Справа № 695/262/20
Суддя: Середа Л. В.
Дата ухвалення: 2020-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/262/20

номер провадження 2-а/695/42/20

29 квітня 2020 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Середи Л.В.;

за участю секретаря Оніщенко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні (в спрощеному порядку) в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови серії ЕАК №2028210 від 26.01.2020 року про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАК № 2028210 від 26.01.2020 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Свої вимоги, позивач обґрунтовує тим, що 26 січня 2020 року близько 19 год. 00 хв. позивач керуючи автомобілем «Infiniti QX56», ДНЗ НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Пастерівській у місті Черкаси, був зупинений працівником поліції, лейтенантом Краснокутським І.В., який повідомив позивача, що ним нібито було порушено правила дорожнього руху при перетині перехрестя з світлофором, а саме не виконано вимоги п. 8.7.3 ґ ПДР, де «жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів». Патрульний стверджував, що позивач перетнув перехрестя на жовтий колір світлофора та, не дивлячись на заперечення почивача щодо викладених обставин справи виніс на місці зупинки транспортного засобу постанову серії ЕАК № 2028210, якою визнав ОСОБА_1 винним у вчинені правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, та наклав на нього стягнення у вигляді штрафу в сумі 425.0 грн.

Позивач вважає вказану постанову необгрунтованою та протиправною у зв`язку із наступним:

- надаючи докази на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення працівником поліції було продемонстровано відеозапис, на якому знято момент перетину перехрестя групою автомобілів, приблизно на відстані від 70 до 100 метрів. Але на відео, відзнятому в темну пору доби, не можливо розгледіти ані номерні знаки автомобілів, які рухалися через перехрестя, ані модель авто, відповідно, не можливо ідентифікувати автомобіль позивача. Крім того, дане відео носить досить сумнівний характер як доказ, оскільки відстань і ракурс, на якій воно було відзняте не дозволяє точно встановити де саме знаходилася група автомобілів, під час того як загорілося жовте світло світлофору: на області перехрестя за нею (за стоп лінією). Позивач заперечував щодо належності вказаного відео як доказу вчинення ним правопорушення, однак працівник поліції його зауваження до уваги не взяв, жодних інших доказів не надав та відразу виніс вказану вище постанову;

- позивач наполягає, що перетинав перехрестя на «зелений блимаючий» колір світлофору та продовжував рух під час жовтого сигналу світлофору тим самим виконуючи вимоги п. 16.8 ПДР, яким передбачено що «водій, який виїхав на перехрестя згідно із сигналом світлофора, що дозволяє рух, має виїхати у наміченому напрямку незалежно від сигналів світлофора на виїзді». Тому позивач наполягав на тому, що він діяв відповідно до норм ПДР і мав продовжити рух незалежно від сигналу світлофора на виїзді, щоб не створювати аварійної ситуації;

- працівником поліції було порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема справа розглянута на місці працівником поліції, що на думку позивача, порушує норми чинного законодавства, а також рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 року за №1-11/2015.

Представник Департаменту патрульної поліції надав до суду відзив на позовну заяву відповідно до якого проти доводів позивача заперечував та просив у задоволенні позовних вимог відмовити у зв`язку із наступним:

- 26.01.2020 р року о 19 год. 01 хв. інспектор роти №4 батальйону УПП в Черкаській області ДПП лейтенант поліції Краснокутський Іван Васильович ніс службу по забезпеченню публічної безпеки і порядку шляхом патрулювання на службовому автомобілі та виконував службові обов`язки відповідно повноважень передбачених Законом України «Про Національну поліцію» та став свідком того, як позивач, керуючи автомобілем INFINITI QX56 (д.н.з. НОМЕР_1 ) в м. Черкаси проїхав перехрестя по вул. Пастерівська, 140 на забороняючий «жовтий» сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3 ґ) ПДР України. Зупинивши зазначений автомобіль, поліцейський, згідно вимог ст. 279 КУпАП, з врахуванням ст. 280 КУпАП здійснив розгляд справи про адміністративне правопорушення, при цьому роз`яснив позивачеві права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України. Під час розгляду справи позивач факт вчинення адміністративного правопорушення заперечував. Проте жодних заяв та/або клопотань перед та під час розгляду справи від позивача не надходило. Розглянувши справу, поліцейський відповідно до ст. 258 КУпАП з дотриманням вимог ст. 283 КУпАП з врахуванням ч. 2 ст. 33 КУпАП, ст. 251 КУпАП, ст. 252 КУпАП виніс постанову серії ЕАК №2028210 за ч. 2 ст. 122 КУпАП відносно позивача та наклав стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.;

