Справа № 200/13044/19-а
Суддя: Кочанова П.В.
Дата ухвалення: 2020-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2020 р. Справа№200/13044/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кочанової П.В., при секретарі судового засідання Дяченка А.В., розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги,-

за участі представників сторін:

представник позивача - не з`явився

представник відповідача - Яковлєва А.С.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Донецькій області, в якій просить суд:

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області від 11.06.2019 року № Ф-630-23 про необхідність сплати фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 ) податкового боргу в розмірі 41 880,41 грн. в тому числі, недоїмки - 26 429,90 грн., штрафу - 1 116,45 грн., пені - 14 334,06 грн.,

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 16.07.2019 року нею була отримана податкова вимога №Ф-630-23 від 11.06.2019 року про наявність станом на 31.05.2019 року податкового боргу з єдиного соціального внеску на загальну суму 41 880,41 грн., в тому числі: недоїмка 26429,90 грн., штраф 1 116,45 грн., пеня 14 334,06 грн. Вказана вимога була оскаржена в адміністративному порядку, шляхом направлення скарги на адресу Державної фіскальної служби України. За результатом розгляду скарги, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11.06.2019 року №Ф-630-23 залишено без змін, а скаргу без задоволення. Позивач не погоджується із винесеною вимогою, посилаючись на дію Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2 вересня 2014 року № 1669-VII, Указу Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014, яким введене в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочате проведення антитерористичної операції на території Донецької і Луганської областей, вважає, що вимога підлягає скасуванню.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 200/13044/19-а в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

25 листопада 2019 року через відділ документообігу та архівної роботи суду, відповідачем надано відзив на адміністративний позов ОСОБА_1 , в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що згідно облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів заборгованість позивача, станом на 31.05.2019 року становила 41 880,41 грн. На підставі цих даних ГУ ДФС у Донецькій області було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11.06.2019 року №Ф-630-23, згідно вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим, просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 03 січня 2020 року розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги призначено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 24 січня 2020 року.

21 січня 2020 року через відділ документообігу та архівної роботи суду, позивачем була надана відповідь на відзив, в якій остання вважає, що доводи викладені відповідачем у відзиві не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки рішення за результатом розгляду скарги було прийнято та надіслано податковим органом з порушеннями ст.56 Податкового кодексу України.

У підготовчому засіданні 24 січня 2020 року відкладено розгляд справи до 20 лютого 2020 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 20 лютого 2020 року продовжено строк підготовчого засідання на тридцять днів, відкладено підготовче судове засідання по справі № 200/13044/19-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги до 11 березня 2020 року о 15:30 годині.

27 лютого 2020 року через відділ документообігу та архівної роботи суду, позивачем надано клопотання, в якому вона просила суд задовольнити позовні вимоги, оскільки вважає, що звільнена від виконання зобов`язань платника єдиного внеску встановлених частиною 2 статті 6 Закону №2464-VI, у тому числі передбачених підпунктом 1 частини 2 цієї статті, а саме, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 11 березня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 31 березня 2020 року о 16:00 год.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 31 березня 2020 року відкладено судове засідання по справі № 200/13044/19-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги до 28 квітня 2020 року.

У судове засідання, призначене на 28 квітня 2020 року з`явився повноважний представник відповідача, позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Повноважний представник відповідача у судовому засіданні просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши заперечення відповідача, розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, про свідчить паспорт серії НОМЕР_2 , виданого 5 серпня 2000 року, РНОКПП НОМЕР_1 . Позивач є фізичною особою-підприємцем та перебуває на обліку у Головному управлінні ДФС у Донецькій області, Бахмутське управління, Бахмутська ДПІ (м.Бахмут), про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Судом встановлено, що 11 червня 2019 року відповідно статті 25 Закону України «Про збір та обік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, акта документальної перевірки, відповідачем була винесена вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-630-23-У, відповідно до якої станом на 31 травня 2019 року за позивачем рахується заборгованість зі сплати єдиного внеску у розмірі 41 880,41 грн., яка складається з суми недоїмки у розмірі 26 429,90 грн., штрафів у розмірі 1 116,45 грн., пені у розмірі 14 334,06 грн.

