Справа № 460/1378/20
Суддя: Гудима Н.С.
Дата ухвалення: 2020-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

06 травня 2020 року м. Рівне №460/1378/20

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гудими Н.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління державної казначейської служби у Рівненській області
про зобов`язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про зобов`язання сформувати та подати до Управління Державної казначейської служби України у м.Рівне Рівненської області подання про повернення сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 у розмірі 7000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в січні 2020 року позивач придбала квартиру загальною вартістю 700000 грн. При цьому, позивач сплатила збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 1% від вартості об`єкта купівлі-продажу. Вважаючи, що сплатила такий збір безпідставно, а отже пенсійним органом такі кошти повинні бути повернуті їй, 28.01.2020 звернулася до відповідача з заявою про повернення безпідставно (помилково) сплачених коштів. З рішенням відповідача про відмову у поверненні таких коштів не погоджується та стверджує про його протиправність з огляду на те, що придбала житло вперше та відповідно до п.9 ст.1 Закону України "Про обов`язкове державне пенсійне страхування" звільнена від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування. За таких обставин, просить позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 04.03.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 25.03.2020. Цією ж ухвалою до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, залучено Управління Державної казначейської служби України у Рівненській області (а.с.24-26).

24.03.2020 на адресу суду надійшли пояснення третьої особи - Управління державної казначейської служби у Рівненській області, у яких зазначено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень до бюджету. У разі повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів і платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної податкової служби України та органи Державної митної служби України) подання подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до Порядку. Подання подається платником разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету (а.с.43).

23.03.2020 на адресу суду надійшло клопотання позивача про розгляд справи без її участі (а.с.41).

У зв`язку з цим, ухвалою від 25.03.2020 судом здійснено перехід до розгляду справи в порядку письмового провадження.

26.03.2020 на адресу суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області надійшов відзив на позовну заяву (а.с.53-54), у якому відповідач позов не визнав та заперечив щодо його задоволення. На обґрунтування своїх заперечень зазначив, що із загального правила про обов`язковість сплати збору при придбанні нерухомого майна законодавцем встановлено два винятки: громадяни, які придбавають житло і перебувають на черзі на одержання житла або придбавають житло вперше. Повідомлено, що діючим законодавством не визначено механізму повернення даного платежу управліннями Пенсійного фонду. Відсутні не лише норми, які б врегулювали даний аспект, а й чіткий перелік документів, що підлягають аналізу для встановлення обґрунтованого висновку про факт первинного придбання нерухомості. Вказано, що позивачем добровільно сплачено збір на обов`язкове державне пенсійне страхування при купівлі нерухомого майна у розмірі 1 % від вартості нерухомості, а отже вказані кошти не відносяться до помилково або надміру зарахованих до державного бюджету. Крім того, відповідач зауважив, що позивач на момент вчинення правочину володів достатнім обсягом інформації для прийняття рішення щодо сплати даного збору чи відмови у разі, якщо таким чином його права були порушені, мав можливість оскаржити дії нотаріуса із подальшим зобов`язанням останнього зареєструвати договір купівлі-продажу без сплати збору, однак жодних таких дій по захисту своїх прав позивач не вчинив. Вважає, що відповідач діяв в межах своїх повноважень та у спосіб, визначені Конституцією України, законами та іншими нормативно-правовими актами, а тому просив у задоволенні позову відмовити.

Розгляд справи здійснено судом 06.05.2020, у зв`язку з перебування головуючого судді у відпустці відповідно до наказу Рівненського окружного адміністративного суду від 31.03.2020 №103-від.

Водночас, суд звертає увагу, що згідно з пунктом 3 Розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на запобігання поширення коронавірусної хвороби (COVID-19), строки розгляду адміністративної справи продовжуються на строк дії такого карантину.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється в письмовому провадженні, то відповідно до ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши позовну заяву та відзив на неї, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив таке.

08.01.2020 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого ОСОБА_1 придбала квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12). Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Коломис О.В. та зареєстрований в реєстрі за №50.

Цього ж дня позивач сплатила збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 1% від вартості об`єкта купівлі-продажу у розмірі 7000 грн., що підтверджується копією квитанції №0005479 від 08.01.2020 (а.с.13).

08.01.2020 приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Коломис О.В. був внесений запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на квартиру житловою площею 35,8 кв.м., загальною площею 60,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 14).

28.01.2020, вважаючи, що збір на обов`язкове державне пенсійне страхування сплачений помилково, позивач звернулася з заявою до відповідача, у якій просила сформувати та подати до Управління Державної казначейської служби України у м.Рівне Рівненської області подання про повернення їй збору на обов`язкове державне пенсійне страхування в сумі 7000 грн., сплаченого відповідно до квитанції №0005479 від 08.01.2020 з операції купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (а.с.15).