- заперечуючи доводи позивача щодо виконання ним вимог п. 16.8 та 8.11 ПДР України наполягав на тому, що відповідно до п. 8.7.3. ґ) ПДР, жовтий сигнал світлофора забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів. Автомобіль позивача рухався вже на заборонний «жовтий» сигнал світлофора, а виїзд із перехрестя відбувся вже навіть на «червоний» сигнал світлофора. Жовтий сигнал світлофора ввімкнувся ще за довго до того, як позивач під`їхав до світлофора. Доказом зазначених обставин є відеозаписи зробленого відеореєстратором із службового автомобіля, який надавався позивачу для огляду під час складення оспорюваної постанови;

- поліцейський має право складати постанову про притягнення особи до адміністративної відповідальності на місці вчинення правопорушення, що обґрунтовується п. 38 Розділу 1 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 14.07.2015 року № 596-VIII, яким внесено зміни до ст. 258 КУпАП. Тобто, даними змінами було розширено перелік адміністративних правопорушень, розгляд яких відбувається за скороченим провадженням та адміністративне стягнення за якими накладається саме на місці вчинення правопорушення, а не за місцем знаходження органу, а тому посилання на рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 року є необґрунтованим;

- при складенні оспорюваної постанови права позивача порушені не були, позивача було ознайомлено з правами особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, надано можливість надати свої докази, однак позивач лише заперечував проти вчинення правопорушення, аргументуючи лише своїми доводами. Отже, зі змісту відзиву вбачається, що позивач 26.01.2020 р. о 19 год. 01 хв., керуючи автомобілем в м. Черкаси проїхав перехрестя по вул. Пастерівська. 140 на забороняючий «жовтий» сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3 ґ) ПДР України, таким чином скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП - проїзд на заборонний сигнал світлофора.

Розгляд вказаної справи здійснюється в спрощеному позовному провадженні без виклику осіб відповідно до ухвали суду від 10.03.2020 року.

Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Судом встановлено, що інспектор роти №4 батальйону УПП в Черкаській області ДПП лейтенант поліції Краснокутський Іван Васильович 26.01.2020 року виніс постанову серії ЕАК №2028210 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ч. 2 ст. 122 КУпАП, а саме за проїзд перехрестя на заборонений «жовтий» сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3 ґ) ПДР України.

Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з даним адміністративним позовом.

З огляду на викладене, між сторонами склалися правовідносини з приводу оскарження постанови суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності.

Частиною 2 ст. 122 КУпАП визначена відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Суд погоджується із доводами відповідача про те, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, що також визначено п. 1.3 вказаних Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі по тексту - ПДР України).

Відповідно до п. 8.7.3 ґ) ПДР України сигнали світлофора мають такі значення: … жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.

Пунктом 8.10 ПДР України передбачено, що у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 «Місце зупинки», якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

Так відповідач наполягає, що позивач під`їжджаючи до перехрестя перетнув дорожню розмітку 1.12 «стоп-лінія» та виїжджав на перехрестя вже при ввімкненому жовтому сигналі світлофору, тобто здійснював рух вже на заборонений сигнал світлофору, хоча під`їжджаючи до перехрестя йому світив блимаючий зелений сигнал світлофору, а тому він знав про настання зміни сигналу світлофору, мав зупинити транспортний засіб, як це зробили інші транспортні засоби, які рухалися разом із позивачем у попутному напрямку, а підстави для виконання позивачем вимог п. 16.8 ПДР не настали, та посилання позивача на вказані вимоги ПДР є безпідставними.

Разом із тим суд враховує, що згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів. Зазначена норма встановлює обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно із ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином нормами чинного законодавства чітко встановлено, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при належному з`ясуванні усіх обставин справи та наявності достатніх доказів вини такої особи. Внутрішнього переконання працівника поліції у винності такої особи не достатньо для встановлення її вини. Вина особи у вчиненні правопорушення має стверджуватись належними, достатніми доказами, які мають бути зібрані у порядку встановленому чинним законодавством.

