Справа № 380/2784/20
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2020-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/2784/20
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

30 квітня 2020 року

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Кузан Р.І., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про визнання протиправними дій, скасування рішення,-

в с т а н о в и в :

10.04.2020 до Львівського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, в якому позивач просить:

- визнати протиправними дії служби у справах дітей Залізничного району та комісії з питань захисту прав дитини при Залізничній районній адміністрації щодо розгляду по суті заяви ОСОБА_2 від 31.01.2020 №3-Н6474-32;

- скасувати рішення у формі протоколу №5 від 20.02.2020, яким оформлені висновок відділу Служби у справах дітей Залізничного району та рекомендації комісії з питань захисту прав дитини при Залізничній районній адміністрації.

Ухвалою від 14.04.2020 суд залишив позовну заяву без руху для усунення зазначених в мотивувальній частині ухвали недоліків, шляхом подання в канцелярію Львівського окружного адміністративного суду в десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали: примірника позовної заяви та її копій для відповідача із зазначенням обґрунтування порушення оскаржуваним рішенням прав, свобод, інтересів позивача та оригіналу або належним чином засвідченої копії оспорюваного рішення у формі протоколу №5 від 20.02.2020, яким оформлені висновок відділу Служби у справах дітей Залізничного району та рекомендації комісії з питань захисту прав дитини при залізничній районній адміністрації, а також належним чином засвідчену копію заяви ОСОБА_2 від 31.01.2020 №3-Н6474-32.

09.04.2020 представником позивача на виконання вимог ухвали від 14.04.2020 подано клопотання про усунення недоліків, які були вказані в ухвалі про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до п.п.4, 6 ч.1 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддя після одержання позовної заяви з`ясовує: чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Позивач у позовній заяві вказує на те, що відділ Служби у справах дітей Залізничного району та Комісія з питань захисту прав дитини при Залізничній районній адміністрації, всупереч п.73 Порядку провадження органам опіки та піклування, діяльності пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.08.2008 №866, видали висновок та рекомендації, оформлені протоколом №5 від 20.02.2020, які слугували підставою для прийняття Залізничною районною адміністрацією Розпорядження №179 «Про встановлення днів побачення гр. ОСОБА_2 малолітніми дітьми: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 » від 16.03.2020.

Проте, позивач вважає, що такі дії Залізничної районної адміністрації щодо встановлення днів та годин зустрічей гр. ОСОБА_2 з малолітніми дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 фактично призводять до режиму окремого проживання з чоловіком, чим безпосередньо порушуються сімейні права ОСОБА_1 .

На думку позивача оскаржуване рішення у формі протоколу №5 від 20.02.2020, яким оформлені висновок відділу Служби у справах дітей Залізничного району та рекомендації комісії з питань захисту прав дитини при Залізничній районній адміністрації є незаконними та таким, що прийняте з порушенням вимог чинного законодавства України.

Вважаючи, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів ОСОБА_1 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з вказаним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:

1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом;

6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму;

7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації;

8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності;

9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб;

10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб;

11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони», за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю;

12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень».

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «публічно-правовий спір» означає спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (п.2 ст.4 КАС України).

Відповідно до п.7 ст.4 КАС України, суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Водночас, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.4 ст.29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження начального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до ч.1 ст.158 Сімейного кодексу України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Згідно з ч.3 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» у разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Відповідно до п.3 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 №866 (далі - Порядок №866), органами опіки та піклування є районні, районні у м.м.Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об`єднаних територіальних громад, які відповідно до законодавства провадять діяльність з надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових та житлових прав дітей.

Згідно з п.73 Порядку №866, у разі виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини один з батьків, що проживає окремо від дитини, подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини. Після з`ясування обставин, що призвели до виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини, служба у справах дітей складає висновок. Участь у вихованні дитини та у разі потреби порядок побачення з дитиною того з батьків, який проживає окремо від неї, встановлюються рішенням районної, районної у м.Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади з урахуванням висновку служби у справах дітей.

Відповідно до ч.1 ст.242 Цивільного кодексу України, батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.

Зі змісту позовних вимог слідує, що спірні правовідносини фактично виникли внаслідок встановлення можливості та способу реалізації ОСОБА_2 батьківських прав щодо його неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що, в свою чергу, за твердженням позивача, порушує сімейні права ОСОБА_1 .

Суд вважає, що оскаржуване рішення у формі протоколу №5 від 20.02.2020, яким оформлений висновок відділу Служби у справах дітей Залізничного району та рекомендації комісії з питань захисту прав дитини при Залізничній районній адміністрації, хоч і прийняте суб`єктом владних повноважень, водночас, спрямоване на реалізацію приписів сімейного законодавства та впливає, насамперед, на особисті немайнові права позивача та ОСОБА_2 як батьків їхніх дітей.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що між сторонами існує спір про право, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства. Такий спір має вирішуватися судами за правилами Цивільного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 13.06.2018 у справі №500/6325/17, від 07.12.2018 у справі №824/165/17-а, від 07.02.2019 у справі №824/485/17-а, від 23.10.2019 у справі №352/536/17, від 06.11.2019 у справі №756/4477/18.

В той же час, суд звертає увагу, що відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні в справі «Занд проти Австрії» висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Відповідно до п.1 ч.1 ст.170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи наведене, у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про визнання протиправними дій, скасування рішення слід відмовити. Оскільки даний спір виник із цивільних відносин, його вирішення віднесено до компетенції суду загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства, відповідно до підсудності, визначеної Цивільним процесуальним кодексом України.

Відповідно до ч.5 ст.170 КАС України повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Керуючись ст.ст.19, 170, 243, 248, 256, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя,-

п о с т а н о в и в :

у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про визнання протиправними дій, скасування рішення - відмовити.

Роз`яснити позивачу, що спір підлягає розгляду місцевим загальним судом в порядку цивільного судочинства.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання.

Ухвала суду може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали суду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя Р.І. Кузан