Справа № 140/1254/20
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2020-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2020 року ЛуцькСправа № 140/1254/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дмитрука В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі - ГУ ДПС у Волинській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 24.04.2019 №.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за результатами документальної невиїзної перевірки позивача щодо правильності визначення бази оподаткування, повноти нарахування та сплати митних платежів при оформленні товару за митною декларацією (далі - МД) від 17.01.2018 №UA205090/2018/003037 ГУ ДПС у Волинській області складено акт від 29.03.2019 № 6546/03-20-13-02/ НОМЕР_1 . На підставі зазначеного акту відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 24.04.2019 № про збільшення грошового зобов`язання по миту на товари, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності, на суму 5475,34 грн., з яких: 4380,27 грн. - основний платіж, 1095,07 грн. - штрафні санкції.

Крім того, заступником начальника Волинської митниці ДФС 19.12.2018 винесено постанову в справі про порушення митних правил №6939/20500/18, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Зазначену постанову про порушення митних правил позивач оскаржив в судовому порядку і рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 11.06.2019 у справі №163/15/19, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2019, постанову від 19.12.2018 №6939/20500/18 скасовано, а справу про порушення митних правил закрито.

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 11.06.2019 встановлено, що усі товаросупровідні документи, що подані ОСОБА_1 для митного оформлення транспортного засобу, не містять будь-яких розбіжностей, ознак підробки та у них наявні усі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару та ціни, що була фактично сплачена за товар.

У зв`язку з наведеним позивач вважає, що податкове повідомлення-рішення від 24.04.2019 № також є протиправним та підлягає скасуванню.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 12.03.2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання та виклику сторін.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що у ході проведення документальної невиїзної перевірки було використано інформацію митних органів Литовської Республіки та встановлено, що вартість товару (транспортного засобу), поданого до митного оформлення, є нижчою, ніж задекларована в країні відправлення, що вплинуло на рівень оподаткування товару, який підлягав перевірці. Перевіркою встановлено, що автомобіль, вказаний в отриманій інформації, можна однозначно ідентифікувати як такий, що був задекларований позивачем за відповідною митною декларацією. З отриманих відомостей випливає, що при митному оформленні транспортних засобів їх вартісні показники в Україні були задекларовані недостовірно. У зв`язку із встановленням таких обставин, контролюючий орган оскарженим податковим повідомленням-рішенням правомірно донарахував грошові зобов`язання зі сплати ввізного мита.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню повністю з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що з 07.03.2019 по 21.03.2019 ГУ ДПС у Волинській області проведено документальну невиїзну перевірку ОСОБА_1 щодо дотримання вимог законодавства України в частині перевірки правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при здійсненні митного оформлення товару за митною декларацією від 17.01.2018 №UA205090/2018/003037, за результатом якої складений акт від 29.03.2019 № 6546/03-20-13-02/ НОМЕР_1 (а.с.23-30).

Перевіркою встановлено, що позивачем порушено: пункт 1 статті 49, пункт 2 частини другої статті 52, частину першу статті 257, частину першу статті 295 Митного кодексу України; пункт 190.1 статті 190 ПК України, у результаті чого занижено податкові зобов`язання за МД від 17.01.2018 №UA205090/2018/003037 на загальну суму 14 016,85 грн., у тому числі ввізне мито на суму 4380,27 грн. та податок на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів на суму 9636,58 грн.

Так, в акті перевірки зазначено, що митний орган Литовської Республіки на підставі протоколу II про взаємну допомогу в митних справах до Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, звернувся до Державної фіскальної служби України в частині надання адміністративної допомоги у проведенні перевірки по факту незакінченої процедури експорту транспортного засобу марки OPEL, модель ASTRA, календарний рік виготовлення 2012, № кузова НОМЕР_2 .

Вказаний транспортний засіб експортовано згідно експортної митної декларації країни відправлення Республіки Литва від 15.01.2018 № 18LTKR1000EK00D0E, оформленої для вивезення в Україну транспортного засобу.

В ході проведення аналізу електронних копій митних декларацій встановлено факт оформлення ОСОБА_1 за МД ІМ40ДЕ №UA205090/2018/003037 від 17.01.2018 легкового автомобіля марки OPEL, модель - ASTRA - 1 шт ; кузов № НОМЕР_2 загальна кількість місць, включаючи місце водія - 5, календарний рік виготовлення - 2012; модельний рік виготовлення - 2013; тип двигуна-дизельний; робочий об`єм циліндрів - 1248 cm3; бувший у використанні; тип кузова - універсал; колір - чорний; колісна формула 4x2; Категорія ТЗ-М1; призначення - пасажирський для використання по дорогах загального користування; на базі легкового автомобіля; Виробник: OPEL, DE. Торгівельна марка: OPEL.

Аналогічний номер кузова та характеристики зазначені в експортній митній декларації Литовської Республіки від 15.01.2018 №18 LTKR1000EK00D0E0 на експорт товару в Україну.

Вказаний транспортний засіб експортовано з території Литовської Республіки від продавця - компанії UAB «TD TRANSPORT» (V.BORISEVICLAUS 4, 68137 MARUAMPOLE, LT) на підставі завіреного договору купівлі-продажу з UAB «TD TRANSPORT» серія TDT №03563 від 15.01.2018 та завіреної копії рахунку-фактури (інвойсу) TSC №0093492 від 15.01.2018.

Перевіркою встановлено, що автомобіль, вказаний в отриманих від митних органів Литовської Республіки документах, можна однозначно ідентифікувати як такий, що був оформлений за митною декларацією від 17.01.2018 № UA205090/2018/003037.

Повна відповідність номера кузова за ідентифікаційним номером та інших характеристик автомобіля (співпадають марка, модель, рік випуску, об`єм двигуна, тип двигуна, потужність тощо) із оформленим в Україні дає підстави однозначно ідентифікувати транспортний засіб, зазначений у документах, як ідентичний товар, митне оформлення якого здійснювалося за МД, що підлягала перевірці та стверджувати: даний транспортний засіб був оформленій в Литовській Республіці на експорт.

Умови поставки за митною декларацією від 17.01.2018 № UA205090/2018/003037, згідно якої здійснено ввезення товару, зазначені 2849 DL (Литва).

За даними опису товару в гр. 31 МД, відомості про неналежний стан транспортного засобу (поломка, аварія, тощо...), які б підтверджували втрату у своїй вартості від дати продажу/експорту в Литві, та дати купівлі/продажу в Україні відсутні. Згідно експортної митної декларації від 15.01.2018 № 18LTKR1000EK00D0E вищевказане авто перетнуло митний кордон Республіки Литва 15.01.2018 із зазначеною ціною 122 647,35 грн., а при митному оформленні на митному кордоні України 17.01.2018 ціна транспортного засобу вже становила 78 844,73 грн. (згідно даних декларанта).

З отриманих відомостей випливає, що при митному оформленні транспортних засобів їх вартісні показники в Україні були задекларовані недостовірно. Вартість транспортного засобу нижча, ніж задекларована в країні відправлення - Республіці Литва.

Встановлені порушення призвели до заниження податкових зобов`язань по сплаті митних платежів на загальну суму 14 016,85 грн., в тому числі: ввізне мито - 4380,27 грн., податок на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів - 9636,58 грн.

На підставі акта перевірки від 29.03.2019 № 6546/03-20-13-02/ НОМЕР_1 ГУ ДПС у Волинській області винесено, зокрема, податкове повідомлення-рішення від 24.04.2019 №, яким позивачу збільшено грошове зобов`язання по миту на товари, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності на суму 5475,34 грн., з яких: 4380,27 грн. - основний платіж, 1095,07 грн. - штрафні санкції (а.с.22).

Вважаючи дане податкове повідомлення-рішення протиправним позивач оскаржив його до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 24 частини першої статті 4 Митного кодексу України (далі - МК України) митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Пунктами 23 та 29 частини першої статті 4 МК України передбачено, що митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Митні формальності - сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Відповідно до частини першої статті 7 МК України встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення, застосування механізмів тарифного і нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, справляння митних платежів, ведення митної статистики, обмін митною інформацією, ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, здійснення відповідно до закону державного контролю нехарчової продукції при її ввезенні на митну територію України, запобігання та протидія контрабанді, боротьба з порушеннями митних правил, організація і забезпечення діяльності митних органів та інші заходи, спрямовані на реалізацію державної політики у сфері державної митної справи, становлять державну митну справу.

