Справа № 420/17/20
Суддя: Корой С.М.
Дата ухвалення: 2020-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/17/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Корой С.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 02.01.2020 року надійшов адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці в Одеській області, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці в Одеській області від 14.11.2019 року № ОД 24ДПС/ТД-ФС, якою вирішено накласти на ФОП ОСОБА_1 штраф у розмірі 125190 грн.

Вказана позовна заява надіслана позивачем до суду засобами поштового зв`язку 27.12.2019 року.

Ухвалою суду від 08.01.2020 року позов залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків позову.

26.02.2020 року (вх. №8767/20) від представника позивача до суду надійшов лист на виконання вимог ухвали суду разом із договором про надання правничої допомоги та довідкою про присвоєння ідентифікаційного номера.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що фактичною перевіркою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету встановлені наступні порушення: ст.24 Кодексу Законів про працю України від 15,12.1993 №3694-ХІІ (зі змінами та доповненнями); вимог Постанови КМУ від 17.06.2015 р. №413 в частині неподання та несвоєчасного подання до органів ДПСУ «Повідомлення про прийняття працівника на роботу».

Позивач вважає, що висновки перевірки не відповідають дійсності та зазначає, що перевіряючим на їх вимогу було надано документ згідно переліку документів (завірених копій) для проведення фактичної перевірки та складання Акту/Довідки фактичної перевірки, а саме: реєстраційні документи ФОП ОСОБА_1 ; договір оренди та договір суборенди №1 від 06.08.2019 року, укладений між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 на приміщення господарської одиниці, згідне якого ФОП ОСОБА_2 отримує у суборенду від ОСОБА_1 приміщення площею 35 кв. м за адресою АДРЕСА_1 для розміщення кафе; цивільно-правовий договір про здійснення спільної діяльності №1 від 06.08.2019 року, укладений між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , згідно п.1.1. якого сторони за договором здійснюють спільну діяльність у сфері діяльності ресторанів постачання готових страв для подій з метою функціонування кафе « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за адресою АДРЕСА_1 ;

Крім того, вказує позивач, перевіряючим були надані копії виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про реєстрацію ФОП ОСОБА_2 від 23.07.2015 року; витяг з реєстру платників єдиного податку №961 від 12.08.2015 року про реєстрацію ФОП ОСОБА_2 . Таким чином, як стверджує позивач, перевіряючим достовірно було відомо, про те, що юридично й фактично ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є окремими суб`єктами господарської діяльності (фізичними особами-підприємцями), які здійснюють господарську діяльність за одною адресою: АДРЕСА_1 і ні в яких трудових стосунках не знаходяться. Однак, вказані відомості були проігноровані перевіряючими, не знайшли свого відображення в Акті перевірки.

Більш того, зазначено у позові, перевіряючі, безпідставно, тобто незаконно, зробили висновок про існування, нібито, такої посади як «адміністратор-касир» закладу й за відсутності будь-яких підтверджуючих обставин чи документів «призначили» на цю посаду ОСОБА_2 . При цьому жодних пояснень від ФОП ОСОБА_2 ,, ОСОБА_1 , інших осіб, які б могли підтвердити домисли, викладені в Акті перевірки, перевіряючі не отримували.

Як зазначено у позові, про необ`єктивність, що була припущена перевіряючими під час проведення перевірки та складанні Акту перевірки свідчить й той факт, що в п.1,4. Акту перевіряй зазначено про те, що Журнал реєстрації перевірок контролюючих органів перевіряючим не надано, однак ті самі перевіряючі 04.10.2019 року розписалися у цьому журналі із зазначенням номеру службового посвідчення, органу, що здійснює перевірку, мети та характеру перевірки, реквізитів направлення щодо здійснення перевірки тощо.

Також, позивач зазначає, що при проведенні перевірки, як витікає з Акту перевірки, було використано обмежений обсяг документів: копія виписки з ЄДР, копія договору оренди нежилого приміщення. Однак, під час перевірки не використовувалась доповідна записка заступника начальника управління - начальника відділу контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДПС в Одеській області Брік Ірини від 26.09.2019 року № 70/11/15-32-33-06, яка, згідно Наказу про проведення перевірки, нібито, й послугувала підставою для проведення перевірки.

Таким чином, зазначено у позові, невідомі позивачу відомості, які містяться у вказаній доповідай записці не використовувались перевіряючими та не могли були бути покладені і в обґрунтування висновків Акту перевірки.

