Справа № 280/628/20
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2020-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2020 року Справа № 280/628/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши в порядку письмового за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 166, м. Запоріжжя, 69107) про визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

27.01.2019 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач або ОСОБА_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі - відповідач або ГУ ДПС у Запорізькій області), в якій позивач просить суд: визнати протиправною та скасувати вимогу відповідача про сплату боргу (недоїмки) від 16.12.2019 №Ф-31047-54 на суму 15531,156 грн.

Крім того, просить стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає про те, що вона 06.04.2001 зареєструвалася як фізична особа-підприємець. 28.05.2002 позивач змінила своє прізвище з ОСОБА_1 на ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про переміну прізвища. 15.01.2020 позивач отримав поштою Вимогу ГУ ДПС у Запорізькій області про сплату боргу (недоїмки) від 16.12.2019 за №Ф-31047-54. На думку позивача, відповідач при складані Вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 16.12.2019 за №Ф-31047-54 порушив положення, передбачені абз.1 п.7 розділу VI «Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 за №449, у якій зазначено наступне: якщо протягом наступного базового звітного періоду сума боргу (недоїмки) платника зросла, після проходження відповідних процедур узгодження та оскарження вимога про сплату боргу (недоїмки) подається до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства тільки на суму зростання боргу (недоїмки). Оскаржувана у даному позові Вимога про сплату боргу (недоїмки) від 16.12.2019 за №Ф-31047-54 на суму 15531,15 грн. повністю включає в себе нараховані суми до сплати недоїмки, які вже були повторно (ввосьме) визначені у Вимогах про сплату боргу (недоїмки), а саме: від 09.11.2018, від 19.02.2019, від 14.05.2019, від 11.07.2019, від 14.08.2019, від 12.09.2019, від 11.10.2019 та від 15.11.2019, у результаті чого повторно (ввосьме) охоплює ті ж самі періоди нарахування з тими ж самими сумами до сплати, за які нараховується недоїмка, а саме: з 01.01.2017 по 31.12.2018, тобто 24 календарні місяці, у тому числі також з 01.01.2019 по 31.03.2019, тобто 3 календарні місяці у 2019 році. На думку позивача, у фізичної особи-підприємця, яка обрала спрощену систему оподаткування та не отримує дохід (не здійснює підприємницьку діяльність), не виникає обов`язку сплачувати внесок у мінімальному розмірі. Протягом періоду з 01.01.2017 по 31.03.2019, за який була нарахована недоїмка згідно Вимоги ГУ ДПС у Запорізькій області про сплату боргу (недоїмки) від 16.12.2019 за №Ф-31047-54, позивач як фізична особа-підприємець мала статус платника єдиного податку, який перебував на спрощеній системі оподаткування та не отримувала дохід (не здійснював підприємницької діяльності), окрім того, позивач перебувала у трудових відносинах з підприємством, котре сплачувало єдиний внесок з її заробітної плати. Таким чином, позивач як фізична особа-підприємець протягом періоду з 01.01.2017 по 07.05.2019 (по дату припинення підприємницької діяльності), маючи статус платника єдиного податку, перебуваючи на спрощеній системі оподаткування, не отримуючи дохід (не здійснювала підприємницької діяльності), керуючись п.3 ч.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», не зобов`язана сплачувати єдиний внесок (недоїмку) у мінімальному розмірі. Просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 03.02.2020 відкрито провадження в адміністративній справі №280/628/20, судове засідання призначено на 02.03.2020, без виклику сторін. Витребувано у відповідача розрахунок суми боргу позивача з єдиного внеску та докази обґрунтованості його нарахування. Також, запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив та документи на його обґрунтування.

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 06.02.2020 за вх.№10949. У відзиві відповідач зазначив, що за даними інформаційної системи органу доходів і зборів та відомостей ЄДРПОУ, рішення про припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 прийнято 07.05.2019. До зазначеної дати позивач перебувала на загальній системі оподаткування. Згідно інформаційної системи органу доходів і зборів, загальна сума боргу, станом на 31.10.2019, становила 15531,15 грн. гривень (у т.ч.: недоїмка зі сплати єдиного внеску - 15531,15 грн., штрафи - 0,00 грн. та пеня - 0,00 грн.). У зв`язку з викладеним, ГУ ДПС у Запорізькій області сформовано Вимогу про сплату боргу від 16.12.2019 № Ф-31047-54, згідно вимог чинного законодавства, а тому вважає оскаржуване рішення є законним та просить суд у задоволенні позову відмовити повністю. Також, до відзиву відповідач додав розрахунок суми боргу позивача з єдиного внеску.

Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд з`ясував наступне.

