2019.

Отже, з вказаного документу вбачається, що періодом непрацездатності позивачки є 24.04.2019 - 27.08.2019 (включно), що загалом становить 126 днів, а тому у заяві-розрахунку правильно визначено кількість днів непрацездатності.

При цьому, суд вважає слушними зауваження відповідача щодо невірного розразунку позивачкою розміру середньоденної заробітної плати, з огляду на таке.

Механізм обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності (далі - страхові виплати), у разі настання страхового випадку, а також оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів підприємства, установи, організації або фізичної особи, яка використовує працю найманих працівників визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 р. N 1266 (далі - Порядок №1266).

Відповідно до пункту 9 Порядку №1266 якщо у розрахунковому періоді перед настанням страхового випадку застрахована особа з поважних причин не мала заробітку (доходу, грошового забезпечення), середня заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) обчислюється виходячи з розміру мінімальної заробітної плати (або її частини), встановленого законом на день розірвання трудового договору, припинення підприємницької або іншої діяльності, пов`язаної з одержанням доходу безпосередньо від такої діяльності - для страхування на випадок безробіття, на день настання страхового випадку для добровільно застрахованих осіб за страхуванням з тимчасової втрати працездатності та на день настання права на страхову виплату для добровільно застрахованих осіб за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання.

Згідно з пунктом 28 Порядку №1266 якщо у розрахунковому періоді перед настанням страхового випадку застрахована особа з поважних причин не мала заробітку або страховий випадок настав у перший день роботи (для розрахунку допомоги по тимчасовій непрацездатності, в тому числі внаслідок захворювання або травми, що пов`язані з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням), середня заробітна плата визначається виходячи з тарифної ставки (посадового окладу) або її частини, встановленої на день настання страхового випадку. Якщо тарифна ставка (посадовий оклад) не встановлюється, розрахунок проводиться виходячи з розміру мінімальної заробітної плати (або її частини), встановленого законом на день настання страхового випадку.

При цьому, пунктом 5 Порядку №1266 закріплено, що у разі коли середня заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) обчислюється відповідно до пунктів 9, 10, 12, 20, 28 і 29 цього Порядку, середньоденна заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) за один календарний день визначається шляхом ділення тарифної ставки (посадового окладу), мінімальної заробітної плати або їх частини (у разі, коли особа працює у режимі неповного робочого дня чи тижня), двократного розміру мінімальної заробітної плати на середньомісячну кількість календарних днів (30, 44).

Отже, при здійсненні розрахунку позивачка мала керуватися саме вказаними положеннями, чого нею зроблено не було.

Натомість, як вже було вказано вище, у листі від 16.08.2019 №02/877 відповідач не посилався на допущення позивачкою помилок при обчисленні розміру допомоги по вагітності та пологах, що позбавляє його можливості посилатися на ці обставини у відзиві на позовну заяву.

Крім того, суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази прийняття відповідачем рішення за результатом розгляду поданих позивачкою документів, зокрема, повідомлення про відмову в призначенні допомоги із зазначенням причин відмови та порядку оскарження, яке передбачено частиною першою статті 32 Закону №1105. Так, в матеріалах справи наявний лише лист відповідача від 16.08.2019 №02/877, який є відповіддю на адвокатський запит представника позивачки, а не рішенням, прийнятим за результатом розгляду поданих нею документів, що свідчить про допущення відповідачем протиправної бездіяльності.

Щодо посилань відповідача на те, що Ірпінське відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області не є належним відповідачем по справі, з огляду на те, що позивачка зареєстрована у м. Черкаси, а місцем її роботи є м. Київ, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 5 Порядку страхувальник подає заяву-розрахунок до робочого органу виконавчої дирекції Фонду або його відділення за своїм місцезнаходженням чи місцем проживання.

Згідно з статтею Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік;

місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини;

реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Відповідно до частини першої статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

При цьому, частиною шостою цієї статті закріплено, що фізична особа може мати кілька місць проживання.

Як вбачається з довідки про реєстрацію місця проживання особи від 13.06.2019, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.18).

Проте, у позовній заяві позивачка зазначила, що її фактичним місцем проживання є: АДРЕСА_1 .

Вказана адреса зазначена у податковій декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік від 16.04.2019, яка була надана відповідачу.