Не погодившись з вимогою від 11.06.2019 року № Ф-630-23-У, позивач звернулась зі скаргою до Державної фіскальної служби України.

За результатом розгляду скарги позивача, Державною податковою службою України прийнято рішення від 29.08.2019 року №40/6/99-00-08-06-07, яким вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11.06.2019 року №Ф-630-23 ГУ ДФС у Донецькій області залишено без змін, а скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 26.07.2019 року без задоволення.

Згідно розрахунку суми вимоги, борг у розмірі 41 880 41 грн. складається з наступних нарахувань:

- 19.10.2015 року Нараховано єдиного внеску платникам спрощ.форми Нарахування єдиного внеску №23616305/ev від 19.10.2015 терм.спл.19.10.2015 на суму 166,85 грн.,

- 19.01.2016 року Нараховано єдиного внеску платникам спрощ.форми Нарахування єдиного внеску №103842/ev від 19.01.2016 терм.спл.19.01.2016 на суму 1 434,51 грн.,

- 19.04.2016 року Нараховано єдиного внеску платникам спрощ.форми Нарахування єдиного внеску №1646877/ev від 19.04.2016 терм.спл.19.04.2016 на суму 909,48 грн.,

- 19.07.2016 року Нараховано єдиного внеску платникам спрощ.форми Нарахування єдиного внеску №2417368/ev від 19.07.2016 терм.спл.19.07.2016 на суму 941,16 грн.,

- 19.10.2016 року Нараховано єдиного внеску платникам спрощ.форми Нарахування єдиного внеску №3212902/ev від 19.10.2016 терм.спл.19.10.2016 на суму 957,00 грн.,

- 19.01.2017 року Нараховано єдиного внеску платникам спрощ.форми Нарахування єдиного внеску №112445/ev від 19.01.2017 терм.спл.19.01.2017 на суму 990,00 грн.,

- 19.04.2017 року Нараховано єдиного внеску платникам спрощ.форми Нарахування єдиного внеску №1852692/ev від 19.04.2017 терм.спл.19.04.2017 на суму 2112,00 грн.,

- 19.07.2017 року Нараховано єдиного внеску платникам спрощ.форми Нарахування єдиного внеску №2711259/ev від 19.07.2017 терм.спл.19.07.2017 на суму 2112,00 грн.,

- 19.10.2017 року Нараховано єдиного внеску платникам спрощ.форми Нарахування єдиного внеску №4825749/ev від 19.10.2017 терм.спл.19.10.2017 на суму 2112,00 грн.,

- 23.12.2017 року ШСза ріш.про заст.ШС та пені за неспл/неперах/несв спл.ЄВ п.р.Рішення про застосування штр.санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску № від 06.11.2017 на суму 1116,45 грн.,

- 23.12.2017 року Пеня за ріш.про заст.ШС та пені за неспл/неперах/несв спл ЄВ п.р. Рішення про застосування штр.санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску № по Розрахунок фінансових санкцій та пені за несвоєчасну сплату по ЄСВ №000029/05-99-42-10/ НОМЕР_1 від 06.11.2017 на суму 14334,06 грн.,

- 19.01.2018 року Нараховано єдиного внеску платникам спрощ.форми Нарахування єдиного внеску №129519/ev від 19.01.2018 терм.спл.19.01.2018 на суму 2112,00 грн.,

- 19.04.2018 року Нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. на спрощеній системі та фермерам Нарахування єдиного внеску №6165903/ ev від 19.04.2018 терм.спл.19.04.2018 на суму 2457,18 грн.,

- 19.07.2018 року Нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. на спрощеній системі та фермерам Нарахування єдиного внеску №7548804/ ev від 19.07.2018 терм.спл.19.07.2018 на суму 2457,18 грн.,

- 19.10.2018 року Нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. на спрощеній системі та фермерам Нарахування єдиного внеску №8944833/ ev від 19.10.2018 терм.спл.19.10.2018 на суму 2457,18 грн.,

- 21.01.2019 року Нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. на спрощеній системі та фермерам Нарахування єдиного внеску №192911/ ev від 21.01.2019 терм.спл.21.01.2019 на суму 2457,18 грн.,

- 19.04.2019 року Нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. на спрощеній системі та фермерам Нарахування єдиного внеску №3112284/ ev від 19.04.2019 терм.спл.19.04.2019 на суму 2457,18 грн.

За наявними матеріалами справи, судом встановлено, що 6 листопада 2017 року рішенням № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску Головним управлінням ДФС у Донецькій області до ОСОБА_1 застосовано штраф у розмірі 1 116,45 грн. за період з 22.01.2013 року до 11.04.2017 року та нараховано пеню у розмірі 14 334,06 грн. на загальну суму 15 450,51 грн., що підтверджується розрахунком штрафної санкції, доданим до рішення.

Згідно інтегрованої картки платника податків, станом на 31.05.2019 року за позивачем рахується податковий борг у сумі 41 880,41 грн.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених позовних вимог, оцінюючи обґрунтованість заперечень відповідача, суд виходить з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України від 8.07.10 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (надалі - Закон №2464-VI).

За змістом статті 1 Закону №2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок; страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до абзацу другого пункту 1 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 7 Закону № 2464 єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 6 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Платник єдиного внеску зобов`язаний подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю (пункт 4 частини другої статті 6 Закону № 2464).

Статтею 9 Закону № 2464-VI визначено таке:

- сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь) (абзац перший частини п`ятої);

- єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку (абзац перший частини сьомої);

- платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абзаци перший, третій частини восьмої);

- єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (абзац перший частини дванадцятої).

Для платників, зазначених у п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе та членів сім`ї, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом, та не менше за розмір мінімального страхового внеску (п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI).

Як передбачено нормою частини 12 статті 9 Закону № 2464-VI, єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

З аналізу наведених вище положень законодавства у відповідній сфері правовідносин вбачається, що для фізичних осіб-підприємців, які перебувають на спрощеній системі оподаткування, базою нарахування єдиного внеску є самостійно визначена платниками сума, що не може бути більшою максимальної величини бази нарахування єдиного внеску та меншою за розмір мінімального страхового внеску.

При цьому, Закон України від 08.07.2010 № 2464-VI не ставить у залежність обов`язок із сплати єдиного внеску від факту отримання чи неотримання в певному звітному періоді фізичною особою - підприємцем, яка перебуває на спрощеній системі оподаткування доходу (прибутку).

Додатково такий підхід підтверджується тим, що для фізичних осіб-підприємців, які перебувають на загальній системі оподаткування, єдиний внесок нараховується на суми доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток), тобто для таких осіб база нарахування єдиного внеску ставиться в залежність від отриманого доходу (прибутку) в певному звітному періоді.

Стаття 25 Закону № 2464-VІ регламентує заходи впливу та стягнення, і частиною першої цієї статті передбачено, що рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

За приписами частини четвертої статті 25 Закону №2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до частини десятої статті 25 Закону № 2464-VІ на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Частиною одинадцятою цієї статті передбачено, що орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції, зокрема за несвоєчасну сплату єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум (у редакції Закону до 01 січня 2015 року - 10 відсотків).

Відповідно до абзацу другого пункту 2 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.15 №449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 4.05.18 №469), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за №508/26953 (надалі - Інструкція №449), у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

За змістом пункту 3 розділу VI Інструкції №449 органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається): платникам, зазначеним у підпунктах 1, 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 10 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій); платникам, зазначеним у підпунктах 3, 4, 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Абзацом першим пункту 4 розділу VI Інструкції №449 визначено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Суд зазначає, що сплата єдиного внеску є формою участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Мета такої участі полягає у гарантуванні особі матеріального забезпечення у разі настання страхового випадку (як то безробіття, тимчасова непрацездатність, нещасний випадок на виробництві чи професійне захворювання, досягнення пенсійного віку тощо).