З урахуванням викладених обставин, позивач вважає, що висновки Акту перевірки підлягають скасуванню, як необґрунтовані й незаконні.

Крім того, як стверджує позивач, розгляд справи проведено без належного повідомлення позивача та за його відсутності, оскільки відповідних доказів відповідачем не надано. Подані відповідачем рішення щодо розгляду справи, повідомлення про розгляд справи не містять відміток про їх отримання позивачем чи надіслання поштою.

Ухвалою суду від 02.03.2020 року судом прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.

Судом вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ст.262 КАС України.

20.03.2020 року (вх. №ЕП/3142/20 та вх. №ЕП/3154/20) від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву разом із додатками, згідно переліку, який у ньому наведено.

У відзиві вказано, що 28.10.2019 року на адресу Головного управління надійшли матеріали фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 . Так, за інформацією Головного управління ДПС в Одеській області на підставі п.п. 20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.3 п.75.1 ст.75, п.п. 80.2.7 п 80.2 ст. 80, п. 82.3 ст. 82 Податкового кодексу України, наказу ГУ ДПС в Одеській області № 607 від 02.10.2019, головними державними ревізором-інспекторами відділу контрольно-перевірочної роботи самозайнятих осіб управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДПС в Одеській області Д.П. Савронь та Ю.М. Крючкою проведена фактична перевірка ФОП ОСОБА_1 . Актом фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 , встановлено порушення вимог ст. 24 КЗпП України та Постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 № 413 «Про порядок повідомлення Державної фіскальної служби та її територіальних органів про прийняття працівника на роботу». Так, під час здійснення фактичної перевірки за адресою здійснення господарської діяльності, а саме: АДРЕСА_1 - знаходилась ОСОБА_2 , якій були пред`явлені службове посвідчення, направлення на проведення фактичної перевірки, роз`яснені строки проведення контрольного заходу. 08 жовтня 2019 під продовження фактичної перевірки за зазначеною адресою знаходились ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Жодних документів щодо оформлення працівника ОСОБА_2 , щодо оформлення трудових відносин згідно чинного законодавства з вищезазначеним працівником надано не було. ФОП ОСОБА_1 в порушення ч.3 ст.24 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971, не були оформлені трудові відносини відповідно до діючого законодавства з найманим працівником: ОСОБА_2 . У відзиві вказано, що в порушення Постанови № 413 ФОП ОСОБА_4 не повідомлено територіальні органи ДПС за місцем обліку про прийняття найманого працівника на роботу.

Також, у відзиві вказано, що 25 липня 2019 року першим заступником начальника Головного управління Байдюком Сергійком Васильовичем була винесена постанова № ОД 24 ДПСЛГД-ФС від 14.11.2019 про накладення штрафу на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 у розмірі 125 190 грн. 00 коп. за порушення передбачене абз. 2 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). Сума штрафу постанови № ОД 24 ДПС/ТД-ФС від 14.11.2019 розрахована наступним чином: 4173 (розмір мінімальної заробітної плати) х 30 (тридцятикратний розмір мінімальної заробітної плати) х 1 (кількість працівників) = 125 190 грн. 00 коп. (сто двадцять п`ять тисяч сто дев`яносто грн.).

Отже, як стверджує відповідач, постанови № ОД 24 ДПС/ТД-ФС від 14.11.2019 була складена відповідно до вимог чинного законодавства.

Зважаючи на вищевикладене, до Головне управління Держпраці в Одеській області просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_1

20.03.2020 року працівника відділу судово-адміністративних послуг та аналітичної роботи складено акт №228 від 20.03.2020 року.

01.04.2020 року від представника відповідача до суду надійшов лист щодо виконання акту.

Враховуючи викладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Станом на 04.02.2020 року відповіді на відзив та заперечень до суду не надходило.

Статтею 258 КАС України визначено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.1 ст.120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно з ч.6 ст.120 КАС України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Оскілки шістдесятий день припадає на вихідний (неробочий) день (04.05.2020 року), з урахуванням положень ч.1, ч.6 ст.120, ст.258 КАС України, останнім днем для вирішення даної справи є 04.05.2020 року.

Отже, дана адміністративна справа вирішується судом 04.05.2020 року у межах строку, визначеного ст. 258 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позов і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини.