У Вимозі про сплату боргу (недоїмки) №Ф-31047-54 від 16.12.2019 ГУ ДПС у Запорізький області вимагає від позивача сплатити борг (недоїмку) по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 15531,15 грн., який виник станом на 31.11.2019, відповідно до ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів (а.с. 37).

У Витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань містяться записи: від 06.04.2001 про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та від 07.05.2019 про державну реєстрацію припинення ОСОБА_1 підприємницької діяльності (а.с. 17-19).

Відповідно відомостей з Трудової книжки позивача НОМЕР_1 , позивач з 23.09.2009 по день звернення до суду з даним позовом (27.01.2020) працює у Комунальній установі «Запорізька міська багатопрофільна дитяча лікарня №5», згодом у Комунальному некомерційному підприємстві «Міська дитяча лікарня №5» Запорізької міської ради на посаді лікаря-генетика (а.с. 14-17).

Позивач, вважаючи винесену вимогу протиправною, звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті, враховуючи викладене викладені сторонами обставини та надані докази, суд виходить з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI).

Відповідно до ст.1 Закону №2464, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною 1 статті 4 Закону №2464-VI визначено, що платниками єдиного внеску є: роботодавці; фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності; члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню на інших підставах; особи, які беруть добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування; центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері зовнішніх зносин, уповноважений орган центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період, - за непрацюючого іншого з подружжя працівника дипломатичної служби, який перебуває за кордоном за місцем довготермінового відрядження такого працівника.

Частиною другою статті 6 Закону №2464-VI визначено, що платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI, єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4,5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. Відповідно до абз. 3 ч. 8 ст. 9 платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Крім того, єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (частина 12 статті 9 Закону України №2464-VI).

Суд зауважує, що мета участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування полягає у гарантуванні особі матеріального забезпечення у разі настання страхового випадку (як то безробіття, тимчасова непрацездатність, нещасний випадок на виробництві чи професійне захворювання, досягнення пенсійного віку тощо).

Платниками єдиного внеску є роботодавці та особи, які забезпечують себе працею самостійно (у т.ч. фізичні особи - підприємці).

В силу вимог статті 4 Закону №2464-VI роботодавців та фізичних осіб - підприємців визначено окремими платниками єдиного внеску.

Проте, слід врахувати різний статус цих осіб у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування. Так, у випадку з найманим працівником він є застрахованою особою, а роботодавець - страхувальником. У свою чергу, державна реєстрація фізичною особою індивідуальної підприємницької діяльності є формою самостійного забезпечення працею, а тому відповідна особа одночасно є і застрахованою особою і страхувальником.

В силу вимог Закону №2464-VI за найманого працівника єдиний внесок сплачує роботодавець; фізична особа - підприємець сплачує єдиний внесок самостійно.

Зазначені механізми передбачені з метою участі усіх без винятку працюючих осіб (у тому числі, і тих, що забезпечують себе працею самостійно) у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач з 23.09.2009 по теперішній час працює найманим працівником у Амбулаторно-поліклінічному підрозділі Комунального некомерційного підприємства «Міська багатопрофільна дитяча лікарня № 5» Запорізької міської ради (Комунальна установа «Запорізька міська багатопрофільна дитяча лікарня № 5») на посаді лікаря-генетика.

Таким чином, ОСОБА_1 є застрахованою особою, а платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а відтак страхувальником-роботодавцем систематично сплачується внесок з її заробітної плати.

Суд зазначає, що особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 440/2149/19.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, у зв`язку із відсутністю доказів на підтвердження здійснення позивачем підприємницької діяльності та отримання доходу, та у зв`язку з нарахуванням та сплатою роботодавцем за позивача, як за застраховану особу, єдиного внеску, суд вважає, що у позивача відсутній обов`язок щодо сплати єдиного соціального внеску як фізичною особою-підприємцем.

Суд зауважує, що сплата позивачем єдиного внеску ще й як фізичною особою - підприємцем не призведе до покращення його становища у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, оскільки у такому разі він не набуде права на отримання додаткових видів соціального забезпечення чи збільшення їх розміру у разі настання страхового випадку.

Натомість покладення на позивача обов`язку зі сплати єдиного внеску у такому випадку буде надмірним тягарем та фактично подвійним обкладенням ЄСВ.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, в даному випадку ОСОБА_1 є учасником системи загальнообов`язкового державного соціального страхування як найманий працівник, за якого єдиний внесок систематично сплачується її роботодавець, відраховуючи його з її заробітної плати.

