Справа № 190/154/20 (2-а/190/4/20)
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2020-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 травня 2020 року м. Дніпросправа № 190/154/20 (2-а/190/4/20)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Кругового О.О., Прокопчук Т.С.,

за участю секретаря судового засідання Іотової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2020 р. (суддя Митошоп В.М.) в адміністративній справі №190/154/20 за позовом ОСОБА_1 до інспектора 3 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Солопа Олександра Володимировича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Департамент патрульної поліції, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову серії ЕАК №2009793 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. В обґрунтування позовних вимог позивач вказував на безпідставність притягнення його до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом без полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він, як учасник бойових дій, звільнений від обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів, про що було повідомлено відповідача.

Рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2020 р. позов задоволено.

Рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку Департаментом патрульної поліції.

Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, скаржник просить скасувати оскаржене рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Скаржник вказує, що діяв в порядку та на підставі КУпАП, Закону України "Про Національну поліцію", Інструкції з оформлення поліцейськими матерів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07 листопада 2015 р. № 1395, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зазначає, що положення пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на яке посилався позивач, стосується тільки категорії громадян, які особисто керують належними їм транспортними засобами. Документів, що підтверджують належність автомобілю саме водію - Кравцю В.В., він інспектору не надав, як і довіреності на право керування транспортним засобом.

Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не надходив.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, перевірка оскарженого рішення суду першої інстанції здійснюється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до копії посвідчення серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 є учасником бойових дій, яке видано 09 червня 2015 р. Посвідчення є безтерміновим і дійсним на всій території України. (а.с.5) Відповідно до копії постанови від 22 січня 2020 р. серії ЕАК № 2009793, 22 січня 2020 р. о 17 год. 29 хв. на дорозі МО4, 174 км, Дніпровський (Сільський) Дніпропетровської, ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в темну пору доби з несправностями задніх габаритних вогнів, під час перевірки у нього був відсутній поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив підпункт "ґ" пункту 2.1 ПДР. У зв`язку з цим позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 126 КУпАП та накладено штраф у розмірі 425 грн. (а.с.6). Згідно копії трекінгу поштового відправлення № 288, ОСОБА_1 отримав постанову серії ЕАК №2009793 - 04 лютого 2020 р. Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВАЗ 2108 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , останній належить ОСОБА_2 (а.с.51).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність спірної постанови, оскільки відповідачем не підтверджено факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Суд першої інстанції, мотивуючи прийняте рішення, керувався правовим висновком Конституційного Суду України, викладеному у рішенні від 23 грудня 2014 р. № 7-рп/2014, щодо офіційного тлумачення положень пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до яких, згідно з пунктом 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій та інвалідам війни, що визначені законом, інвалідам I групи, є такі наземні транспортні засоби, якими вони володіють не тільки на праві власності, а й на будь-якій іншій правовій підставі (договір підряду, оренди тощо).

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 72 Кодексу адміністративного судочинства України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (стаття 73 Кодексу адміністративного судочинства України). Речовими доказами є предмети матеріального світу, які своїм існуванням, своїми якостями, властивостями, місцезнаходженням, іншими ознаками дають змогу встановити обставини, що мають значення для справи (Стаття 96 Кодексу адміністративного судочинства України). Крім того, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет) (стаття 99 Кодексу адміністративного судочинства України).

Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП) також визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно із статтею 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, вихованням громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до підпункту "ґ" пункту 2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі чинний страховий поліс (страховий сертифікат "Зелена картка") про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Згідно пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Як зафіксовано у спірній постанові від 22 січня 2020 р. серії ЕАК № 2009793, ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , без полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив підпункт "ґ" пункту 2.1 ПДР.Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВАЗ 2108 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , останній належить ОСОБА_2 (а.с.51).

На думку скаржника, положення пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» поширюються лише на ті транспортні засоби, які належать учаснику бойових дій, тому положення цієї статті не поширюються на позивача.

Щодо зазначених доводів колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2.2 ПДР власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Відповідно до матеріалів справи, відповідачем не було встановлено, що позивач не мав правових підстав для керування транспортним засобом ВАЗ 2108, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 23 грудня 2014 р. № 7-рп/2014 дійшов висновку, що в аспекті конституційного звернення положення пункту 13.1 статті 13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01 липня 2004 року № 1961-IV зі змінами необхідно розуміти так, що транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій, інвалідам війни та інвалідам I групи, є такі наземні транспортні засоби, якими зазначені особи володіють як на праві власності, так і на будь-якій іншій правовій підставі.

Таким чином, з урахуванням висновку Конституційного Суду України у рішенні від 23 грудня 2014 р. № 7-рп/2014, доводи скаржника щодо обов`язку позивача мати при собі чинний страховий поліс (страховий сертифікат "Зелена картка") є безпідставними.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 05 квітня 2018 р. у справі №686/17029/17 (адміністративне провадження №К/9901/3727/17).

Зважаючи на те, що доводи апеляційної інстанції висновки суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування оскарженого рішення суду, передбачені статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції - залишити без задоволення.

Рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2020 р. в адміністративній справі №190/154/20 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 05 травня 2020 р. і касаційному оскарженню не підлягає, відповідно до частини 3 статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук