Справа № 805/4458/17-а
Суддя: Жук А.В.
Дата ухвалення: 2020-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

30 квітня 2020 року

Київ

справа №805/4458/17-а

адміністративне провадження №К/9901/52358/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Жука А.В.,

суддів - Мартинюк Н.М., Мельник-Томенко Ж.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу № 805/4458/17-а

за позовом ОСОБА_1

до Бахмутської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області,

про стягнення грошової допомоги на оздоровлення та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Бахмутської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 березня 2018 року (прийняту у складі головуючого судді - Черникової А.О.) та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2018 року (прийняту у складі колегії суддів: головуючого судді - Сухарька М.Г., суддів: Сіваченка І.В., Шишова О.О.),

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить стягнути з Бахмутської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області грошову допомогу на оздоровлення та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні починаючи з 27.04.2017 по день ухвалення рішення суду.

2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач з 28.10.2013 по 27.04.2017 працювала в Бахмутській об`єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області, проте відповідач при звільненні не розрахувався з позивачем щодо виплати в повному обсязі грошової матеріальної допомоги на оздоровлення в зв`язку з виходом у відпустку.

Позивач вказує на порушення відповідачем вимог трудового законодавства та просить суд стягнути з відповідача належні їй суми грошової допомоги на оздоровлення та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день винесення рішення суду.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанції

3. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 06.03.2018, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 16.05.2018, позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з Бахмутської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області на користь позивача грошову допомогу на оздоровлення в розмірі 4 218 (чотири тисячі двісті вісімнадцять) гривень 97 (дев`яносто сім) копійок (з відрахуванням податків, зборів та інших обов`язкових платежів).

Стягнуто з Бахмутської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 43 193 (сорок три тисячі сто дев`яносто три) гривні 50 (п`ятдесят) копійок (з відрахуванням податків, зборів та інших обов`язкових платежів).

4. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що наказом Бахмутської ОДПІ від 07.04.2017 № 42-6 позивачу надано частину щорічної основної відпустки тривалістю 15 календарних днів з 12 по 27 квітня 2017 року включно з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати (в межах кошторису). Таким чином рішенням відповідача позивачу надано матеріальну допомогу на оздоровлення, проте фактично ці кошти не виплачені, а тому доводи податкового органу щодо права позивача звернутися за виплатою цієї допомоги за новим місцем роботи є необґрунтованими, оскільки, допомога на оздоровлення виплачується не частіше, ніж один раз протягом календарного року.

5. Суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що чинним законодавством передбачається, що матеріальна допомога на оздоровлення може бути надана працівникові лише при реалізації права на щорічну відпустку, а тому позивач мав право на отримання грошової допомоги на оздоровлення від відповідача в розмірі 4 218 грн. 97 коп.

Крім того, судами встановлено, що відповідачем протиправно не проведено з позивачем усіх розрахунків при звільненні, а тому не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

6. Розраховуючи середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні на 06.03.2018, суд першої інстанції виходив з того, що кількість днів за період з 28.04.2017 по 06.03.2018 - 215 робочих днів; сума середнього заробітку за час затримки розрахунку за цей період складає: 215 х 200 грн., 90 коп. = 43 193 грн. 50 коп.

7. Також суд апеляційної інстанції визнав необґрунтованими доводи відповідача про те, що стосовно помилкового включення допомоги на оздоровлення до складових заробітної плати, оскільки матеріальна допомога на оздоровлення може бути надана працівнику лише при реалізації права на щорічну відпустку, виплата якої у розмірі посадового окладу є обов`язковою, а за наявності коштів - у розмірі середньомісячної заробітної плати.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву на неї

8. Відповідачем 29.05.2018 подано касаційну скаргу.

9. У касаційній скарзі позивач просить скасувати частково рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06.03.2018 та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 16.05.2018, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в частині виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Рух адміністративної справи у суді касаційної інстанції

10. Ухвалою Верховного Суду від 13.06.2018 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Бахмутської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06.03.2018 та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 16.05.2018.

11. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.06.2018 для розгляду справи № 805/4458/17-а визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя: Желтобрюх І.Л.:, судді: Білоус О.В., Стрелець Т.Г.

12. Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівником секретаріату Касаційного адміністративного суду від 12.06.2019 №709/0/78-19 призначено повторний автоматизований розподіл, у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до складу іншої судової палати судді-доповідача Желтобрюх І.Л.

13. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.06.2019 для розгляду справи № 805/4458/17-а визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Жук А.В., суддів: Мартинюк Н.М., Мельник-Томенко Ж.М.