Тобто, соціальне страхування є складовим елементом системи соціального захисту.

Між тим, суд зазначає, що особливістю даної справи є також те, що на час виникнення спірних правовідносин, позивач перебував на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території проведення антитерористичної операції, а тому норми Закону № 2464-VІ необхідно застосовувати з урахуванням норм Закону України № 1669-VII від 02.09.2014 «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі Закон № 1669).

Зокрема, підпунктом 8 пункту 4 ст. 11 Закону № 1669 розділ VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2464 доповнено пунктом 9-3, в наступному 9-4, такого змісту: Платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України" від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Суд зазначає, що саме факт перебування платників єдиного внеску на обліку в органі доходів і зборів, розташованому на території населеного пункту, де проводилася антитерористична операція є підставою для зупинення застосування до таких платників, зокрема заходів впливу за порушення Закону № 2464-VІ, якими є спірні вимоги.

Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу».

Пунктом 28 розділу І Закону України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності з 01 січня 2016 року, виключено підпункт 8 пункту 4 статті 11 Закону № 1669, але положення підпункту 8 пункту 4 статті 11 Закону № 1669 були реалізовані шляхом внесення відповідних змін до Закону № 2464-VІ. Тобто, положення підпункту 8 пункту 4 статті 11 Закону № 1669 після набрання ними чинності стали невід`ємною складовою Закону № 2464-VІ, а сам підпункт 8 пункту 4 статті 11 Закону № 1669 вичерпав свою функцію. Аналогічний підхід застосовано Конституційним Судом України в ухвалі від 05 лютого 2008 року у справі № 2-1/2008.

Пункт 9-4 Розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 є діючим на теперішній час, зміни безпосередньо до Закону № 2464-VІ щодо виключення (або викладення в новій редакції) цієї норми не вносились.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1669 період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України» від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України» від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Згідно абзацу 3 п. 5 ст. 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1669 перелік населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція визначається Кабінетом Міністрів України.

Розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція" (втратив чинність), від 02 грудня 2015р. № 1275-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України" до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція включені м.Маріуполь та м.Бахмут (Головне управління ДФС у Донецькій області, Бахмутське управління, Бахмутська ДПІ (м.Бахмут).

Отже, у спірному періоді Позивач був платником єдиного внеску, який перебуває на обліку в органі доходів і зборів, розташованому на території проведення антитерористичної операції, а отже є суб`єктом правовідносин, до яких необхідно застосувати положення п. 9-4 розділу Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2464-VІ.

З аналізу зазначених норм чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства слідує, що для звільнення платників єдиного внеску від виконання обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону № 2464-VІ, в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції згідно з положеннями пункту 9-4 Розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VІ достатньо лише факту перебування відповідного платника єдиного внеску на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону № 1669, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

30 березня 2018 року Президент України підписав Указ «Про затвердження рішення РНБО» «Про широкомасштабну антитерористичну операцію на території Донецької та Луганської областей» №116/2018, яким вводиться в дію рішення РНБО про зміну формату широкомасштабної антитерористичної операції, яка була запроваджена у 2014 році.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що станом на дату розгляду справи по суті Указу Президентом України про завершення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей не приймалось, а вказаний вище нормативно-правовий акт лише змінив формат її проведення.

Відповідно, Позивач є суб`єктом правовідносин, на якого поширюється дія положень пункту 9-4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI.

Стосовно застосування до спірних правовідносин положень Закону України № 1669 суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

В пункті 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року у справі №1-7/99 про зворотну дію в часі законів та інших нормативно правових актів зазначено, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

З огляду на положення частини 1 статті 58 Конституції України та рішення Конституційного Суду України від лютого 1999 року у справі №1-7/99, беручи до уваги той факт, що Законом України № 1669 на момент його прийняття було встановлено звільнення платників єдиного внеску від виконання своїх обов`язків за певних умов безпосередньо на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, суд вважає що вказаний закон в даній частині не має зворотної дії.

