Справа № 200/2416/20-а
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2020-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2020 р. Справа№200/2416/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Волгіної Н.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в письмовому порядку адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області

про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, в якому, з урахуванням зменшених позовних вимог, просить суд:

- зобов`язати відповідача відновити нарахування та виплату позивачу пенсії та нарахувати і виплатити заборгованість з пенсії за період з 11 лютого 2017 року по 29 лютого 2020 року в розмірі 56 137,41 грн.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що вона перебуває на обліку у відповідача як внутрішньо переміщена особа на підставі електронної пенсійної справи, яка надійшла з управління Пенсійного фонду України в Микитівському районі м. Горлівки Донецької області.

У лютому 2017 року позивач дізналась про припинення виплати пенсії.

Після звернення до відповідача у лютому 2020 року із запитом дізналась, що виплата пенсії їй була призупинена з 1 лютого 2017 року у зв`язку із отриманням інформації від органів соціального захисту населення про не підтвердження місця її фактичного проживання, але будь-яких повідомлень або документів про зупинення виплати їй пенсії засобами поштового або телефонного зв`язку позивач не отримувала.

Будучи незгодною із тривалою невиплатою їй пенсії позивач звернулась до суду із даним позовом (а.с. 1-3, 48).

У наданому суду відзиві на позов відповідач зазначає про відсутність підстав для задоволення заявлених позивачем вимог, обґрунтовуючи це наступним.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Бахмутсько-Лиманському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області.

Згідно п. 8 «Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509, особам, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до вищевказаного порядку, пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати, протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Припинення або відновлення соціальних виплат проводиться, зокрема об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України згідно з порядком здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам».

Суд зазначає, що у відзиві чітко не вказана причина припинення виплати позивачу пенсії з лютого 2017 року, але зазначено, що відповідно до пп. 5 п. 12 "Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 365 від 8 червня 2016 року, підставами припинення соціальних виплат є отримання інформації від Держприкордонної служби, МВС, СБУ, Мінфну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

Вказано, що відповідно до приписів ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» перелік підстав для припинення виплати пенсії не є вичерпаним, але разом з тим зазначає, що документи, які б дозволили з`ясувати або спростувати обставини, які стали підставою для зупинення виплати пенсії позивачу в управлінні відсутні.

Зазначено, що 10 лютого 2020 року позивач звернулась до управління із заявою про поновлення виплати їй пенсії та з 1 березня 2020 року виплату поточної пенсії було поновлено.

Стосовно суми заборгованості з пенсії за спірний період (лютий 2017 року - лютий 2020 року) відповідач зазначає, що відповідно до протоколу індивідуального перерахунку пенсії заборгованість перед позивачем за період з 11 лютого 2017 року по 29 лютого 2020 року та складає 56 137,41 грн.

Але така сума не передбачена бюджетом Пенсійного фонду України та потребує додаткового фінансування, отже буде виплачена ОСОБА_1 після отримання відповідного фінансування (а.с. 22-27).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); відстрочено сплату позивачем судового збору до ухвалення рішення у справі (а.с. 13-14).

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 , позивач є пенсіонером та має право на отримання пенсії за віком; є внутрішньо переміщеною особою, перебуває на обліку в Бахмутсько-Лиманському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецькій області (а.с. 7-9).

Відповідач, Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, , місцезнаходження: 85500, Донецька область, м. Бахмут, вул. Миру, буд. 35, є органом державної влади та суб`єктом владних повноважень, який здійснює у спірних правовідносинах владні управлінські функції та є належним відповідачем у даній справі (а.с. 17-20).

Як встановлено судом на підставі письмових пояснень сторін та інших матеріалів справи, позивач перебуває на обліку у відповідача на підставі електронної пенсійної справи, яка надійшла до управління з управління Пенсійного фонду України в Микитівському районі м. Горлівка Донецької області та має право на отримання пенсії за вислугу років як внутрішньо переміщена особа на підставі довідки ВПО.

З 11 лютого 2017 року пенсійні виплати ОСОБА_1 припинились.

Як слідує з пояснень відповідача - через отримання інформації від державних органів, яка дала підстави зробити висновки, що ОСОБА_1 повернулась на тимчасово окуповану територію України, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с. 22-27).

