Справа № 400/2464/19
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2020-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2020 р.м.ОдесаСправа № 400/2464/19
Головуючий в 1 інстанції: Мельник О.М.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Осіпова Ю.В.,

суддів Скрипченка В.О., Косцова І.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2019 року (м.Миколаїв, дата складання повного тексту рішення 10.09.2019р.) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

08.08.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 НГУ, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії відповідача, пов`язані із ненарахуванням та невиплатою йому одноразової грошової допомоги після укладення першого контракту;

- зобов`язати відповідача нарахувати на виплатити йому одноразову грошову допомогу після укладення першого контракту у розмірі 9 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 01.01.2019 року.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що ним укладено контракт про проходження військової служби у Національній гвардії України на посаді старшинського складу строком на 3 роки, проте відповідач, в порушення вимог п.1-3 розділу ХХІ «Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам» №200 від 15.03.2018р., протиправно не виплатив йому одноразову грошову допомогу після укладення першого контракту.

Представник відповідача надав до суду 1-ї інстанції письмовий відзив, в якому позовні вимоги категорично не визнав та просив відмовити у їх задоволенні, оскільки позивач в період з 26.03.1997р. по 02.03.2016р. працював у ДПА Миколаївської області, з 24.07.2019р. був зарахований до військової частини НОМЕР_1 НГУ, а тому, йому, відповідно до пп.7 п.4 розділу ХХІ Інструкції №200, одноразова грошова допомога виплачуватися не повинна.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі. Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 НГУ щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги після укладення першого контракту. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 НГУ нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу після укладення першого контракту у розмірі 9-ти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 01.01.2019 року.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, представник відповідача 06.12.2019 року подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15.11.2019 року та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні усіх позовних вимог.

11.12.2019 року матеріали даної справи, разом із вказаною вище апеляційною скаргою, надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.12.2019р. відрито апеляційне провадження по даній справі та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних і достатніх підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

24.07.2019 року між позивачем ОСОБА_1 та командиром в/частини НОМЕР_1 НГУ укладено Контракт «Про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України на посадах осіб рядового та старшинського складу» строком на 3 (три) роки.

В той же день, т.б. 24.07.2019 року, наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України №166, старшину І-ї статті ОСОБА_1 , прийнятого із запасу на військову службу за контрактом на строк 3 (три) роки, було зараховано в списки особового складу військової частини НОМЕР_1 НГУ та призначено на посаду «діловода» (з декларування та проведення люстрації) відділення кадрів. Цим же наказом командира в/частини НОМЕР_1 визначено, що позивач вважається прийнявшим посаду.

Після укладення контракту та прийняття на в/службу, позивач неодноразово звертався до командування військової частини НОМЕР_1 з вимогою виплатити йому передбачену приписами п.1-3 розділу ХХІ «Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам» №200 від 15.03.2018р. одноразову грошову допомогу після укладення першого контракту у розмірі 9 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 01.01.2019 року.

Проте, відповідач, посилаючись на приписи пп.7 п.4 розділу ХХІ Інструкції №200, постійно відмовляв у виплаті вказаної вище одноразової допомоги з підстав того, що позивач в період з 26.03.1997р. по 02.03.2016р. працював у ДПА Миколаївської області та після цього перейшов на службу у в/частину НОМЕР_1 .

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог та відповідно, з неправомірності дій відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи, цілком погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обґрунтованими та заснованими на законі, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

А як передбачено ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Основним Законом, який відповідно до Конституції України, визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-ХІІ.

Так, як слідує зі змісту вимог п.1 ч.1 ст.3 вказаного вище Закону України №2011-ХІІ, дія цього Закону поширюється на: військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.

Як визначено приписами ч.2 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII, до складу грошового забезпечення входять, зокрема, одноразові додаткові види грошового забезпечення.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Як загально відомо, наказом МВС України від 15.03.2018р. №200 затверджено «Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам», яка визначає порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Національної гвардії України, які обіймають посади в Головному управлінні Національної гвардії України, територіальних управліннях, з`єднаннях, військових частинах (підрозділах), вищих військових навчальних закладах, навчальних військових частинах (центрах), базах, закладах охорони здоров`я та установах Національної гвардії України.