Згідно із частиною п`ятою статті 54 МК України орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості.

Пунктом 7 частини першої статті 336 МК України передбачено, що митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами органів доходів і зборів шляхом проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

Відповідно до частини першої статті 345 МК України документальна перевірка - це сукупність заходів, за допомогою яких органи доходів і зборів переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та достовірності зазначених у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митної зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів. Частиною третьої вказаної статті передбачено, що органи доходів і зборів мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи щодо, зокрема, правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів; відповідності фактичного використання переміщених через митний кордон України товарів заявленій меті такого переміщення та/або відповідності фінансових і бухгалтерських документів, звітів, договорів (контрактів), калькуляцій, інших документів підприємства, що перевіряється, інформації, зазначеній у митній декларації, декларації митної вартості, за якими проведено митне оформлення товарів у відповідному митному режимі.

Положеннями статті 272 МК України, підпункту в пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України визначено, що ввезення товарів на митну територію України є об`єктом оподаткування митними платежами - ввізним митом та податком на додану вартість.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 279 МК України базою оподаткування митом товарів, що переміщуються через митний кордон України, є: для товарів, на які законом встановлено адвалорні ставки мита, - митна вартість товарів; для товарів, на які законом встановлено специфічні ставки мита, - кількість таких товарів у встановлених законом одиницях виміру.

Відповідно до статті 278 МК України датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання органу доходів і зборів митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання органом доходів і зборів у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.

Пунктом 190.1 статті 190 Податкового кодексу України передбачено, що базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.

Згідно з пунктом 187.8 статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що митну вартість імпортованого товару, вказану декларантом позивача у митній декларації 17.01.2018 №UA205090/2018/003037, визначено за шостим (резервним) методом. До митної декларації позивачем подано всі документи, необхідні для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість ввезеного для здійснення митного оформлення товару.

Частиною другою статті 351 МК України передбачено, що документальна невиїзна перевірка проводиться у разі, зокрема, надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих органу доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Посадовими особами органів доходів і зборів під час проведення перевірок можуть бути використані, зокрема, отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення (пункт 5 частини першої статті 352 цього Кодексу).

Відповідно до пункту 54.4 статті 54 Податкового кодексу України у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, митний орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.

Таким чином, підставою для висновку про заниження суб`єктом господарювання податкових зобов`язань під час ввезення товарів на митну територію України може слугувати лише офіційна документально-підтверджена інформація від уповноважених органів іноземних держав щодо, зокрема, вартості ввезених товарів. Крім того, така інформація повинна підтверджувати або не підтверджувати автентичність поданих документів щодо ввезених товарів і стосуватись зовнішньоекономічних операцій, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Разом з тим, як встановлено судом, отримана відповідачем від Литовської Республіки інформація, а саме: експортна митна декларація від 15.01.2018 № 18LTKR1000EK00D0E0 стосується інших зовнішньоекономічних контрактів, по яких позивач не є стороною правовідносин, що свідчить про безпідставність тверджень податкового органу про порушення ОСОБА_1 положень митного та податкового законодавства.

Так, по експортній декларації 15.01.2018 № 18LTKR1000EK00D0E0 товар поставлявся від компанії UAB «TD TRANSPORT» громадянину ОСОБА_2 (а.с.72-73).

Таким чином, відповідно до інформації митних органів Литовської Республіки вказаний вище автомобіль згідно експортної митної декларації продавався від компанії UAB «TD TRANSPORT» громадянину ОСОБА_2 , який цей транспортний засіб на територію України не ввозив, та не здійснював митних процедур.

Позивачем цей же автомобіль був придбаний у компанії «WERNER EGERLAND» згідно контракту, був ввезений на територію України та були здійснені всі митні формальності.

