Справа № 460/1584/20
Суддя: Друзенко Н.В.
Дата ухвалення: 2020-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

30 квітня 2020 року м. Рівне №460/1584/20

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Друзенко Н.В. за участю секретаря судового засідання Головатчик А.А. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі: позивача: представник не прибув, відповідача: представник не прибув, розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Суб`єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1
доУправління Укртрансбезпеки в Рівненській області
про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративно-господарського штрафу, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою від 10.03.2020 відкрито провадження у справі №460/1584/20 за позовом суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 до Управління Укртрансбезпеки в Рівненській області про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №114218 від 23.04.2019. Розгляд справи вирішено провести за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено відкрите судове засідання на 31.03.2020.

В судове засідання 31.03.2020 сторони не прибули, клопотань не подавали.

Ухвалою від 31.03.2020 в судовому засіданні оголошено перерву до 30.04.2020 у зв`язку з тим, що стороною відповідача не подано відзив, а в матеріалах справи відсутні документи, на підставі яких відповідачем ухвалено оспорювану постанову.

30.04.2020 суд був позбавлений можливості провести відкрите судове засідання з участю сторін, з огляду на те, що постановою Кабінету Міністрів «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» №211 від 11.03.2020, з урахуванням змін, внесених постановою №291 від 22.04.2020, на усій території України до 11 травня 2020 року установлено карантин, а відповідно до розпорядження голови Рівненського окружного адміністративного суду №4 від 23.04.2020 на період до 11 травня 2020 року продовжено особливий режим роботи суду, відповідно до якого суддям рекомендовано зменшити кількість судових справ, розгляд яких здійснюється в судових засіданнях і при можливості здійснювати судовий розгляд справ в порядку письмового провадження.

Враховуючи ту обставину, що справа №460/1584/20 за предметом позову підпадає під категорію справ, визначених пунктом 6 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України, тобто вважається справою незначної складності, а характер спірних правовідносин та предмет доказування не викликає необхідності у заслуховуванні усних пояснень сторін в судовому засіданні, тобто проведення судового засідання за їх обов`язкової участі, позаяк їхня позиція та доводи повно викладені в письмових заявах по суті спору, а усі наявні у них докази долучені до матеріалів справи, судом ухвалено вирішити справу у спрощеному провадженні без участі сторін.

В судовому засіданні 30.04.2020 було проголошено вступну та резолютивну частину ухваленого рішення.

Згідно змісту позовної заяви, ОСОБА_1 визнає, що він є суб`єктом підприємницької діяльності та власником вантажного автомобіля марки DAF Cf 85 із номерним знаком НОМЕР_1 . Разом з тим, позивач стверджує, що серед видів його господарської діяльності відсутній такий вид, як «надання транспортних послуг», чи щось подібне і категорично заперечує той факт, що 20.03.2019 він використовував цей автомобіль у власній господарській діяльності. Натомість доводить, що даний автомобіль 20.03.2019 він надав у користування ОСОБА_2 для власних потреб останнього, і саме ОСОБА_2 20.03.2019 здійснював перевезення щебеню на а/д Київ-Чоп з міста Новоград-Волинський до свого дому для власних потреб на будівництво. При цьому покликається на те, що за нормою статті 317 Цивільного кодексу України, власникові майна належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, а тому він мав повне право надати у користування свій вантажний автомобіль ОСОБА_2 . Також позивач категорично заперечує той факт, що між ним і ОСОБА_2 існують трудові правовідносини, засновані на трудовому договорі, і що вказана особа є його найманим працівником. Також доводить, що відповідно до статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; внутрішні перевезення - перевезення пасажирів та/чи вантажів територією України без перетину державного кордону України. Разом з тим, відомості про нього як про перевізника у товарно-транспортній накладній відсутні. Відсутні також і будь-які інші договори, які б підтвердили що саме він являвся перевізником 20.03.2020. За наведеного вважає, що у відповідача не було жодних правових підстав для накладення на нього штрафу за порушення вимог ч.1 абз.3 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме за надання послуг з перевезення вантажів без оформлення документів передбачених ст.48 цього Закону, з огляду на що постанова №114218 від 23.04.2019 є протиправною і підлягає скасуванню в судовому порядку.