Так, пунктами 1-3 розділу ХХІ цього Порядку №200 встановлено, що військовослужбовцям після укладення ними першого контракту, передбаченого у додатку 1 до «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» (затв. Указом Президента України від 10.12.2008р. №1153) та вступу до виконання обов`язків за посадою, на яку вони призначені, виплачується одноразова грошова допомога в таких розмірах: 1) особам рядового складу 8 (вісім) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 01 січня календарного року; 2) особам сержантського і старшинського складу 9 (дев`ять) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 01 січня календарного року; 3) особам офіцерського складу 10 (десять) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 01 січня календарного року.

При чому, слід зазначити, що право на отримання вказаної одноразової грошової допомоги настає з дня видання наказу командира військової частини про вступ до виконання обов`язків за посадою, на яку призначено військовослужбовця.

Крім того, також необхідно вказати й про те, що ця одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби на підставі наказу командира військової частини, який видається на підставі інформації, наданої кадровим (стройовим) підрозділом військової частини про укладення військовослужбовцем першого контракту про проходження військової служби.

Так, як встановлено судами обох інстанцій з матеріалів справи та вже зазначалося вище, 24.07.2019 року між позивачем ОСОБА_1 та командиром в/частини НОМЕР_1 НГУ було укладено 1-й контракт про проходження військової служби у Національній гвардії України на посаді старшинського складу строком на 3 (три) роки, після чого, в той же день, т.б. 24.07.2019р., останнього наказом командира військової частини НОМЕР_1 НГУ №166, було зараховано в списки особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду «діловода» відділення кадрів. Цим же наказом №166, окрім іншого, також визначено, що позивач вважається прийнявшим посаду.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини та приймаючи до уваги приведені вище норми діючого у цій сфері законодавства, судова колегія приходить до аналогічного, що і суд 1-ї інстанції, висновку про те, що відповідач, в даному випадку, повинен був нарахувати і виплатити ОСОБА_1 передбачену приписами п.1-3 розділу ХХІ «Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям НГУ та іншим особам» №200 від 15.03.2018р. одноразову грошову допомогу після укладення ним першого контракту в сумі 9 (дев`яти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 01 січня календарного року.

Посилання ж представника відповідача на положення пп.1 п.4 розділу ХХІ Порядку №200, яким передбачено, що одноразова грошова допомога не виплачується особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, що прибули для подальшого проходження військової служби з інших органів та військових формувань, утворених відповідно до чинного законодавства України, і зараховані до Національної гвардії України, крім осіб офіцерського складу, які прибули до Національної гвардії України для подальшого проходження військової служби безпосередньо після закінчення вищих військових навчальних закладів та не перебували на посадах, - не може бути прийнято до уваги судовою колегією, оскільки будь-яких доказів того, що позивач прибув у в/частину НОМЕР_1 саме для подальшого проходження військової служби з інших органів, відповідач судам 1-ї та 2-ї інстанцій не надав.

Окрім того, судова колегія з цього приводу також вважає за необхідне звернути увагу й на той факт, що як видно зі змісту наявної в матеріалах справи копії трудової книжки позивача, останнього було звільнено зі служби у податковій міліції ще 02.03.2016р. (запис №16, а.с.12).

Тобто, з огляду на вказане вище, позивач з 02.03.2016 року фактично припинив службу у податковій міліції, а з 24.07.2019р. (т.б. через більше ніж 3 роки) був прийнятий на в/службу у в/частину НОМЕР_1 НГУ, а відтак, твердження відповідача про те, що позивач прибув до відповідача саме «для подальшого проходження військової служби» є помилковими та не відповідають матеріалам та обставинам справи.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, судова колегія, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, вважає, що суд 1-ї інстанції, в даному випадку, дійшов обґрунтованого висновку про неправомірність дій відповідача, в зв`язку із чим, позовні вимоги ОСОБА_1 дійсно підлягають задоволенню.

До того ж, ще слід вказати й про те, що відповідно до приписів ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.316 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу представника відповідача без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.195,308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2019 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 04.05.2020р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: В.О. Скрипченко

І.П. Косцова