На підставі пояснень сторін, судом встановлено, що 10 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України з заявою про поновлення виплати пенсії.

Відповідно до витягу ІКІС ПФУ: Підсистема призначення та Виплати Пенсії виплата пенсії ОСОБА_1 поновлено з 1 березня 2020 року на підставі її заяви від 10 лютого 2020 року (а.с. 33-34).

Також із вказаного витягу вбачається, що нарахування пенсії позивачу не припинялось.

Судом не встановлена наявність рішення, прийнятого управлінням відповідно до вимог діючого законодавства про припинення (призупинення) виплати пенсії ОСОБА_1 ; разом із цим факт припинення (призупинення) виплати належної позивачу пенсії з 1 лютого 2017 року підтверджується копією витягу ІКІС ПФУ: Підсистеми Призначення та Виплата Пенсії та не заперечується відповідачем (а.с. 40-41).

Як вбачається з наданих матеріалів справи ОСОБА_1 через свого представника зверталась до управління із адвокатським запитом про роз`яснення підстав припинення пенсійних виплат та надання інформації щодо виплати заборгованості за період з 1 лютого 2017 року по 29 лютого 2020 року.

Листом від 21 лютого 2020 року (вих. № 4487/02) Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надало відповідь, відповідно до якої підставами для призупинення пенсійних виплат слугувало отримання відповідних списків в порядку обміну інформацією із відповідними службами до з`ясування місця фактичного проживання ОСОБА_1 .

Щодо заборгованості за період з лютого 2017 року по лютий 2020 року відповідачем зазначено, що відповідно до приписів діючого законодавства суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати та виплачується на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Доплата за вказаний період не передбачена бюджетом Пенсійного фонду та потребує додаткового фінансування, а тому буде виплачена після отримання відповідного фінансування (а.с. 10).

Будучі не згодною із відмовою відповідача виплатити їй заборгованість з пенсії за період з 11 лютого 2017 року по 29 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із даним позовом.

При прийнятті рішення по суті спору суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 1 ст. 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг передбачено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003року № 1058-IV (далі - Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Закон № 1058-IV).

Відповідно ст. 5 цього Закону цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Згідно ст. 85 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (зі змінами та доповненнями) (далі - Закон № 1788-ХІІ, Закон України "Про пенсійне забезпечення") пенсії виплачуються за місцем проживання пенсіонера, незалежно від реєстрації місця проживання.

Згідно зі ст. 1 Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" (далі - Закон № 1706-VII, Закон України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб"), який набрав чинності 22 листопада 2014 року, внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Статтею 2 Закону № 1706-VII визначено, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Згідно з ч. 1 ст. 4 цього Закону факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 цього Закону.

Відповідно до ст. 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509.

Згідно з п. 6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 1 жовтня 2014 року (в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 352 від 8 червня 2016 року, далі - Порядок № 509), довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" та абз. 6 цього пункту.

Статтею 49 Закону № 1058-IV врегульовано питання щодо припинення та поновлення виплати пенсії.

Так, частиною 1 ст. 49 Закону № 1058-IV передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Суд вважає за необхідне зазначити, що постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2016 року № 136 затверджено Порядок здійснення верифікації та моніторингу достовірності інформації, поданої фізичними особами для нарахування та отримання соціальних виплат, пільг, субсидій, пенсій, заробітної плати, інших виплат, що здійснюються за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів, коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Порядок № 136).

Згідно з п. 9 Порядку № 136 у разі виявлення під час здійснення верифікації та моніторингу невідповідності інформації, на підставі якої призначено (продовжено), нараховано або здійснено державну виплату, Мінфін надсилає розпоряднику бюджетних коштів та/або іншому органу, який здійснює виплати за рахунок коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, рекомендацію щодо зупинення або припинення таких виплат відповідним реципієнтам або групі реципієнтів.

Відповідно до п. 12 Порядку № 136 розпорядник бюджетних коштів та/або інший орган, який здійснює виплати за рахунок коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, на підставі отриманої від Мінфіну рекомендації щодо зупинення або припинення державних виплат приймає рішення щодо зупинення або припинення, продовження виплат реципієнту, про що повідомляє Мінфіну протягом трьох днів з дати прийняття такого рішення.