Згідно відзиву на позовну заяву, сторона відповідача позов не визнає. В обґрунтування своїх заперечень покликається на те, що 20.03.2019 під час проведення перевірки транспортного засобу, що належить позивачу було встановлено, що перевезення вантажу здійснюється з порушенням статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», зокрема, на вимогу інспекторів водієм не було надано товарно-транспортну накладну (чи інший документ на вантаж) та протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу. До перевірки була надана лише видаткова накладна, яка в той же час не має тих обов`язкових реквізитів, які передбачені п.11.1 Правил перевезення вантажів. З огляду на це, після проведення перевірки інспекторами складено акт проведення перевірки №143638 від 20.03.2019, в якому відображено виявлене порушення. Зазначений акт разом з додатками був розглянутий відповідачем у повній відповідності до вимог пунктів 25, 26, 27 Порядку №1567 із завчасним повідомленням про це позивача. Сторона відповідача доводить, що постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу №114218 від 23.04.2019 винесена ним у повній відповідності до вимог законодавства, обґрунтовано та правомірно. При цьому сторона відповідача категорично заперечує доводи сторони позивача про те, що ОСОБА_1 не може вважатися автомобільним перевізником в силу того, що він передав свій транспортний засіб у користування ОСОБА_2 , покликаючись на те, що за нормами чинного законодавства, власник транспортного засобу в разі передачі транспортного засобу в тимчасове користування зобов`язаний здійснити перереєстрацію такого транспортного засобу, а водій, здійснюючи перевезення вантажів, зобов`язаний надавати для перевірки не лише свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, але й документи, на підставі яких використовується транспортний засіб (договір оренди або тимчасовий реєстраційний талон). Разом з тим, ні ОСОБА_2 під час перевірки, ні позивач під час розгляду справи, не надали жодного належного доказу передачі автомобіля в користування. З тих підстав сторона відповідача просила у позові відмовити.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази, суд встановив такі обставини справи та фактичні правовідносини сторін.

ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, зареєстрованим у встановленому законом порядку з 07.04.2004 і основним видом його діяльності є: «52.63.0 Роздрібна торгівля поза магазинами, Н.В.І.Г.» (а.с.8-10).

У його власності перебуває вантажний сідловий тягач - Е, марки DAF, модель CF 85.330, номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 (а.с.14) та напівпричіп н/пр.-самоскид - Е марки IFB модель 9000-LAK, номерний знак НОМЕР_3 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 (а.с.50-51).

20.03.2019 посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області, відповідно до щотижневого графіку проведення рейдових перевірок (а.с.44) та направлення на рейдову перевірку №018884 від 18.03.2019 (а.с.45) на 271 км. автомобільної дороги М-06 Київ-Чоп була проведена перевірка транспортного засобу марки DAF, модель CF 85.330 та марки IFB модель 9000-LAK, номерні знаки НОМЕР_1 та НОМЕР_3 , що згідно свідоцтв про реєстрацію НОМЕР_2 та НОМЕР_4 належить ОСОБА_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , документ що посвідчує особу водія: посвідчення водія НОМЕР_5 від 02.04.2015. За результатами перевірки було складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №143638 від 20.03.2019, в якому зазначено про виявлення порушення, відповідальність за які передбачена абз.3 ч.1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт»,- надання послуг із перевезення вантажу без оформлення документів, перелік яких визначений ст.48 цього Закону, а саме протоколу перевірки та адаптації тахографа, товарно-транспортної накладної або іншого документа на вантаж, передбаченого чинним законодавством. Акт підписаний посадовими особами, що проведи перевірку: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також водієм транспортного засобу: ОСОБА_2 . У графі «пояснення водія про причини порушень» зазначено: «з актом ознайомлений» (а.с.46).