З 04.10.2019 року по 10.10.2019 року посадовими особами Головного управління ДПС в Одеській області на підставі п.п. 20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.3 п.75.1 ст.75, п.п. 80.2.7 п 80.2 ст. 80, п. 82.3 ст. 82 Податкового кодексу України, наказу ГУ ДПС в Одеській області № 607 від 02.10.2019 року здійснено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 за результатами якої складено акт №149/15-32-53 від 15.10.2019 року «Про результати фактичної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 ) з питань використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету» (а.с.12-15, 61-64, 83-86) .

Згідно вказано акту, перевіркою встановлені наступні порушення, допущені позивачем:

- ст.24 Кодексу Законів про працю України від 15,12.1993 №3694-ХІІ (зі змінами та доповненнями);

- вимог Постанови КМУ від 17.06.2015 р. №413 в частині неподання та несвоєчасного подання до органів ДПСУ «Повідомлення про прийняття працівника на роботу».

Так, вказані висновки акту перевірки обґрунтовані тим, що за адресою: АДРЕСА_1 , за якою знаходить кафе, фактично фінансово-господарську діяльність здійснює ФОП ОСОБА_1 . На момент проведення перевірки, а саме: 04.10.2019 року, за зазначеною адресою знаходилась ОСОБА_2 (адміністратор-касир закладу). В акті вказано, що копію наказу та направлення на перевірку вручено ОСОБА_2 . 08 жовтня 2019 під час продовження фактичної перевірки за зазначеною адресою знаходились ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Жодних документів щодо оформлення з працівником ОСОБА_2 , трудових відносин згідно чинного законодавства з вищезазначеним працівником надано не було.

На вказаний акт позивачем було подано до Головного управління ДПС в Одеській області заперечення (а.с.25-27).

Як стверджує відповідач, 28.10.2019 року на адресу Головного управління надійшли матеріали фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 .

На підтвердження вказаної обставини відповідачем надано копію відповідного листа (а.с.59-60, 90-91).

30.10.2019 року головним державним інспектором відділу з питань трудових відносин Управління з питань праці Головного управління Держпраці в Одеській області О.Топал на ім`я першого заступника начальника Головного управління Держпраці в Одеській області складено службову записку (а.с.62-67, 98-100), в якій повідомлено про встановлені під час вищевказаної перевірки порушення та якою відповідно до п.3 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509 надано для розгляду справи про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_1 відповідно до ст.265 Кодексу законів про працю України матеріали перевірки ДПС.

01.11.2019 року відповідачем складено повідомлення про розгляд справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №15/01-33-97-81, яке адресовано ФОП ОСОБА_1 та в якому вказано, що розгляд справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю відповідно до ч.2 ст.265 Кодексу законів про працю України відбудеться 30.10.2019 року (а.с.68).

У вказаному повідомленні відсутня відмітка про місце проведення розгляду справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю відповідно до ч.2 ст.265 Кодексу законів про працю України.

Також, відповідачем надано копію конверту із довідкою ПАТ «Укрпошта» від 03.11.2019 року про причини його повернення з якого неможливо ідентифікувати адресата, якому він спрямовувався та вкладення, які у ньому знаходились (а.с.69, 82).

Так, у довідці причинами повернення вказано «за закінченням встановленого терміну зберігання».

Суд зазначає, що відповідно до пунктів 21 та 116 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270 адресат зареєстрованого поштового відправлення, поштового переказу інформується про надходження адресованого йому поштового відправлення, поштового переказу через смс-повідомлення, повідомлення, що підтримується засобами Інтернету, або повідомлення у паперовому вигляді за встановленим оператором поштового зв`язку зразком.

У разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження, відправлення "EMS" - 14 календарних днів, міжнародні поштові перекази - відповідно до укладених угод.

У разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причини невручення.

При цьому, вищевказане відправлення не є судовою повісткою, а тому таке поштове відправлення повинно зберігатися протягом одного місяця.

Тобто, оскільки довідка ПАТ «Укрпошта» складена 03.11.2019 року, зважаючи, що строк зберігання поштового відправлення складає місяць, вищевказаний документ не є доказом направлення на адресу позивача повідомлення про розгляд справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №15/01-33-97-81 датою якого є 01.11.2019 року.

Інших доказів направлення повідомлення про розгляд справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №15/01-33-97-81 на адресу позивача до суду не надано.

