Справа № 200/3354/20-а
Суддя: Молочна І.С.
Дата ухвалення: 2020-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2020 р. Справа№200/3354/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Молочної І.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни про визнання протиправними та скасування постанов від 05 грудня 2019 року та від 22 січня 2020 року за ВП № 60791865,

встановив:

27 березня 2020 року ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), позивач, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовними вимогами до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни (місце знаходження: вул. Юрія Поправки, буд. 6, м. Київ, 02094). З урахуванням заяви від 07 квітня 2020 року просить суд:

- визнати неправомірною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни від 05 грудня 2019 року про відкриття виконавчого провадження від 05 грудня 2019 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 60791865;

- визнати неправомірною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни від 22 січня 2020 року «Про накладення арешту на грошові кошти боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження 34493,72 гривень».

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 08 квітня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни про визнання протиправними та скасування постанови від 05 грудня 2019 року за ВП № 60791865 та постанови від 22 січня 2020 року за ВП № 60791865 залишено без руху.

22 квітня 2020 року позивач через відділ діловодства та документообігу Донецького окружного адміністративного суду надав заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2020 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням статті 287 КАС України, судове засідання призначено на 29 квітня 2020 року.

Сторони про відкриття провадження у справі та про дату судового засідання були повідомлені судом належним чином, а саме позивача було проінформовано за допомогою телефонограми, відповідача та третю особу по справі засобами електронної пошти, про що свідчать відповідні роздруківки, наявні в матеріалах справи. Згідно з нормами пункту 1 частини 1 статті 127 КАС України часом вручення повістки вважається день отримання судом повідомлення про доставляння судової повістки на офіційну електронну адресу особи.

Отже, сторін повідомлено про розгляд справи з дотриманням положень статті 269 КАС України.

У справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив) (частина 1 статті 269 КАС України).

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що ознайомившись з документами наданими приватним виконавцем, вважає, що приватний виконавець перевищив надані йому Законом повноваження, оскільки вказаними діями незаконно стягуються з позивача кошти на користь третьої особи, а його постанови винесені усупереч вимогам чинного законодавства, а отже є протиправними, та такими, що підлягають скасуванню.

23 квітня 2020 року позивач надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідач через Відділ документообігу та архівної роботи суду надав, витребувані судом докази та відзив на позовну заяву в якому зазначив, що приватний виконавець має право приймати виконавчі документи за місцезнаходженням грошових коштів боржника, у тому числі коштів, які знаходяться на рахунках боржника в банках та інших фінансових установах. Оскільки до нього надійшов виконавчий документ у якому зазначено, що місцезнаходження майна боржника у межах виконавчого округу м. Києва, у приватного виконавця не було законних підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, у зв`язку із пред`явленням не за місцем виконання. У задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі.

Третя особа по справі до суду жодних заяв, клопотань, пояснень, заперечень на предмет спору не надала, про дату, час і місце судового засідання була повідомлена належним чином.

Відповідно до частини 3 статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Отже, відсутні перешкоди для розгляду справи по суті.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни від 05 грудня 2019 року на підставі виконавчого напису від 09 листопада 2019 року № 68927, що виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Євгеном Вікторовичем, відкрито виконавче провадження ВП № 60791865 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк Форвард» заборгованості в розмірі 29539,75 грн.

Підставою для його відкриття стала заява стягувача про примусове виконання вказаного виконавчого напису, яким з позивача на користь Акціонерного товариства «Банк Форвард» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 106762823 від 01 червня 2013 року в сумі 29539,75 грн. (договір оформлений між позивачем та ПАТ «Банк Руский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард»).

В заяві стягувача зазначалося, що виконавчий документ пред`являється за місцем знаходження майна боржника - рахунку боржника № НОМЕР_2 у валюті гривня, що відкритий в акціонерному товаристві «Банк Форвард» за адресою: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 105.

Судом також встановлено, та зазначено у оскаржуваній постанові від 05 грудня 2019 року, що адресою місця проживання позивача є АДРЕСА_2 .

22 січня 2020 року відповідачем була прийнята постанова про арешт коштів боржника та стягнення з боржника основної винагороди на загальну суму 34493,72 грн., підставою слугувало те, що згідно повідомлення стягувача за боржником значаться відкриті рахунки в наступних банківських установах: ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "ОТП БАНК" МФО 300528, ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "Державний ощадний банк України", МФО 300465, ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "Райффайзен Банк Аваль", МФО 300335, ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "УКРСИББАНК" МФО 351005, ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "АЛЬФА-БАНК". МФО 300346, АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК", МФО 305299, ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК", МФО 300614, ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «УКРГАЗБАНК», МФО 320478, ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "УНІВЕРСАЛ БАНК", МФО 322001, АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "ПУМБ" МФО 334851.

Надаючи правову оцінку даним правовідносинам суд виходив з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII).

Статтею 1 вказаного Закону №1404-VIII передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пункт 1 частини 2 статті 18 Закону №1404-VIII передбачає, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема як, виконавчих написів нотаріусів.

Відповідно до статті 5 Закону №1404-VIII, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з частиною 2 статті 25 Закону №1404-VIII, приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Положеннями пункту 3 частини 1 статті 4 Закону №1404-VIII встановлено, що у виконавчому документі зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

У частині 3 статті 26 Закону №1404-VIII передбачено, що у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місце знаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону № 1404-VIII приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Суд зазначає, що підставою відкриття виконавчого провадження у м. Києві, відповідач визначає наявність рахунку позивача у банку, що знаходиться в м. Києві. Суд, погоджується, що наявність рахунку в банку може бути підставою для відкриття виконавчого провадження за місцем знаходження банку, але лише за умови наявності коштів на цьому рахунку.