До акту перевірки долучено копії свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу та посвідчення водія (а.с.50-51), а також копію видаткової накладної №2679 від 20.03.2019, за якою постачальником товару є: ТОВ «НВ КДЗ» (с.Сусли, Новоград-Волинський район), а покупцем: ПП «Пром-Буд-Компані» (м.Здолбунів, 8 Березня,35), товаром є : щебінь 5*20 покращений у кількості 19,5 тон вартістю 3802,50 грн. Міститься покликання на договір купівлі-продажу №83-С-18. Видаткова накладна підписана і скріплена печаткою лише постачальника. Графа: «отримав за довіреністю» - порожня (а.с.52).

Вказані матеріали були скеровані керівництву Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області для розгляду за місцем проживання ОСОБА_1 .

Розгляд справи про порушення позивачем законодавства про автомобільний транспорт по акту №143638 від 20.03.2019 було призначено на 23.04.2019, про що Управлінням Укртрансбезпеки в Рівненській області позивачу 16.04.2019 був направлений рекомендований лист №150 (а.с.48-49).

На сьогоднішній день інформація про відстеження пересилання поштових відправлень на Офіційному сайті «Укрпошта» щодо вказаного рекомендованого листа відсутня ( ІНФОРМАЦІЯ_1

23.04.2019 за результатом розгляду справи про порушення позивачем законодавства про автомобільний транспорт Управлінням Укртрансбезпеки в Рівненській області винесено постанову №114218 про застосування штрафу у розмірі 1700 грн. відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за надання послуг з перевезення вантажів без оформлення документів, передбачених ст.48 цього Закону (а.с.47).

Зазначена постанова була направлена на адресу позивача рекомендованим листом №513, однак на сьогоднішній день інформація про відстеження пересилання поштових відправлень на Офіційному сайті «Укрпошта» щодо вказаного рекомендованого листа відсутня (https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html) (а.с.53).

Позивач доводив, що про постанову №114218 від 23.04.2019 він дізнався лише ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження з її примусового виконання 27.02.2020 (а.с.13), а відтак зважаючи на відсутність доказів про зворотне, суд прийняв зазначені доводи, в якості підстави для поновлення позивачу строку на її оскарження.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України «Про автомобільний транспорт» №2344-ІІІ від 05.04.2001. Цей Закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Частиною 14 статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» №2344-ІІІ від 05.04.2001 передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Згідно з абзацом 3 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України №442 від 10.09.2014 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» Державна інспекція України з безпеки на наземному транспорті була реорганізована шляхом злиття з Державною інспекцією України з безпеки на морському та річковому транспорті, та утворено Державну службу України з безпеки на транспорті.

Постановою Кабінету Міністрів України №103 від 11.02.2015 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, відповідно до пункту 1 якого Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Підпунктами 2, 15, 27, 54, 58, 62 пункту 5 даного Положення передбачено, що Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті; здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю; проводить перевірки за додержанням суб`єктами господарювання, фізичними особами та юридичними особами вимог законодавства про транспорт; здійснює контроль наявності, видачу дозвільних документів на здійснення перевезень та контроль відповідності виду перевезення, що фактично здійснюється; здійснює інші повноваження, визначені законом.

Згідно з пунктом 8 вказаного Положення Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України №592 від 26.06.2015 «Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті» утворено територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно з додатком 3, зокрема управління Укртрансбезпеки у Рівненській області.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006.

Відповідно до пункту 4 вказаного Порядку, державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Пунктом 13 Порядку передбачено, що графік проведення рейдових перевірок складається та затверджується наказом Укртрансінспекції або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин.

За приписами пункту 14 Порядку рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

За змістом пункту 15 Порядку під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

В свою чергу, за вимогами статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» №2344-ІІІ від 05.04.2001, автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Аналіз положень статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» дає підстави для висновку, що законодавцем при визначенні документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не встановлено їх вичерпний перелік, проте зазначено на необхідність наявності інших документів, передбачених законодавством.