14 листопада 2019 року першим заступником начальника Головного управління Держпраці в Одеській області Байдюк Сергієм Васильовичем винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ОД24/ДПС/ТД-ФС (а.с.7-11, 70-74, 93-97), згідно якої керуючись статтею 259 Кодексу законів про працю України, статтею 53 Закону України «Про зайнятість населення», пунктом 4 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509, та на підставі абзацу 2 частини 2 статті 265 Кодексу Законів про працю України, за яким суб`єкти господарювання несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження, на позивача накладено штраф у розмірі 125190,00 грн.

Вказана постанова направлена позивачу лисом від 14.11.2019 року №15/01-33-10204 (а.с.6, 74, 101).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням контролюючого органу, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та оцінюючи докази, які містяться в матеріалах справи, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст.3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до ст.4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Статтею 5-1 КЗпП України визначено, що держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України: вільний вибір виду діяльності; безплатне сприяння державними службами зайнятості у підборі підходящої роботи і працевлаштуванні відповідно до покликання, здібностей, професійної підготовки, освіти, з урахуванням суспільних потреб; надання підприємствами, установами, організаціями відповідно до їх попередньо поданих заявок роботи за фахом випускникам державних вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладів; безплатне навчання безробітних нових професій, перепідготовку в навчальних закладах або у системі державної служби зайнятості з виплатою стипендії; компенсацію відповідно до законодавства матеріальних витрат у зв`язку з направленням на роботу в іншу місцевість; правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до ст.259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім органів доходів і зборів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 96 (далі - Положення № 96) державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

За приписами п.п. 9 пункту 4 Положення № 96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль, зокрема, за дотриманням вимог законодавства про працю, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи.

Підпунктом 2 пункту 6 Положення про Головне управління Держпраці в Одеській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань праці від 22.06.2017 № 75, встановлено, що Головне управління Держпраці в Одеській області для виконання покладених на нього завдань має право: отримувати в установленому законодавством порядку від установ, організацій усіх форм власності та їх посадових осіб інформацію, документи та інші матеріали, необхідні для виконання покладених завдань.

Відповідно до ч.1 ст.265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема, фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження (абз.2 ч.2 ст.256 КЗпП України).

Частиною 3 статті 265 КЗпП України визначено, що штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.

Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.4 ст.265 КЗпП України).

Положеннями ч.7 ст.265 КЗпП України передбачено, що сплата штрафу не звільняє від усунення порушень законодавства про працю.

За приписами пункту 2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 (надалі - Порядок № 509) штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту), керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами четвертим - шостим цього пункту) (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи накладаються на підставі:

рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації;

акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю або зайнятість населення, здійсненого у зв`язку з невиконанням вимог припису;

акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, у ході якого виявлено факти використання праці неоформлених працівників;

акта про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування;

акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Підставою для винесення оскаржуваної постанови є висновки ГУ ДПС в Одеській області про те, що трудові відносини позивача та гр. ОСОБА_2 не були оформлені належним чином, тому позивачем порушено вимоги частини третьої статті 24 КЗпП України та постанови КМУ № 413.

Надаючи оцінку викладеному, суд зазначає таке.

У межах розгляду цієї справи судом надано оцінку порушення трудового законодавства, які зазначені в акті перевірки ГУ ДПС в Одеській області від 15.10.2019 №149/15-32-53 та які стали підставою для винесення відповідачем оскаржуваної постанови.

Згідно із частиною першою статті 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як вже встановлено судом, відповідно до акта та спірної постанови про накладення штрафу у ході перевірки посадовими особами ГУ ДПС в Одеській області проведеної у період з 04.10.2019 року по 10.10.2019 року було встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 , за якою знаходить кафе, фактично фінансово-господарську діяльність здійснює ФОП ОСОБА_1 . На момент проведення перевірки, а саме: 04.10.2019 року, за зазначеною адресою знаходилась ОСОБА_2 (адміністратор-касир закладу).

Водночас згідно письмових пояснень позивача, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є окремими суб`єктами господарської діяльності (фізичними особами-підприємцями), які здійснюють господарську діяльність за одною адресою: АДРЕСА_1 і ні в яких трудових відносинах не перебувала.