Таким чином, судом встановлено, що позивач звільнявся від виконання обов`язків платника єдиного внеску, встановлених ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VІ, починаючи з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції.

Разом з тим, судом встановлено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 11 червня 2019 року №Ф-630-23 на загальну суму 41 880 41 грн. складається, окрім суми недоїмки у розмірі 26 429,90 грн., також з суми штрафу на суму 1 116,45 грн. та пені на суму 14 334,06 грн., які були застосовані до позивача за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за період з 22.01.2013 року до 11.04.2017 року.

Як вбачається з додаткових пояснень відповідача дані фінансові санкції були прийняті: - по несвоєчасно сплаченим зобов`язанням, які виникли в період з 22.01.2013 року по 13.04.2014 року, сума фінансових санкцій за цей період складає 12 559,57 грн., у тому числі штрафна санкція - 862,85 грн. та пеня - 11 696,72 грн.,

- по несвоєчасно сплаченим зобов`язанням, які виникли в період з 14.04.2014 року по 11.04.2017 року, сума фінансових санкцій складає 2 890,94 грн., у тому числі штрафна санкція - 253,60 грн. та пеня - 2 637,34 грн.

У межах спірних відносин накладення штрафу та нарахування пені відбулося за період з 22.01.2013 року по 11.04.2017 року, тобто включаючи період проведення антитерористичної операції, за наявності умови перебування позивачки як платника єдиного внеску на обліку в органі доходів і зборів, розташованому в місті проведення цієї операції, без врахування положень Закону, який прямо забороняє притягнення до відповідальності за невиконання обов`язків платника єдиного внеску, що прямо передбачено пунктом 9-4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VІ.

Враховуючи, що позивач звільнявся від виконання обов`язків платника єдиного внеску, встановлених ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VІ, починаючи саме з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції та відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску за цей період, не застосовуються, суд вважає за належне частково задовольнити позовні вимоги, а саме визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області від 11.06.2019 року № Ф-630-23 в частині загальної суми 29 320,84 грн., яка складається з суми недоїмки у розмірі 26 429,90 грн., суми штрафів у розмірі 253,60 грн., суми пені у розмірі 2 637,34 грн.

В іншій частині задоволення позовних вимог, суд відмовляє, оскільки як було встановлено судом сума штрафної санкції у розмірі 862,85 грн. та пені у розмірі 11 696,72 грн. були нараховані позивачу до 14.04.2014 року, тобто за той період, коли позивач не була звільнений від виконання своїх обов`язків платника єдиного внеску.

Що стосується посилання позивача у своєму клопотанні від 27 лютого 2020 року на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 січня 2020 року у справі 200/13866/19-а, суд зазначає, що відповідно до ст. 242 ч. 5 КАС України, обов`язковими для врахування є тільки висновки Верховного Суду.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір квитанцією від 06.11.2019 року у сумі 768,40 грн.

З огляду на те, що позовні вимоги позивача, який не є суб`єктом владних повноважень, задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь Позивача у сумі 537,88 грн.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (, юридична адреса: 87526, Донецька область, м.Маріуполь, вул.130-ї Таганрозької дивізії, буд.114) від 11.06.2019 року № Ф-630-23 про сплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП: НОМЕР_1 ) боргу з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині загальної суми 29 320,84 грн.(двадцять дев`ять тисяч триста двадцять гривень 84 коп.), яка складається з суми недоїмки у розмірі 26 429,90 грн., суми штрафів у розмірі 253,60 грн., суми пені у розмірі 2 637,34 грн.

В іншій частині задоволення позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (, юридична адреса: 87526, Донецька область, м.Маріуполь, вул.130-ї Таганрозької дивізії, буд.114) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 537 (п`ятсот тридцять сім гривень) 88 коп.

Вступну та резолютивну частину рішення складено у нарадчій кімнаті та проголошено у судовому засіданні 28 квітня 2020 року в присутності представника відповідача.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 06 травня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя П.В. Кочанова