8 червня 2016 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", яка набрала чинності 14 червня 2016 року, пунктом 1 якої затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання /перебування.

Пунктом 4 цього Порядку установлено, що соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам призначаються і виплачуються […] територіальними органами Пенсійного фонду України […] за місцем їх фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування.

Також цією ж постаново визначено, що суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, як вже зазначено судом вище, частиною 1 ст. 49 Закону № 1058-IV, яка містить в собі перелік випадків, у випадку настання яких здійснюється припинення виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам, передбачає крім перерахованих в ній конкретних випадків ще й "інші випадки, передбачені законом".

За загальним правилом закон - це нормативно-правовий акт вищої юридичної сили, який приймається відповідно до особливої процедури виключно парламентом (Верховною Радою України) та регулює найважливіші суспільні відносини.

Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.

За змістом конституційних норм Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само, як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Проаналізувавши наведені вище нормативно-правові приписи та встановлені обставини справи, враховуючи, що відповідачем не доведено існування «інших випадків, передбачених законом», ніж ті, які перераховані у ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для припинення (призупинення) виплати пенсії позивачу з лютого 2017 року.

Таким чином припинення (призупинення) виплати позивачу пенсії з лютого 2017 року було безпідставним, і як наслідок - протиправним.

Відповідно до витягу з ІКІС ПФУ: Підсистема призначення та Виплати Пенсії за спірний період позивачу нараховано пенсії в загальному розмірі 56 137,41 грн.

Згідно приписів ст. 245 КАС України, беручи до уваги висновок суду щодо протиправності припинення (призупинення) виплати пенсії позивачу у лютому 2017 року, суд вважає, що позовні вимоги позивача про зобов`язання відповідача виплати позивачу заборгованість з пенсії за період з 11 лютого 2017 року по 29 лютого 2020 року підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог позивача про зобов`язання відповідача відновити нарахування та виплати позивачу пенсії з 11 лютого 2017 року, суд зазначає, що під час розгляду справи судом встановлено, що нарахування належних позивачу сум призначеної пенсії не припинялось, а дії з виплати ОСОБА_1 пенсії поновлені - позивачу нараховується та сплачується належна їй пенсія.

Отже, позовні вимоги позивача про відновленню нарахування та виплату пенсії з 11 лютого 2017 року по 29 лютого 2020 року - задоволенню не підлягають.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що ухвалою суду від 10 березня 2020 року позивачу відстрочено сплату судового збору в розмірі 1 693,80 грн до вирішення справи по суті, беручи до уваги зменшення позовних вимог позивача шляхом виключення майнових позовних вимог, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ч. 1 ст. 4 Законом України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674- VІ судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» від 14 листопада 2019 року № 294-IX з 1 січня 2020 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць встановлено у розмірі 2 102,00 грн.

Згідно з пп. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою ставка судового збору встановлена - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, за подання даного позову за результатом розгляду цієї справи сплаті підлягає у Державний бюджет судовий збір в розмірі 840,80 грн.

На підставі наведеного суд вважає за необхідне стягнути з відповідача суму судового збору на користь Державного бюджету України у розмірі 840,80 грн.

На підставі викладеного вище, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 2, 6, 72-77, 94, 139, 192-193, 242-246, 257-258, 263, 293, 295, 297, п. 3 розділу VI Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 ) до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: 85500, Донецька область, м. Бахмут, вул. Миру, буд. 35) про зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Зобов`язати Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області виплатити ОСОБА_1 заборгованість з пенсії за період з 11 лютого 2017 року по 29 лютого 2020 року в розмірі 56 137,41 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: 85500, Донецька область, м. Бахмут, вул. Миру, буд. 35) на користь Державного бюджету України (стягувач - Державна судова адміністрація України) за наступними реквізитами: рахунок - UA26001, код ЄДРПОУ - 37993783, код банку 899998, отримувач - ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код класифікації доходів бюджету 22030106, судовий збір у розмірі у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження судових рішень продовжуються на строк дії такого карантину.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно приписів підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги на рішення Донецького окружного адміністративного суду подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя Н.П. Волгіна