Таким чином, оскільки Порядок передбачає, що особа подає заяву-розрахунок за своїм місцезнаходженням чи місцем проживання, а не місцем реєстрації, враховуючи законодавчо закріплену можливість фізичної особи мати кілька місць проживання, а також приймаючи до уваги те, що ОСОБА_1 фактично проживає у м.Ірпіні Київської області, суд дійшов висновку про те, що звернення позивачки з відповідною заявою саме до Ірпінського відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області є правомірним.

Суд зазначає, що відповідачем під час розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності підстав щодо не розгляду поданих позивачкою документів для призначення допомоги по вагітності та пологах.

У зв`язку з цим, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність Ірпінського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Київській області, яка полягає у нездійсненні своєчасного розгляду поданої ОСОБА_1 заяви-розрахунку про здійснення фінансування для надання матеріального забезпечення - допомоги по вагітності та пологах на підставі листка непрацездатності серії АДС №862365 від 24.04.2019.

При цьому, у даному випадку протиправною має бути визнана саме бездіяльність відповідача, а не його дії, як про це просить позивачка, оскільки матеріалами справи не підтверджується вчинення відповідачем тих необхідних дій, які він зобов`язаний вчинити згідно чинного законодавства України.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, зокрема, шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд зауважує, що порушення прав позивачки полягає у тому, що вона, подавши заяву-розрахунок та усі необхідні документи, не отримала фінансування у встановлений законом строк.

Як було вказано вище, відповідно до пункту 8 Порядку №12 робочий орган виконавчої дирекції Фонду або його відділення після надходження заяви-розрахунку здійснює перевірку інформації, наведеної у ній, перевіряє правильність заповнення реквізитів, наявність даних про страхувальника в Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування, дані про сплату ним єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, наявність у Фонді зареєстрованого нещасного випадку або профзахворювання (у разі проведення виплат потерпілим на виробництві (членам їх сімей), правильності нарахування виплат та у разі відсутності зауважень протягом десяти робочих днів здійснює фінансування сум, зазначених у заяві-розрахунку.

Оскільки подана позивачкою заява-розрахунок не опрацьована належним чином, у суду відсутні підстави для прийняття рішення про стягнення коштів чи зобов`язання відповідача здійснити таке фінансування, оскільки таке рішення є передчасним.

Належним способом захисту у цьому випадку є зобов`язання відповідача здійснити розгляд у встановленому законодавством порядку поданої позивачкою заяви-розрахунку.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування наведених норм матеріального права сформульовано у постановах Верховного Суду від 29.04.2020 у справі №808/2671/16 та від 05.11.2019 у справі №822/114/16.

Отже, виходячи з обставин цієї справи, встановлених судом під час її розгляду, враховуючи приписи наведених вище положень законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини, висловлені Верховним Судом правові позиції, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності щодо нездійснення своєчасного розгляду поданої позивачкою заяви-розрахунку та зобов`язання відповідача розглянути у встановленому законодавством порядку таку заяву.

Щодо клопотання позивачки про стягнення на її користь витрат на правничу допомогу, суд зазначає таке.

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною третьою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положенням частини першої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Як вбачається з пункту 1 частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до положень частини четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною сьомою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу наведених положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постанові від 12.09.2018 у справі №810/4749/15 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 76397938).

При цьому, з імперативних положень частини шостої статті 134 КАС України вбачається, що зменшити розмір витрат на правничу допомогу через їх неспівмірність суд може виключно у разі наявності відповідного клопотання іншої сторони про це. Отже, за відсутності такого клопотання суд не може надавати оцінку співмірності витрат на правничу допомогу за власною ініціативою, а лише перевіряє, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "Ботацці проти Італії", заява №34884/97, п.30).

У пункті 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. Водночас, надання такої оцінки можливо, виходячи з аналізу частини шостої статті 134 КАС України, виключно у разі наявності відповідного клопотання іншої сторони про зменшення розміру витрат на правничу допомогу через їх неспівмірність.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 19.12.2019 у справі №520/1849/19 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 86504176).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 №5076-VI (далі - Закон №5076) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п.9 ч.1 ст.1 Закону №5076).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 Закону №5076).