12.02.2020 листом №1700-09-8/2423 Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повідомив позивача, шо органи Пенсійного фонду України не володіють інформацією щодо прав власності громадян на нерухоме майно, які придбавають майно вперше, тому для повернення сплаченого позивачем збору на обов`язкове державне пенсійне страхування підстави відсутні (а.с.16).

Не погоджуюсь із діями відповідача щодо відмови у поверненні безпідставно сплаченого збору, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Порядок справляння та використання збору на обов`язкове державне пенсійне страхування визначає Закон України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" від 26.06.1997 №400/97-ВР (далі - Закон №400/97-ВР).

Згідно з п.9 ст.1 Закону №400/97-ВР платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Як передбачено ч.3 ст.3 даного Закону платники збору, визначені пунктами 5 - 7, 9 і 10 статті 1 цього Закону, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування сплачують на бюджетні рахунки для зарахування надходжень до державного бюджету, відкриті в головних управліннях центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Ці кошти в установленому порядку зараховуються до загального фонду державного бюджету і використовуються згідно із законом про Державний бюджет України.

Питання сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій згідно із Законом України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" врегульовано Порядком сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 №1740 (далі - Порядок №1740).

За змістом п.15-1 Порядку №1740 збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об`єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України.

Отже, із загального правила про обов`язковість сплати збору під час придбання нерухомого майна законодавцем встановлено винятки для громадян, які придбавають житло і перебувають на черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

При цьому п.15-3 Порядку №1740 передбачено, що нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, у зв`язку з чим позивач і був змушений сплатити суму збору з метою уникнення підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії.

Аналіз наведених норм свідчить, що нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється лише за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу такого майна. Водночас, громадяни, які придбавають житло вперше, не є платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Аналогічні правовідносини були предметом розгляду у Верховному Суді, зокрема у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 (справа №819/1498/17) та 31.01.2018 (справа №819/1667/17).

Згідно з наявними в матеріалах справи копіями Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 08.01.2020, довідки КП "Рівненське міське бюро технічної інвентаризації" від 29.01.2020 №25, довідки Радухівської сільської ради Рівненського району від 23.01.2020 №41/02-13/20 за позивачем не зареєстровано будь-яких операцій з придбання нерухомого майна, окрім придбання квартири за адресою АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі продажу-продажу від 08.01.2020 (а.с.14, 19, 21).

Не ставив цього факту під сумнів і відповідач, вказуючи лише на те, що позбавлений можливості перевірити цю інформацію.

Більше того, відповідачем як органом, на якого законодавством безпосередньо покладено обов`язок контролювати справляння до бюджету збору з операцій придбання (купівлі-продажу) нерухомого майна, не надано суду жодних доказів в підтвердження обставин того, що квартира придбавалася позивачем не вперше.

Встановлені в ході судового розгляду обставини справи в їх сукупності дають підстави для висновку, що ОСОБА_1 не повинна була сплачувати збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 1% від вартості об`єкта купівлі-продажу.

З приводу тверджень відповідача про відсутність механізму перевірки інформації про те чи вперше особа придбала нерухомість, то варто звернути увагу на таке.

Вказане питання було предметом звернення Пенсійного фонду України до Конституційного Суду України про надання тлумачення терміну «придбавають житло вперше», що міститься у пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування», визначивши коло осіб, яких необхідно вважати такими, що придбавають житло вперше.

Проте, ухвалою Конституційного Суду України від 23 березня 2000 року №29-у/2000 відмовлено у відкритті конституційного провадження у справі через відсутність у Пенсійного фонду України права на конституційне подання та непідвідомчість Конституційному Суду України питання, порушеного у поданні.

За відсутності відповідного правового механізму перевірки інформації про факт придбання нерухомості вперше саме держава в особі Пенсійного фонду України як уповноваженого суб`єкта владних повноважень зобов`язана доводити той факт, що у кожному конкретному випадку особа, що має обов`язок сплачувати збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, придбала житло не вперше. Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. В протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності належного правового регулювання покладаються саме на державу.

Відповідно до статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішеннях у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (PincovdandPine v. The Czech Republic), «Ґаші проти Хорватії» (Gashiv. Croatia), «Трго проти Хорватії» (Trgo v. Croatia) щодо застосування принципу «належного урядування», згідно якого державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Відсутність в Україні єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно та позбавлення можливості Пенсійного фонду України та його територіальних відділень встановити придбання квартир конкретною особою вперше не може ставитись в провину особі, оскільки невизначення порядку виконання законодавчо закріплених норм не може призводити до порушення чи обмеження прав громадян, які наділені такими правами.

Таким чином, посилання органу пенсійного фонду на неможливість перевірки інформації щодо придбання квартири конкретною особою вперше як на підставу для відмови позивачу в поверненні сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна є необґрунтованими.