З огляду на це, суд вважає, що самі по собі повідомлення отримані від митних органів Литовської Республіки про проведення перевірки по незакінченому митному оформленню транспортних засобів в ЄС не є беззаперечним доказом вчинення дій, спрямованих на неправомірне зменшення розміру митних платежів. Вказана експортна декларація доводить лише факт оформлення експорту транспортного засобу із Європейського Союзу в Литовській Республіці, оскільки згідно запиту митних органів Литовської Республіки вони просять підтвердження ввезення на митну територію вищевказаного автомобіля, так як згідно наявних у них експортних декларацій таке вивезення не відбулось.

Згідно із частиною першою статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (частина друга статті 52 Митного кодексу України).

Відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною першою статті 54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 цього Кодексу).

Судом встановлено, що під час митного контролю уповноважені митні органи, з урахуванням поданих декларантом документів, не мали зауважень до заявленої митної вартості товару, що імортувався ОСОБА_1 . Доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, відповідачем не надано.

За вказаних обставин суд дійшов висновку про те, що відповідач не довів належними та допустимими доказами факт порушення позивачем вимог податкового та митного законодавства в частині заниження податкових зобов`язань під час ввезення товару на митну територію України, з огляду на що прийняте за наслідками перевірки позивача податкове повідомлення-рішення від 24.04.2019 № необхідно визнати протиправним та скасувати.

Таким чином, позивачем відповідно до МД від 17.01.2018 №UA205090/2018/003037 здійснено розмитнення ввезеного товару (автомобіля) за вірно обраним методом визначення митної вартості товарів (за резервним методом), а тому проведення відповідачем донарахування ввізного мита є безпідставним та необґрунтованим.

Окрім того, суд звертає увагу, що за результатами ввезення ОСОБА_1 на митну територію України легкового автомобіля марки OPEL, модель ASTRA, кузов № НОМЕР_2 , 19.12.2018 заступником начальника Волинської митниці ДФС винесено постанову у справі про порушення митних правил №6939/20500/18 за ознаками статті 485 Митного кодексу України, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення митних правил (за дії, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру).

Відповідно до рішення Любомльського районного суду Волинської області від 11.06.2019 у справі № 163/15/19, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2019, постанову від 19.12.2018 №6939/20500/18 скасовано (а.с.34-44).

При цьому суд керувався тим, що сама по собі експортна декларація (незважаючи на установлені невідповідності) доводить лише факт початку процедури оформлення експорту транспортного засобу із Європейського Союзу в Литовській Республіці. Експортна декларація №18LTKR1000EK00D0Е0 для митного оформлення надавалась експортером, тобто компанією UAB «TD TRANSPORT», яка виступала і декларантом. Покупцем товару в декларації зазначений ОСОБА_3 . Крім того, із наданої представником позивача інформації з мережі Інтернет-сайту щодо стану експортних MRN (для міжнародних перевезень) судом було встановлено, що митна декларація № 18LTKR1000EK00D0Е0 від 15.01.2018 перебуває у стані - експорт анульовано. Подані позивачем документи для митного оформлення транспортного засобу ніким не скасовані і не визнані недійсними. Волинська митниця ДФС, взявши до уваги єдиним і беззаперечним доказом документи литовських митних органів, не перевірила обставин завершення експорту товару; для усунення всякого роду сумнівів не вчинила запитів відповідним компаніям, які фігурують відправниками товару по литовських документах та документах, поданих до митного оформлення декларантом; не встановила і не опитала особу на ім`я ОСОБА_3 . Суд дійшов висновку, що самі по собі документи митних органів Литовської Республіки не є виключними, беззаперечними і визначальними доказами винуватості ОСОБА_1 у порушенні митних правил та не доводять наявності у його діях умислу на неправомірне звільнення від сплати митних платежів в повному обсязі шляхом надання неправдивих відомостей щодо вартості товару. Такі документи лише свідчать, що литовська компанія UAB «TD TRANSPORT» задекларувала, але не здійснила експорт транспортного засобу з ЄС. В оскаржуваній постанові посадова особа митниці жодним чином не обумовила підстав надання переваги в доказовій силі документам Литовської Республіки, аніж тим, що подані до митного оформлення на Волинській митниці ДФС.

Встановлені обставини в силу статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України також доводять безпідставність висновків контролюючого органу.