Відповідно до преамбули Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12 липня 2001 року№2664-III (далі - Закон № 2664-ІІІ) цей Закон встановлює загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг.

Згідно частини 1 статті 2 Закону № 2664-ІІІ цей Закон регулює відносини, що виникають між учасниками ринків фінансових послуг під час здійснення операцій з надання фінансових послуг.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1 Закону № 2664-ІІІ фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.

Згідно пункту 3.1 статті 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05 квітня 2001 року №2346-III, кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках).

Відповідно до пунктів 6.1, 6.2 статті 6 вказаного Закону банки мають право відкривати рахунки резидентам України (юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, фізичним особам), нерезидентам України (юридичним особам-інвесторам, представництвам юридичних осіб в Україні та фізичним особам). Особи, визначені в п. 6.1 цієї статті, мають право відкривати рахунки в будь-яких банках України відповідно до власного вибору для забезпечення своєї господарської діяльності і власних потреб.

При цьому, суд виходить з положень статті 190 Цивільного кодексу України. Так, майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Статтею 179 цього ж Кодексу зазначено, що річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Таким чином, наявність самого рахунку в банку, за відсутності на ньому жодних коштів чи цінностей не породжує цивільні права та обов`язки. Сам рахунок без наявності на ньому коштів не може бути власністю громадянина, оскільки рахунок це є засіб, механізм, спосіб безготівкового здійснення розрахунків, отримання готівки чи інший спосіб розпорядження коштами, що на ньому знаходяться за волевиявленням власника цих коштів.

Суд зазначає, що безготівкові кошти розглядаються у доктрині банківського права як такі, що можуть бути об`єктом права власності внаслідок юридичної фікції, яка передбачає також визнання того, що безготівкові кошти знаходяться на відповідному рахунку у банку. Можливість ініціювати операції стосовно безготівкових коштів в іншому місці, окрім як у банку, у якому відкрито відповідний рахунок, не суперечить цій юридичній фікції, яка закріплена також у Законі України «Про виконавче провадження», у якому йдеться про кошти, які перебувають на рахунках боржника у банках.

Зазначений висновок суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові № 905/3542/15 від 10 вересня 2018 року (п. 19).

Отже, грошові кошти у безготівковій формі, наявні на рахунку, відкритому у банківській або небанківській фінансовій установі, є майном у розумінні чинного законодавства, при цьому місце розташування фінансової установи, в якій відкрито рахунок, не є місцезнаходженням майна особи, на ім`я якої цей рахунок відкритий, так як рахунки (або електронні гаманці), на яких обліковуються кошти та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою відповідних платіжних інструментів, не є окремими речами чи їх сукупністю - фактично вони є засобом обліку руху грошових коштів та призначені для виконання клієнтами платіжних систем певних операцій.

Судом встановлено, що стягувачем по виконавчому напису є ПАТ «БАНК ФОРВАРД», рахунок боржника відкритий в цьому ж банку, відсутність коштів на рахунку позивача не спростована і банк про їх наявність не зазначає в заяві про примусове виконання рішення.

Крім того, суд зазначає, що ПАТ «БАНК ФОРВАРД», при зверненні до відповідача із заявою про примусове виконання виконавчого напису, не просить накласти арешт на рахунок позивача, який відкритий саме у цьому банку, що дає підстави дійти висновку щодо відсутності на ньому коштів, що належать позивачу.

З огляду на те, що саме матеріальні цінності, майно, кошти можуть бути об`єктом стягнення, а не рахунок у банку, суд приходить висновку, що відповідачем порушені вимоги частини 2 статті 24 Закону № 1404, оскільки підстави для відкриття виконавчого провадження щодо стягнення коштів з відповідача у м. Києві - відсутні. Відтак, прийняття відповідачем у подальшому постанов межах такого виконавчого провадження є протиправним.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням вищевикладеного, відповідач не довів правомірність оскаржуваних постанов по № ВП 60791865, внаслідок чого суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до квитанцій № 1140 від 24 березня 2020 року, № 0.0..1 від 21 квітня 2020 року позивачем сплачено судовий збір в сумі 1681,60 гривень.

Частиною 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У спірних відносинах відповідач в силу вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» у відношенні до позивача здійснює публічно-владні управлінські функції на підставі закону, а відтак в розумінні пункту 7 частини 1 статті 4 КАС України приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. є суб`єктом владних повноважень.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, судові витрати, понесені позивачем в сумі 1681,60 гривень при зверненні жл суду, підлягають стягненню на його користь за рахунок відповідача.

Керуючись статтями 32, 139, 243 - 246, 268-272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни (місце знаходження: вул. Юрія Поправки, буд. 6, м. Київ, 02094) про визнання протиправними та скасування постанов від 05 грудня 2019 року та від 22 січня 2020 року за ВП № 60791865 - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни про відкриття виконавчого провадження ВП № 60791865 від 05 грудня 2019 року.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни про арешт коштів боржника ВП №60791865 від 22 січня 2020 року.

Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна) грн 60 коп.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 29 квітня 2020 року.

Рішення набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 272 КАС України, і може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Зазначений строк обчислюється з урахуванням виключень, передбачених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України (в редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»).

Суддя І.С. Молочна