Згідно з ч.3 статті 9 Закону № 2464-VI, обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до підпункту 6 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI, недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з ч.4 ст.25 Закону № 2464-VI, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 №449 (далі - Інструкція № 449).

Згідно з пунктом 1 розділу VI Інструкції №449 до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

У відповідності до п. 3 розділу VI Інструкції, органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

- дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;

- платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

- платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається):

- платникам, зазначеним у підпунктах 1 та 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом десяти робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій);

- платникам, зазначеним у підпунктах 3 та 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом п`ятнадцяти робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Пунктом ж 4 вказаного розділу Інструкції визначено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Таким чином, чинним законодавством передбачений обов`язок фізичної особи-підприємця сплачувати єдиний внесок незалежно від отримання доходу у розмірі не меншому мінімального страхового внеску. Мінімальний розмір обов`язкового платежу прямо визначений Законом, і не залежить від подання чи не подання платником податків відповідної звітності, або здійснення нарахувань контролюючим органом. При цьому, у разі наявності у платника на кінець календарного місяця недоїмки зі сплати єдиного внеску фіскальний орган на підставі даних звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу формує та надсилає (вручає) платнику вимогу про сплату боргу (недоїмки) на суму такої недоїмки.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що жодною нормою спеціального Закону №2464-VІ не передбачено обов`язок ФОП, сплачувати ЄСВ, якщо вона не здійснює підприємницької діяльності та не отримує доходу від неї. Тим більш якщо вона є найманим працівником за якого єдиний внесок сплачується її роботодавець.

Суд враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні від 11.04.2013 р. по справі "Вєренцов проти України", в якому Суд зазначив, що саме законодавство має бути сформульованим з достатньою чіткістю, щоб надати особі можливість визначити, чи буде її поведінка суперечити закону, та якими можуть бути вірогідні наслідки порушень. Передбачення у національному законодавстві чітких визначень є істотною умовою для того, щоб закон залишався нескладним для розуміння та застосування, а також для запобігання спробам регулювати діяльність, яка не підлягає регулюванню.

Крім того, у рішенні від 03.04.2008 по справі "Корецький та інші проти України", ЄСПЛ наголосив, що закон має бути сформульований з достатньою чіткістю. Щоб положення національного закону відповідали цим вимогам, він має гарантувати засіб юридичного захисту від свавільного втручання органів державної влади у права особи.

У рішенні від 09.01.2013 по справі "Олександр Волков проти України" (OleksandrVolkov v. Ukraine), заява № 21722/11 ЄСПЛ наголошено, що чіткість і передбачуваність закону, вимоги до "якості" закону визначають принцип законності, який частково співпадає з принципом верховенства права, одним з визначальних проявів якого є принципи "доброго врядування" і "належної адміністрації".

Крім того, у п.п. 70, 71 рішення у справі RYSOVSKYY v. UKRAINE ("Рисовський проти України") заява № 29979/04 Європейським судом з прав людини підкреслено особливу важливість принципу "належного урядування", відповідно до якого, в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). При цьому, Суд наголосив, що саме на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій та мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року).

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" висновки ЄСПЛ є джерелом права.

Суд звертає увагу на те, що у період, за який ГУ ДПС у Запорізькій області було нараховано позивачу спірну суму недоїмки зі сплати ЄСВ вона не здійснювала підприємницьку діяльність, зокрема як ФОП, доходу від такої діяльності не мала, а натомість працювала у зазначений період як найманий працівник, отримувала заробітну плату за офіційним місцем роботи як найманий працівник і роботодавець сплачував з її заробітної плати відповідні внески. Зворотного відповідачем у справі не доведено.

Водночас, постулатом адміністративного процесуального законодавства є презумпція винуватості відповідача у справі - суб`єкта владних повноважень (ч.2 ст.77 КАС України).

У свою чергу податковим законодавством презюмується правомірність рішень, дій та бездіяльності платника податків (ст. 4 ПК України).

Зазначене в сукупності обумовлює покладення обов`язку доказування в податкових спорах на податковий орган, який у відповідності до принципу офіційного з`ясування обставин справи повинен доводити в суді обставини, що стали підставою для нарахування платнику податків спірних податкових зобов`язань, та правомірність прийняття свого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду від 20.02.2018 у справі №817/149/17, від 29.03.2018 у справі №813/2758/16 та, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, є обов`язковим для суду при вирішенні даної справи.