Таким чином, враховуючи вищевстановлені обставини справи та викладені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що відповідач не довів належними та допустимими доказами правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 24.04.2019 №, а тому позовні вимоги є підставними та такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову повністю, тому за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 840,80 грн., сплачений відповідно до квитанції від 10.03.2020 (а.с.61).

Щодо відшкодування позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Тобто, склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечив проти стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки ряд послуг, як надавались позивачу відповідно до акту здачі-приймання робіт, надавались до укладення договору про надання правової допомоги від 13.02.2020, а така робота як участь у судових засіданнях щодо розгляду справи не була і не може бути виконана, оскільки розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

Як вбачається із матеріалів справи, на підтвердження обумовленої суми гонорару на правову допомогу адвоката, позивачем надані наступні докази:

- договір про надання правової допомоги від 28..12.2018, укладений між адвокатом Крючковим В.О. і Феденчуком О.Ф., та додаткову угоду до нього №1 від 26.12.2019, ордер серії АС № 1004035 від 14.02.2020, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №607 від 04.01.2012 (а.с.45-47, 52, 53);

- попередній (орієнтовний) розрахунок від 13.02.2020, акт здачі-приймання робіт (наданих послуг) №-000000100 від 13.02.2020 (а.с.49, 51);

- рахунок-фактуру №1-000000100 від 13.02.2020, квитанцію №1-к від 13.02.2020 (а.с.48, 50).

Відповідно до пунктів 4.1, 4.2 договору про надання правової допомоги від 28.12.2018 за надання правової допомоги Клієнт зобов`язується виплатити Адвокату гонорар. Розмір, строки та порядок виплати гонорару встановлюється за домовленістю сторін.

У акті здачі-приймання робіт (наданих послуг) №-000000100 від 13.02.2020 зазначено, що загальна вартість робіт (наданих послуг) за договором про надання правової допомоги від 28.12.2018 становить 3000 грн. Також зазначено, що Виконавцем були проведені наступні роботи: ознайомлення ОСОБА_1 з його процесуальними правами та обов`язками (30 хвилин); юридичний прогноз справи (1,5 години); детальний аналіз та вивчення фактичних обставин (3 години); вивчення судової практики з відповідних правовідносин (2 години); детальне опрацювання акта документальної невиїзної перевірки (2 години); складання та подання заперечень на акт перевірки від 12.04.2019 (1 години); ознайомлення та опрацювання податкового повідомлення-рішення від 24.04.2019 (1 година); підготовка та подання до суду позовної заяви (4 години); участь в судових засіданнях (а.с.49).

Відповідно до квитанції №1-к від 13.02.2020 ОСОБА_1 оплатив отримані послуги у сумі 3000 грн.

Разом з тим, суд звертає увагу, що у поданому акті здачі-приймання робіт (наданих послуг) серед опису проведених робіт (наданих послуг) зазначено роботи (послуги), які на момент складення даного акту не могли бути виконанні (участь в судових засіданнях щодо розгляду справи) та не були надані в подальшому, оскільки сказана адміністративна справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Крім того, серед опису проведених робіт (наданих послуг) зазначено такі роботи (послуги) як: детальне опрацювання акта документальної невиїзної перевірки (2 години); складання та подання заперечень на акт перевірки (1 година).

Суд звертає увагу, що витрати на правничу допомогу адвоката, включають в себе гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо. Разом з тим, вищевказані послуги по детальному опрацюванню акта документальної невиїзної перевірки та складанню і поданню заперечень на нього були надані адвокатом для врегулювання питання в досудовому порядку, тобто до звернення з даним позовом до суду.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування необхідно виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно із його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04, п. 268).

Враховуючи вищезазначене, співмірність складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення вимоги позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 500 грн. При цьому витрати у сумі 2500 грн., понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області від 24 квітня 2019 року №.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 9, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок та витрати на правову допомогу в розмірі 500 (п`ятсот) гривень 00 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Порядок набрання законної сили рішенням та його апеляційного оскарження застосовується з врахуванням пункту 3 розділу VI «Прикінцевих положень» КАС України.

Суддя В.В. Дмитрук