Справа № 280/5851/19
Суддя: Воробйов А. В.
Дата ухвалення: 2020-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

1Справа № 280/5851/19 2-а/335/2/2020
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2020 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді Воробйова А.В., за участю секретаря судового засідання Барсукової В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя, в порядку позовного провадження в окремих категоріях адміністративних справ, справу за адміністративним позовом представника ОСОБА_1 - адвоката Агаєвої Е.В. до Заводського районного відділу у м. Запоріжжя Управління Державної міграційної служби України в Запорізькі області про визнання неправомірним та скасування рішення, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Заводського районного відділу у м. Запоріжжя Управління Державної міграційної служби України в Запорізькі області про визнання неправомірним та скасування рішення.

Ухвалою судді від 23.12.2019 року вищевказаний адміністративний позов прийнято до розгляду.

16.01.2020 року відповідачем подано відзив на адміністративний позов ОСОБА_1 , який залучено до матеріалів справи.

05.02.2020 року представником позивача - адвокатом Агаєвою Е.В. подано уточнений адміністративний позов до Заводського районного відділу у м. Запоріжжя Управління Державної міграційної служби України в Запорізькі області про визнання неправомірним та скасування рішення, який прийнятий судом до розгляду, копія якого вручена представнику відповідача в судовому засіданні 05.02.2020 року.

Правом на подання відзиву на уточнений адміністративний позов, представник відповідача не скористався.

Відповідно до уточненої позовної заяви, представник позивача просить визнати протиправним та скасувати рішення №11 від 24.10.2019 року, прийняте головним спеціалістом Заводського РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області щодо примусового повернення до країни походження або третьої країни громадянку Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову вказує наступне.

23.04.2012 спільним наказом №353/271/150 МВС України, Адміністрації ДПС України, СБУ затверджено Інструкцію про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства , яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 21.05.2012 року за №806/21119.

Вказана Інструкція визначає порядок дій посадових осіб ДМС, територіальних органів, територіальних підрозділів ДМС, органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України.

Зокрема, пунктами 1.5, 1.7 Інструкції передбачено поняття, порядок та підстави примусового видворення іноземців з України, порядок подання позовної заяви про примусово видворення.

Відповідно до п.1.6 Інструкції, підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців за межі України є: дії іноземців, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії іноземців, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні.

Представник позивача вважає, що відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення порушено вимоги п.2.5 вказаної Інструкції, що є підставою для визнання такого рішення протиправним та скасування.

Так, відповідно до Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, рішення про примусове повернення за межі України оголошується іноземцю в присутності перекладача та законного представника (на вимогу затриманого) під підпис та обліковується посадовою особою територіального органу, територіального підрозділу ДМС, органу охорони державного кордону та органу СБУ, яка уповноважена складати документи для примусового повернення, у Журналі обліку прийнятих рішень про примусове повернення та видворення з України іноземців та осіб без громадянства.

Відповідачем, при прийняття оскаржуваного рішення позивачу не запропоновано в установленому законом порядку послуг перекладача та не залученого законного представника, внаслідок чого позивач не зміг прочитати рішення та зрозуміти його суть, оскільки він не знає та майже не розуміє українську мову.

Також зазначає, що позивач є матір`ю двох дітей, один з яких є неповнолітнім. На разі позивач знаходиться у фактичних шлюбних відносинах із громадянином України та вони мають намір одружитися у найближчий час.

В судове засідання позивач та її представник не з`явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку. Представником позивача подано заяву про розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача в судове засідання також не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причину не явки суду не повідомив.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.205 КАС України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі: не явка в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або не повідомлення причин не явки.

Враховуючи, що позивач та представник відповідача належним чином були повідомлені про судове засідання судове засідання, а представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, суд вважає, за можливе провести судовий розгляд за відсутністю учасників справи.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням головного спеціаліста Заводського РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області Шкляровою Г.В. №11 від 24.10.2019 року за результатами розгляду матеріалів щодо примусового повернення до країни походження або третьої країни громадянки Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки Республіки Азербайджан, паспорт НОМЕР_1 виданий 30.04.2016 року Міністерством іноземних справ Республіки Азербайджан, терміном дії до 29.04.2026 року, вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянку Республіки Азербайджан ОСОБА_1

Відповідно до вказаного рішення, та доданих до нього матеріалів, під час здійснення перевірки законності перебування було встановлено, що 07.05.2016 року громадянка Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , прибула на територію України через КПП «Гоптівка» по паспорту паспорт НОМЕР_1 виданого 30.04.2016 року Міністерством іноземних справ Республіки Азербайджан, терміном дії до 29.04.2026 року, у гості.