Недотримання зазначених принципів призведе до свавілля, необґрунтованого притягнення особи до відповідальності та безпідставних накладень на неї санкцій.

Суд погоджується із доводами відповідача про небезпеку недотримання учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху, в тому числі щодо проїзду на жовтий, забороняючий сигнал світлофору та необґрунтованість посилання позивача на дотримання вимог п. 16.8 ПДР, яке при необґрунтованому його застосуванні може призвести до тяжких наслідків.

Зазначена постанова судом перевірялася на предмет дотримання суб`єктом владних повноважень принципів правомірної адміністративної поведінки, а саме: чи прийнято рішення обгрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо.

Разом із тим, неухильно дотримуючись норм чинного законодавства, в тому числі справедливого, неупередженого вирішення спорів, суд при розгляду матеріалів даної справи встановив порушення відповідачем норм чинного законодавства при винесенні оспорюваної постанови про накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

За змістом статті 31 цього Закону поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч. 5 ст. 77 КАС України, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Єдиним доказом на який посилається відповідач, заперечуючи проти доводів позивача, є диск з відеозаписами, що зроблені з відеореєстратора, який знаходився в поліцейському автомобілі та нагрудної камери працівника поліції.

Однак з матеріалів справи вбачається та не оспорюється сторонами, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить інформації про будь-яку фіксацію правопорушення.

Водночас, приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Отже відсутність відповідної інформації про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис є порушенням норм ч. 3 ст. 283 КУпАП.

У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис згідно з вимогами статті 77 КАС України не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена і у постановах Верховного Суду, зокрема постановах від 15.11.2018 року у справі №524/5536/17, від 24.01.2019 року у справі 592/5576/17, від 17.07.2019 року у справі №295/3099/17, від 13.02.2020 рокуу справі №524/9716/16-ата від 19.02.2020 року у справі №607/3394/17.

З огляду на вказане, суд відзначає, що наданий відповідачем диск із відеозаписами, про які не зазначено у постанові про притягнення особи до адміністративної відповідальності не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Матеріали справи, окрім оспорюваної постанови, не містять доказів вини позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, хоча, як вбачається із доданих до відзиву відеозаписів, позивач категорично заперечував свою вину у вчиненні правопорушенні та порушенні ним правил дорожнього руху, а також вказував на неналежну якість таких відеозаписів, які працівник поліції показував йому на мобільному телефоні, тому працівник поліції мав би при винесенні оспорюваної постанови зазначити докази на які він посилався, при прийнятті рішення про встановлення вини особи.

Постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання вчиненого правопорушення не може бути належним доказом, а сама постанова, по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень за наслідками розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та вважає, що відповідачем не надано достатніх доказів, які вказували б на вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Суд вважає, що відповідачем під час розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності було порушено вимоги ст. 245 КУпАП, а саме: не повно з`ясовано обставини справи.

У силу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, усі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. При цьому принцип презумпції невинуватості застосовується і до адміністративних правопорушень, що визнав ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" (остаточне рішення від 15 травня 2008 року).

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі "Алене де Рібермон проти Франції" Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Таким чином матеріали справи не містять, а стороною відповідача не доведено належними доказами правомірність притягнення до адміністративної відповідальності позивача за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, суд, зважаючи на відсутність будь-яких доказів вини позивача, вважає, що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 3 ст. 241 КАС України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Згідно з ч. 4 ст. 286 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 288 КУпАП, то підстави для стягнення з відповідача судового збору відсутні.

Керуючись ст.,ст. 251, 245, 258 КУпАП, ст.,ст. 2, 5, 9, 72-73, 77, 241- 246, 250, 255, 268-272, ст.,ст. 286, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови серії ЕАК №2028210 від 26.01.2020 року про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Постанову інспектора роти №4 батальйону УПП в Черкаській області Департаменту патрульної поліції, лейтенанта поліції Краснокутського Івана Васильовича, по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК №2028210 від 26.01.2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, скасувати.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п. 3 розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя Середа Л.В.