14. Ухвалою Верховного Суду від 29.04.2020 дану адміністративну справу прийнято до провадження в складі зазначеної колегії та призначено її до попереднього касаційного розгляду.

II. АРГУМЕНТИ СТОРІН

Аргументи сторони, яка подала касаційну скаргу:

15. Касаційна скарга обґрунтована тим, що судові рішення першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

16. Відповідач вказує на те, що діяв на підставі ст. 51 Бюджетного кодексу України, а тому виплати позивачу здійснено в межах фонду оплати праці. Також зазначає, що кошти для виплати грошової допомоги та інші виплати у кошторисі відповідача для позивача не були передбачені.

17. Відповідач у касаційній скарзі зазначає, що позивач була звільнена у зв`язку з переведенням в інше місце роботи, а відповідачем було надано їй довідку про те, що при звільненні вона не отримала матеріальну допомогу на оздоровлення до щорічної основної відпустки, а тому мала у відповідності до вимог ст. 81 КЗпП України використати своє право на новому місці роботи, проте ним не скористалася.

18. Крім того, відповідач вважає, що матеріальна допомога на оздоровлення згідно ст. 57 Закону України «Про державну службу» не віднесена до структури оплати праці, а тому застосування до спірних правовідносин ст. 117 КЗпП України є необґрунтованим.

IІI. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

19. Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач з 28.10.2013 по 27.04.2017 працювала в Бахмутській об`єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області.

20. Позивач 06.04.2017 на ім`я начальника Бахмутської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області подала заяву про надання їй щорічної основної відпустки у кількості 15 календарних днів з 12.04.2017 з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення.

21. Наказом Бахмутської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області № 42-6 від 07.04.2017 позивачу була надана частина щорічної основної відпустки за період роботи з 28.10.2016 по 27.10.2017 у кількості 15 календарних днів з 12 квітня по 27 квітня 2017 року включно з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати (в межах кошторису).

22. Позивач 27.04.2017 звільнилась з посади головного державного ревізора - інспектора відділу контрольно - перевірочної роботи управління податків і зборів з фізичних осіб Бахмутської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області в порядку переведення для подальшої роботи в Управлінні праці та соціального захисту населення Артемівської райдержадміністрації відповідно до п.5 ст. 36 КЗпП України.

23. При звільненні позивачу нараховано та виплачено за відпрацьований час - оклад в розмірі 1 178, 95 грн., спеціальне звання в розмірі 73, 68 грн., надбавка за вислугу років в розмірі 106, 11 грн., щорічна відпустка 15 календарних днів в розмірі 2 192, 10 грн., компенсація за невикористану відпустку 9 календарних днів в розмірі 1 315, 26 грн.

24. За період перебування позивачу у відпустці грошова допомога на оздоровлення не виплачувалась у зв`язку з недостатністю кошторисних призначень на виплату заробітної плати.

25. Позивач 29.08.2017 на ім`я начальника Бахмутської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області подала заяву в якій просила повідомити чому на день звільнення їй не було виплачено грошову матеріальну допомогу на оздоровлення до щорічної основної відпустки, яка була надана у кількості 15 календарних днів з 13.04.2017 по 27.04.2017 та про призначення якої було визначено в наказі № 42-6 від 07.04.2017.

26. Бахмутська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Донецькій області листом № 05-02-08-01-13-3 від 11.09.2017 повідомила позивача, що грошова допомога на оздоровлення їй не виплачувалась у зв`язку з недостатністю кошторисних призначень на виплату заробітної плати та відповідно до ст. 81 КЗпП позивач має право використати частину щорічної відпустки після настання шести місячного терміну безперервної роботи після переведення та надати заяву про виплату матеріальної допомоги у 2017 році на новому місці роботи.

IV. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)

27. Конституція України

27.1. Частина друга статті 19. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

28. Кодекс законів про працю України.

28.1. Стаття 47. Обов`язок власника або уповноваженого ним органу провести розрахунок з працівником і видати йому трудову книжку.

Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

У разі мобілізації власника - фізичної особи свої обов`язки, визначені цією статтею, він повинен виконати протягом місяця після своєї демобілізації без застосування санкцій та штрафів.

28.2. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

28.3. Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

28.4. Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

29. Закон України «Про державну службу».

29.1. Стаття 57. Щорічні основні відпустки державних службовців

Державним службовцям надається щорічна основна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законом не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.

V. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

30. Оцінюючи обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з таких міркувань.

31. У цій справі встановлено, що позивача 27.04.2017 звільнено з посади головного державного ревізора - інспектора відділу контрольно - перевірочної роботи управління податків і зборів з фізичних осіб Бахмутської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області в порядку переведення для подальшої роботи в Управлінні праці та соціального захисту населення Артемівської райдержадміністрації відповідно до п.5 ст. 36 КЗпП України та проведено розрахунок при звільненні без виплати матеріальної допомоги на оздоровлення.

