Справа № 400/3570/19
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2020-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2020 р.м.ОдесаСправа № 400/3570/19

Головуючий І інстанції Птичкіна В.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Осіпова Ю.В.,

суддів Косцової І.П., Скрипчена В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2019 року (м. Миколаїв, дата складання повного тексту рішення 30.10.2019р.) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
23.10.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо невиплати йому грошової компенсації за недоотримане речове майно в сумі 60 650,39 грн.;

- зобов`язати відповідача внести зміни та доповнення до п.3 наказу від 23.07.2019 року №165 (по стройовій частині) щодо виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно за час проходження служби у розмірі 60 650,39 грн., відповідно до довідки №557 від 23.07.2019 року «Про вартість речового майна, що належить до видачі», без утримання із зазначеної суми податку з доходів фізичних осіб та військового збору;

- зобов`язати відповідача виплатити йому грошову компенсацію за недоотримане речове майно в сумі 60 650,39 грн., без утримання із нарахованої суми податку з доходів фізичних осіб та військового збору.

Ухвалою судді Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу.

Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою судді 1-ї інстанції, позивач 06.11.2019 року подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу судді Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.10.2019 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду по суті.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Так, постановляючи ухвалу про повернення даного позову, суд 1-ї інстанції виходив з того, що частина заявлених позовних вимог повинна розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Проте, колегія суддів, уважно дослідивши матеріали справи, не може погодитись з такими висновками судді суду 1-ї інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до п.п.1,2 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про Національну гвардію України», Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України і призначено для виконання завдань із захисту та охорони життя, прав, свобод і законних інтересів громадян, суспільства і держави від злочинних та інших протиправних посягань, охорони громадського порядку та забезпечення громадської безпеки, а також у взаємодії з правоохоронними органами - із забезпечення державної безпеки і захисту державного кордону, припинення терористичної діяльності, діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), терористичних організацій, організованих груп та злочинних організацій.

Одночасно, у відповідності до приписів ч.2 ст.21 Закону України «Про Національну гвардію України», військовослужбовці Національної гвардії України користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», цього Закону, інших актів законодавства.

Відповідно до ч.1 та 2 ст.2 Закону України від 25.03.1992 року №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Зазначеними нормами права прямо передбачено, що військова служба є публічною службою.

Так, як встановлено судовою колегією з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у лавах Національної гвардії України на посаді начальника пункту заправки пальним водія автомобільного відділення автомобільного взводу стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Як свідчать матеріали справи, 23.07.2019 року наказом командира в/частини НОМЕР_1 Національної гвардії України №165 позивача було звільнено з в/служби та виключено зі списків особового складу та усіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України у «зв`язку зі станом здоров`я».

Таким чином, предметом розгляду даного позову ОСОБА_1 фактично є правовідносини щодо зобов`язання відповідача здійснити певні дії та виплатити позивачу з грошову компенсацію за недоотримане ним за період в/служби речове майно, без утримання із нарахованої суми податку з доходів фізичних осіб та військового збору.

Т.б. вищенаведене свідчить про те, що даний спір фактично виник між особою, яка проходила військову службу, та в/частиною, як суб`єктом владних повноважень, а отже, цей спір є публічно-правовим.

Слід зазначити, що аналогічна правова позиція з цього спірного питання була викладена і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.09.2018р. по справі №2-а-3097/2007.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що у зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що Верховний Суд розглядав заяви про перегляд судових рішень в адміністративних справах з підстав неоднакового застосування касаційним судом одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, як щодо осіб, які перебували на військовій службі, так і за позовами військовослужбовців, звільнених у запас або відставку.

Також, у цій же постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла до висновку і про наявність відступу від викладеного у постанові ВП ВС від 13.06.2018 року в справі №161/13250/17 (на яку посилається суд 1-ї інстанції у даній справі) правового висновку, про те, що неотримання особою речового майна (військової форми, одягу) за час проходження служби та під час звільнення в запас, а також відповідної компенсації за це майно, стало причиною позбавлення права власності позивача, зокрема, володіти, користуватися й розпоряджатися об`єктом власності (грошовими коштами), а отже звернення позивача до суду з позовом про відшкодування майнової та моральної шкоди та стягнення грошової компенсації за недоотримане речове майно спрямоване на відновлення його майнового стану (порушеного права власності та ліквідації збитків, заподіяних його інтересам), на захист якого спрямовані засоби та норми, визначені саме цивільним і цивільним процесуальним законодавством.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку, що даний спір є публічно-правовим та повинен вирішуватися виключно в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства, т.б. за нормами КАС України.

Відповідно до ст.320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Отже, на підставі вищезазначеного, судова колегія дійшла висновку про порушення суддею окружного суду при прийнятті оскаржуваної ухвали норм процесуального права, а тому, відповідно до ст.320 КАС України, дане судове рішення (ухвала) підлягає скасуванню, а матеріали справи - направленню до того ж суду для вирішення питання про відкриття провадження, тобто для продовження розгляду по суті.

Керуючись ст.ст.171, 311, 320, 321, 325, 328 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу судді Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2019 року - скасувати та направити дану справу №400/3570/19 до суду 1-ї інстанції - для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 30.04.2020р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: І.П. Косцова

В.О. Скрипченко