Статтею 19 Закону №5076 визначено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до статті 30 Закону №5076 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

24.09.2019 між ОСОБА_4 ( Авдокат ) та ОСОБА_1 (Клієнт) було укладено договір про надання правової допомоги №24/06-19, за умовами якого адвокат зобов`язався надати клієнту правову (юридичну) допомогу, зокрема, в адміністративних справах, що стосуються законних інтересів клієнта.

Пунктом 4 договору визначено, що надання правової допомоги клієнту за цією угодою може здійснюватись на оплатній основі. У цьому разі розмір оплати правової допомоги (гонорар) сторони визначають в Додатковій угоді, яка є її невід`ємною частиною (а.с.39).

24.06.2019 між сторонами було укладено Додаткову угоду, в якій сторони погодили, що надання адвокатом правової допомоги включає в себе такі послуги:

- написання адвокатського запиту від 13.08.2019 про надання інформації - 1500,00 грн.;

- підготовка та подання позовної заяви до Київського окружного адміністративного суду - 3500,00 грн. (а.с.40).

Позивачкою на підтвердження наданих ОСОБА_4 послуг надано акт прийому-передачі виконаних робіт від 12.12.2019 на суму 5000,00 грн. (а.с.41).

Позивачкою на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу додано до матеріалів справи квитанцію до прибуткового касового ордеру №71 від 12.12.2019 на суму 5000,00 грн. (а.с.42).

Відповідач у відзиві на позовну заяву, заперечуючи щодо стягнення з Ірпінського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області на користь позивачки витрат на правничу допомогу, зазначив, що надана позивачкою до матеріалів справи квитанція до касового ордеру не є належним платіжним доказом, що підтверджує понесені ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу.

Крім того, відповідач зауважив, що адвокат ОСОБА_4 є чоловіком позивачки, що ставить під сумнів реальність понесення позивачкою відповідних витрат.

Верховний Суд у постанові від 17.12.2020 у справі №820/3308/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄРСР - 88277724) зазначив, що суду на підтвердження понесених витрат повинні бути надані, зокрема, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Суд зазначає, що відповідачем конкретно не вказано, які саме реквізити відсутні у наданій позивачкою до матеріалів справ квитанції до касового ордеру, що ставило б під сумнів належність та допустимість вказаного документу як доказу понесення відповідних витрат.

Комі того, суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що адвокат позивачки ОСОБА_4 є її чоловіком, оскільки вимогами чинного законодавства не встановлено обмежень щодо можливості адвоката представляти інтереси у сумі членів своєї сім`ї.

Разом з тим, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивачем було включено у суму заявлених витрат на правничу допомогу витрати у розмірі 1500,00 грн. щодо послуги по складанню адвокатом ОСОБА_4 адвокатського запиту про надання інформації.

Суд зазначає, що вказані послуги безпосередньо не пов`язані з судовим розглядом справи, оскільки передували виникненню спірних правовідносин та складанню позовної заяви, а тому не підлягають компенсації.

Враховуючи вказане, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3500,00 грн.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору

Судом встановлено, що під час звернення до суду позивачем згідно квитанції №0.0..1 від 13.12.2019 було сплачено судовий збір у розмірі 748,80 грн. (а.с.3), який підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Ірпінського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області.

Отже, загальна сума судових витрат, яка підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Ірпінського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області становить 4268,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Ірпінського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Київській області, яка полягає у нездійсненні своєчасного розгляду поданої ОСОБА_1 заяви-розрахунку про здійснення фінансування для надання матеріального забезпечення - допомоги по вагітності та пологах за період з 24.04.2019 по 27.08.2019 (включно), на підставі листка непрацездатності серії АДС №862365 від 24.04.2019.

3. Зобов`язати Ірпінське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області розглянути у встановленому законодавством порядку подану ОСОБА_1 заяву-розрахунок про здійснення фінансування для надання матеріального забезпечення - допомоги по вагітності та пологах за період з 24.04.2019 по 27.08.2019 (включно), на підставі листка непрацездатності серії АДС №862365 від 24.04.2019.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 ) судові витрати у сумі 4268,40 грн. (чотири тисячі двісті шістдесят вісім грн. 40 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Ірпінського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Київській області (місцезнаходження: 07801, Київська область, смт. Бородянка, вул. Центральна, буд. 361).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Дудін С.О.