Крім того суд зазначає, згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців (далі - державна реєстрація) - офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, засвідчення факту наявності відповідного статусу громадського об`єднання, професійної спілки, її організації або об`єднання, політичної партії, організації роботодавців, об`єднань організацій роботодавців та їхньої символіки, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу та фізичну особу - підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.8 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Як з`ясовано судом, рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 12.09.2019 по справі №280/2270/19 (набрало законної сили 10.12.2019) позовну заяву ОСОБА_1 до ГУ ДФС у Запорізькій області, Чернігівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області задоволено у повному обсязі: визнано протиправною та скасовано вимогу ГУ ДФС у Запорізькій області про сплату боргу (недоїмки) від 09.11.2018 №Ф-31047-54-У на суму 15819,54 грн.; визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Запорізькій області про сплату боргу (недоїмки) від 19.02.2019 №Ф-31047-54-У на суму 2457,18 грн.; визнано протиправною та скасовано постанову Чернігівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про відкриття виконавчого провадження від 05.04.2019 ВП №58809740; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Запорізькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768,40 грн.

У ст.129-1 Конституції України зазначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України (ч.1 ст.14 КАС України).

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України (ч.2 ст.14 КАС України).

Як зазначено у ч.1 ст.370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами.

Судом прийнято до уваги, що за аналогічних підстав: 1) рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 02.03.2020 у справі №280/2707/19 задоволено позов ОСОБА_1 до ГУ ДФС у Запорізькій області - визнано протиправною та скасовано Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-31047-54-У від 14.05.2019; 2) рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 23.09.2019 у справі №280/3745/19 (набрало законної сили 31.10.2019) задоволено позов ОСОБА_1 до ГУ ДФС у Запорізькій області - визнано протиправною та скасовано Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-31047-54 від 11.07.2019; 3) рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 03.12.2019 у справі №280/4462/19 задоволено позов ОСОБА_1 до ГУ ДФС у Запорізькій області - визнано протиправною та скасовано Вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.08.2019 №Ф-31047-54; 4) рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 16.12.2019 у справі №280/4886/19 задоволено позов ОСОБА_1 до ГУ ДПС у Запорізькій області - визнано протиправною та скасовано Вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.09.2019 №Ф-31047-54; 5) рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 13.01.2020 у справі №280/5591/19 (набрало законної сили 29.04.2020) задоволено позов ОСОБА_1 до ГУ ДПС у Запорізькій області - визнано протиправною та скасовано Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-31047-54 від 11.10.2019; 6) рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 17.02.2020 у справі №280/6307/19 задоволено позов ОСОБА_1 до ГУ ДПС у Запорізькій області - визнано протиправною та скасовано Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-31047-54 від 15.11.2019.

Позивачем надано до суду лист від 21.01.2020 за №0026/02-14 Комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча лікарня №5» Запорізької міської ради, де працює позивач, в якому зазначено, що: «… З 30 квітня 2019 року КНП «Міська дитяча лікарня №5» ЗМР відраховує 20% (двадцять) відсотків від доходів (заробітної плати) ОСОБА_1 кожен місяць на розрахунковий рахунок Чернігівського РВ ДВС на підставі Постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 23 квітня 2019 року, яка була винесена Начальником відділу Чернігівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Носенко Станіславом Олександровичем, ВП №58809740. Загальна сума, перерахована до Чернігівського РВ ДВС складає 6949,68 гривень (шість тисяч дев`ятсот сорок дев`ять грн. 68 коп.). Загальна сума боргу згідно вказаної постанови - 20304,38 гривень (двадцять тисяч триста чотири грн. 38 коп.) …» (а.с. 23).

За вказаних обставин суд вважає, що позивач не може мати борг, який виник станом на 31.11.2019, з недоїмки по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 15531,15 грн.

З урахуванням приписів ч.2 ст.2 КАС України, суд оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності приходить до висновку, що Вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-31047-54 від 16.12.2019, винесена відповідачем не обґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, не розсудливо, а отже є не правомірною і підлягає скасуванню.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1 ст.9 КАС України).

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене вище, позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Доводи відповідача не приймаються судом до уваги виходячи з вище зазначеного.

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Питання щодо розподілу судових витрат визначені у статті 139 КАС України.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 139 КАС України необхідно стягнути на користь позивача судові витрати у розмірі 840,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Запорізькій області.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 166, м. Запоріжжя, 69107; ) про визнання протиправною та скасування вимоги - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Запорізькій області про сплату боргу (недоїмки) від 16.12.2019 №Ф-31047-50 на суму 15531,15 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 166, м.Запоріжжя, 69107; ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі, в 10-денний строк з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Роз`яснити учасникам справи, що відповідно до пункту 3 розділу VI Прикінцеві положення Кодексу адміністративного судочинства України у перебіг установленого судом строку для подання апеляційної скарги не враховується строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), запроваджений відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 (із змінами та доповненнями).

Суддя Р.В. Кисіль