Термін законного перебування ОСОБА_1 на території України закінчився 05.08.2016 року, але за межі України вона не виїхала у зв`язку з відсутністю коштів.

З питання продовження строку перебування на території України ОСОБА_1 до територіальних підрозділів УДМС України в Запорізькій області не зверталася у зв`язку з відсутністю законних підстав для подальшого перебування в Україні.

За порушення підпункту 2 пункту 2 постанови КМУ №150 від 15.02.2012 року та ч.4 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» у відношення ОСОБА_1 24.10.2019 року Заводським РВ у м. Запоріжжя УДМС України в Запорізькій області був складений протокол про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч.1 ст.203 КУпАП. Постановою т.в.о. начальника Заводського РВ у м. Запоріжжя УДМС України в Запорізькій області 24.10.2019 року винесено постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення і вигляді штрафу у розмірі 1700 грн..

Також у рішенні зазначено, що ОСОБА_1 на території України проживає за адресом АДРЕСА_1 , за рахунок власних коштів.

Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Згідно ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Частиною 4 вказаної статті встановлено, що рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

Крім того, згідно п. 8 ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Судом встановлено встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності прийнятого міграційним органом рішення «Про примусове повернення» № 11 від 24.10.2019 року, яким вирішено примусово повернути позивача за межі України до країни його походження або третьої країни.

В даному випадку, з оскаржуваного рішення міграційного органу вбачається, що позивач, як громадянка Республіки Азербайджан, легально прибула до України 07.05.2016 року.

При цьому, позивача виявлено міграційним органом 24.10.2019 року, і як наслідок розпочато процедуру її примусового повернення до країни походження у зв`язку з порушенням міграційного законодавства України.

Між тим, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

В даному випадку, як зазначено судом вище, з моменту прибуття до України та по момент виявлення позивача міграційним органом пройшло більше трьох років.

При цьому, позивач має дітей, які народилися на території України, у тому числі неповнолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_2 , та який з 01.09.2014 року зарахований до 1 класу Запорізької загальноосвітної школи І-ІІІ ступенів №54 і не теперішній час навчається у6-му класі, що підтверджується довідкою від 01.11.2019 року №231.

З іншого боку, міграційним органом не встановлено що позивач у зазначеному періоді переховувався від міграційного органу, або вчиняв будь-які інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від відповідальності за порушення міграційного законодавства України.

Між тим, відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

В даному випадку, у ст. 8 Конвенції не йдеться про право проживати або залишатися в конкретній державі. Проте вислання особи є втручанням у право на сімейне життя, якщо близькі члени родини депортованої особи проживають у країні, з якої цю особу вислали. У таких випадках депортація повинна бути виправданою (рішення від 18 лютого 1991 року у справі «Moustaquim v. Belgium»).

Тобто, у межах спірних правовідносин, скасовуючи дозвіл на імміграцію позивача, міграційний орган мав би також виходити з правових та фактичних наслідків такої дії, а тому був зобов`язаний обґрунтувати суттєву суспільну необхідність прийняття такого рішення та врахувати право позивача на сім`ю та інтереси дітей позивача.

При цьому, суд вважає, що оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень, в разі набрання законної сили, неминуче призведе до негативних наслідків для позивача, а також для її неповнолітньої дитини, яка залишиться в Україні без материнської опіки.

Крім цього, суд зазначає, що міграційним органом не дотримано одного з елементів критерію «необхідності у демократичному суспільстві», а саме - принципу пропорційності. Який, в свою чергу, вимагає встановлення балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень, що призвело до негативних наслідків для позивача.

В даному випадку, як зазначалось судом вище, оскаржуване рішення міграційного органу прийнято майже після 3,6 років після прибуття позивача до України.

При цьому, міграційним органом жодним чином не обґрунтовано своєї бездіяльності у вказаному періоді щодо виконання обов`язку по виявленню іноземців, які нелегально перебувають в Україні.

Більш того, позивач не переховувалась від міграційного органу, проживала в одній адміністративно-територіальній одиниці.

Внаслідок чого, колегія суддів вважає, що оскаржуваним рішенням порушено зазначений вище принцип пропорційності.

Враховуючи вищевикладене, позов підлягає задоволенню повністю.

Керуючись ст.ст. 243,244,246,250,288 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов представника ОСОБА_1 адвоката Агаєвої Е.В. до Заводського районного відділу у м. Запоріжжя Управління Державної міграційної служби України в Запорізькі області про визнання неправомірним та скасування рішення - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення №11 від 24.10.2019 року, прийняте головним спеціалістом Заводського РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області щодо примусового повернення до країни походження або третьої країни громадянку Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Третього апеляційного адміністративного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: А.В. Воробйов