32. Також встановлено, що відповідачем згідно наказу від 07.04.2017 № 42-6 позивачу надано частину щорічної основної відпустки тривалістю 15 календарних днів з 12 по 27 квітня 2017 року включно з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати (в межах кошторису).

33. Задовольняючи позовні вимоги суди попередніх інстанцій виходили з того, що з позивачем на час звільнення не проведено повний розрахунок. При цьому, відповідачем не заперечується право позивача на виплату матеріальної допомоги на оздоровлення. Натомість спірним у цій справі є виплата позивачу компенсації за затримку виплати працівникові належних йому сум при звільненні у розмірі середньомісячного заробітку за весь період затримки.

34. Колегія суддів Верховного Суду зазначає, що частина перша статті 117 КЗпП передбачає виплату компенсації за затримку виплати працівникові належних йому сум при звільненні у розмірі середньомісячного заробітку за весь період затримки до дати фактичного розрахунку, але за умови, коли спору щодо суми заборгованості немає. Тобто тут істотними є факт невиплати належних працівникові сум при звільненні та факт остаточного розрахунку з ним.

Інша правова ситуація виникає, коли є спір щодо суми заборгованості із заробітної плати, яку роботодавець повинен виплати працівникові при звільненні. У цьому випадку працівник, за змістом частини другої статті 117 КЗпП, має право на відшкодування, передбаченого в цій статті, якщо спір буде вирішено на його користь. Якщо ж вимоги працівника буде задоволено частково, то розмір відшкодування встановлює орган, який вирішує спір, у цьому випадку - суд. В останньому випадку суму заборгованості із заробітної плати, а також суму відшкодування за час затримки її виплати визначає суд, враховуючи, з-поміж іншого, такі чинники для його (відшкодування) визначення, як розмір спірної суми, яка підлягає стягненню, істотності цієї частки порівняно з середнім заробітком, інших обставин, які у кожній конкретній ситуації мають значення для визначення розміру відшкодування. Водночас слід зауважити, що за частиною другою статті 117 КЗпП виплата цього відшкодування не залежить від дати фактичного розрахунку.

Така правова позиція уже була висловлена Верховним Судом у постанові від 08.11.2018 у справі №821/2148/16 (провадження № К/9901/33971/18, К/9901/33978/18).

35. З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з судами першої та апеляційної інстанцій, що на час звільнення позивача не здійснено виплату належних працівникові сум при звільненні та не проведено остаточного розрахунку з ним, що обумовлює застосування до спірних правовідносин положень ст. 117 КЗпП України у даному конкретному випадку з огляду на встановлені фактичні обставини справи.

36. Доводи ж касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій і зводяться до переоцінки встановлених судами обставин справи.

37. Колегія суддів Верховного Суду вважає необґрунтованими доводи відповідача про те, що позивач була звільнена у зв`язку з переведенням в інше місце роботи, а відповідачем було правомірно надано їй довідку про те, що при звільненні вона не отримала матеріальну допомогу на оздоровлення до щорічної основної відпустки, а тому мала у відповідності до вимог ст. 81 КЗпП України використати своє право на новому місці роботи, проте ним не скористалася, оскільки судами встановлено, що позивач згідно наказу відповідача перебувала в основній щорічній відпустці 15 календарних днів з 12 квітня по 27 квітня 2017 року включно з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати згідно наказу відповідача, а тому така допомога підлягала виплаті позивачці саме відповідачем.

38. Також колегія суддів Верховного Суду не погоджується з доводами касаційної скарги про те, що матеріальна допомога на оздоровлення згідно ст. 57 Закону України «Про державну службу» не віднесена до структури оплати праці, а її невиплата на зумовлює наслідків, передбачених у ст. 117 КЗпП України, оскільки згідно ст. 57 вказаного закону державним службовцям надається щорічна основна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законом не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати, а тому виплата такої допомоги при звільненні входить до розрахунку сум при звільненні.

39. Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій у справі.

40. Відповідно до частин першої - третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду має ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

41. Приписами частини першої статті 341 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

42. Згідно статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

43. З урахуванням викладеного, Верховний Суд дійшов висновку, що судами першої і апеляційної інстанцій винесені законні і обґрунтовані рішення, ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

44. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати не розподіляються.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Бахмутської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області залишити без задоволення.

2. Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 березня 2018 року та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не оскаржується.

...........................

...........................

...........................

Жук А. В.

Мартинюк Н. М.

Мельник-Томенко Ж. М.

Судді Верховного Суду