Більше того, орган Пенсійного фонду не позбавлено можливості подати у встановленому законом порядку запит на отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно для перевірки інформації щодо придбання певною особою нерухомого майна вперше, чого зроблено не було.

Аналогічні висновки містяться і у постановах Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі №819/33/17, від 30 січня 2018 року у справі № 819/1498/17, від 20 березня 2018 року у справі №819/1249/17.

У свою чергу, процедура повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії, визначена Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року №787.

Пунктом 5 вказаного Порядку передбачено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили. Подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної фіскальної служби України) подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку. Подання за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Отже, оскільки повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а таким в спірних правовідносинах є Пенсійний фонд України, то саме на орган Пенсійного фонду України покладено обов`язок щодо формування та надання до органу Державної казначейської служби подання про повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Дані висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, яка наведена у його постановах від 10.09.2018 (справа №819/1012/17) від 11.07.2018 (справа №819/242/17), від 03.07.2018 (справа №813/1696/17), від 20.03.2018 (справа №819/1249/17, від 30.01.2018 (справа №819/1498/17) та 31.01.2018 (справа №819/1667/17).

Поряд з цим, суд пам`ятає, що відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст.6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Водночас, відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов:

- лише у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача;

- повний захист прав позивача неможливий у спосіб, про який просить позивач. Повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав;

- вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.

У той же час, зміст принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі, передбачений п.4 ч.3 ст.2 КАС України, зобов`язує адміністративний суд до активної ролі у судовому засіданні, в тому числі і до уточнення змісту позовних вимог, з наступним обранням відповідного способу захисту порушеного права.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача та визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, яка полягає у не сформуванні та неподанні до Управління Державної казначейської служби України у м. Рівне подання щодо повернення збору на обов`язкове державне пенсійне страхування в сумі 7000 грн., сплаченого ОСОБА_1 відповідно до квитанції №0005479 від 08.01.2020 з операції купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Зважаючи на встановлені в ході розгляду обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для зобов`язання відповідача сформувати та подати до Управління Державної казначейської служби України у м. Рівне подання щодо повернення збору на обов`язкове державне пенсійне страхування в сумі 7000 грн., сплаченого ОСОБА_1 відповідно до квитанції №0005479 від 08.01.2020 з операції купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не виконав процесуального обов`язку доказування своєї позиції та не довів правомірності своєї поведінки у спірних правовідносинах, натомість доводи позивача відповідають обставинам справи та ґрунтуються на нормах матеріального закону.

За встановлених в ході розгляду справи обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підтверджені належними і допустимими доказами, а тому підлягають до задоволення.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат та їх розміру, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

В силу вимог ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому ст.134 КАС України, яка не обмежує розмір таких витрат.

За змістом п.1 ч.3 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з ч.4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.134 КАС України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

На підтвердження витрат на правову допомогу адвоката позивачем надано: договір про надання правової допомоги від 27.01.2020 (а.с.34), рахунок на оплату №47 від 26.02.2020 (а.с.35), акт приймання-передачі від 26.02.2020 (а.с.35 зворотній бік - 36), детальний опис робіт, квитанцію №0.0..1 від 20.03.2020 та меморіальний ордер №@PL132744 від 20.03.2020, згідно з якими позивач сплатив на рахунок адвоката кошти в сумі 1000 грн. на оплату правової допомоги.

В силу вимог ч.5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання щодо розподілу витрат, пов`язаних з правовою допомогою адвоката, суд зазначає, що у даному випадку розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із: складністю справи та виконаними адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а тому судові витрати на правову допомогу адвоката підлягають присудженню у розмірі, заявленому позивачем, а саме у сумі 1000 грн.

Як свідчать матеріали справи, за подання цього позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн., що підтверджується оригіналом квитанції №0.0. від 26.02.2020, наявним в матеріалах справи (а.с.9).

За наведених обставин, сплачений судовий збір підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області ( вул. Короленка, 7, м. Рівне,33028, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління Державної казначейської служби України у м.Рівному (вул. Яворницького, 34, м. Рівне, 33001) про зобов`язання вчинення певних дій - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, яка полягає у не сформуванні та неподанні до Управління Державної казначейської служби України у м. Рівне подання щодо повернення збору на обов`язкове державне пенсійне страхування в сумі 7000 грн., сплаченого ОСОБА_1 відповідно до квитанції №0005479 від 08.01.2020 з операції купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області сформувати та подати до Управління Державної казначейської служби України у м. Рівне подання щодо повернення збору на обов`язкове державне пенсійне страхування в сумі 7000 грн., сплаченого ОСОБА_1 відповідно до квитанції №0005479 від 08.01.2020 з операції купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. та витрат на правову допомогу у розмірі 1000 (одна тисяча) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Відповідно до пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк на апеляційне оскарження рішення суду продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Повний текст рішення складений 06 травня 2020 року.

Суддя Гудима Н.С.