На підтвердження вказаних обставин позивачем надано до суду:

- договір оренди, укладений між ОСОБА_5 (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) згідно якого орендарю передано приміщення площею 70 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 для використання під кафе-бар (а.с.23);

- договір суборенди №1 від 06.08.2019 року, укладений між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 на приміщення господарської одиниці, згідне якого ФОП ОСОБА_2 отримує у суборенду від ОСОБА_1 приміщення площею 35 кв. м за адресою АДРЕСА_1 для розміщення кафе (а.с.16);

- цивільно-правовий договір про здійснення спільної діяльності №1 від 06.08.2019 року, укладений між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , згідно п.1.1. якого сторони за договором здійснюють спільну діяльність у сфері діяльності ресторанів постачання готових страв для подій з метою функціонування кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою АДРЕСА_1 (а.с.17-18);

- копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про реєстрацію ФОП ОСОБА_2 від 23.07.2015 року (а.с.19);

- витяг з реєстру платників єдиного податку №961 від 12.08.2015 року про реєстрацію ФОП ОСОБА_2 (а.с.20).

Суд зазначає, що штраф, який застосовано відповідачем до позивача у розмірі 125190,00 грн. є суттєвим втручанням у майновий стан позивача, у зв`язку з чим відповідач при застосуванні до особи таких суттєвих санкцій відповідальності повинен приймати рішення лише за наявності беззаперечних доказів вини особи.

Разом з цим, відповідачем не надано до суду жодного доказу на підтвердження того, що під час перевірки гр. ОСОБА_2 здійснювала функції адміністратор-касир закладу як найманий працівник ФОП ОСОБА_1 , а не здійснювала власну господарську діяльність як фізична особа-підприємець.

В той же час, за наявності укладеного між позивачем та ОСОБА_2 договору про здійснення спільної діяльності вбачається, що за вищевказаною адресою підприємницьку діяльність здійснює і ФОП ОСОБА_1 і ФОП ОСОБА_2 .

Таким чином, навіть за умов обслуговування ФОП ОСОБА_2 відвідувачів за адресою АДРЕСА_1 під час фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 , не може свідчити про трудовий характер правовідносин між нею та позивачем.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Щодо посилання позивачки на те, що їй не було надіслано повідомлення із зазначенням конкретної дати та часу розгляду справи щодо вирішення питання про накладення штрафу та, відповідно, не запрошено керівника для захисту своїх прав та надання пояснень, суд зазначає наступне.

Відповідно вимог п.3 Порядку №509 зі змінами, внесеними згідно Постанови Кабінету Міністрів України №823 від 21.08.2019 року (в редакції чинній на час прийняття оскаржуваного рішення), справа про накладення штрафу розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах 3-7 п.2 цього Порядку.

Про дату одержання документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, уповноважена посадова особа письмово повідомляє суб`єкту господарювання та роботодавцю не пізніше ніж через п`ять днів після їх отримання рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Пунктом 4 вказаного Порядку встановлено, що під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу.

За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах 3-7 п.2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.

Із аналізу зазначених норм вбачається, що розгляд справи проводиться без виклику суб`єкта господарювання, та лише письмово повідомляється йому про одержання документів зазначених в абзацах 3-7 п.2 Порядку №509.

Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії суд приймає у справах, де відповідач допустив неправомірну бездіяльність за умови обов`язку вчинити певну дію. В цьому випадку суд повинен зазначити, яку саме дію повинен вчинити відповідач, але не повинен втручатися в його компетенцію.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішення має бути прийняте з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У Рішенні від 10 лютого 2010 року у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У Рішенні від 27 вересня 2010 року по справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" зазначено, що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Так, позивачем за подачу даної позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 1251,90 грн. згідно квитанції №0.0..1 від 04.12.2019 року (а.с.21).

Таким чином, оскільки суд дійшов висновку про задоволення вимоги позивача, з урахуванням наведеного судом вище, наявні підстави для стягнення з відповідача суми сплаченого судового збору у розмірі 1251,90грн.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 262, 295, КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці в Одеській області від 14.11.2019 року № ОД 24ДПС/ТД-ФС, якою вирішено накласти на ФОП ОСОБА_1 штраф у розмірі 125190 грн.

Стягнути з Головного управління Держпраці в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці в Одеській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1251,90 грн. (одна тисяча двісті п`ятдесят одна гривня 90 копійок).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_2 ; р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 );

Відповідач - Головне управління Держпраці в Одеській області (адреса: просп.Шевченка, буд.2, м.Одеса, 65044 ; ).

Суддя Корой С.М.

.