Відповідно до пунктів 6.1, 6.3 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів затвердженого наказом Мінтрансзв`язку України №340 від 07.06.2010, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів встановлено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №385 від 24.06.2010.

Згідно з положеннями пункту 3.3 згаданої Інструкції, водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, зокрема, повинен мати при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу.

Відповідно до пункту 2.5 цієї Інструкції, повірку тахографів здійснюють повірочні лабораторії, які уповноважені на проведення повірки тахографів відповідно до Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність».

Пунктом 2.7 цієї ж Інструкції передбачено, що за результатами перевірки та адаптування тахографа до транспортного засобу ПСТ оформлює у двох примірниках протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу за формою, наведеною в додатку 1. Бланк протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу роздруковується відповідальною особою ПСТ на папері формату А4 (210х297 мм) щільністю 100 г/кв.м або більше. Не допускається робити закреслення чи виправлення відомостей, які заносяться до протоколу, а також внесення додаткових записів після того, як протокол підписано та поставлено печатку відповідальної особи ПСТ. У графах, які не заповнюються під час складання протоколу, проставляються прочерки. ПСТ надає один примірник зазначеного протоколу перевізнику, а другий залишає собі і зберігає разом з тахокартою або у разі цифрового тахографа - з роздруківкою та електронними файлами, що підтверджують достовірність наведених у протоколі даних. Протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу зберігають протягом трьох років з дати проведення робіт.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що за відсутності документів, зокрема, протоколу перевірки та адаптації пристрою тахографа, до фізичних або юридичних осіб, які здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт перевезення вантажів транспортними засобами, застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Разом з тим, матеріалами справи в повній мірі підтверджено, що у водія належного позивачу вантажного автомобіля з повною масою понад 3,5 тон під час перевезення вантажу 20.03.2019, протоколу перевірки та адаптації пристрою тахографа не було. Більше того, про наявність такого протоколу позивачем не зазначено і у позовній заяві. Відповідно, факт вказаного порушення знайшов своє підтвердження.

Також, судом встановлено, що водієм під час проведення перевірки 20.03.2019 перевіряючим не було надано товарно-транспортну накладну на вантаж, хоча згідно пункту 11.1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997, основним документом на перевезення вантажів є саме товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. Товарно-транспортна накладна може оформлюватись суб`єктом господарювання без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Фактично, під час перевірки було надано лише видаткову накладну №2679 від 20.03.2019, в якій немає жодних відомостей про перевізника, як і про пункти навантаження та розвантаження. Відповідно вона не може вважатися визначеним законодавством документом на вантаж.

Більше того, відповідно до статті 33 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах. А положеннями статті 50 цього Закону встановлено, що договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо). Ці положення кореспондуються із положеннями статті 909 Цивільного кодексу України, відповідно до якої за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Таким чином, слід дійти висновку, що договір перевезення вантажу є двостороннім правочином, який повинен відповідати вимогам цивільного законодавства та укладатись виключно у письмовій формі. При цьому, відповідно до частини другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Видаткова накладна №2679 від 20.03.2019, підписана і скріплена печаткою виключно однієї сторони договору, причому договору купівлі-продажу, а не договору перевезення, стороною якого, ні власник транспортного засобу ОСОБА_1 , ні водій ОСОБА_2 , не являлися.

Таким чином, матеріалами справи в повній мірі підтверджено, що у водія належного позивачу вантажного автомобіля під час перевезення вантажу 20.03.2019 не було, ні товарно-транспортної накладної, ні договору на перевезення, ні будь-якого іншого визначеного законодавством документа на вантаж. Більше того, про наявність таких документів позивачем не зазначено і у позовній заяві. Відповідно, факт вказаного порушення також знайшов своє підтвердження.

Що стосується доводів позивача про те, що він не може вважатися автомобільним перевізником в силу того, що 20.03.2019 він передав свій вантажний транспортний засіб у користування ОСОБА_2 для власних потреб останнього, то суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Для того, щоб здійснювати перевезення вантажів транспортним засобом особа повинна як мінімум мати відповідний документ, який засвідчує використання такого транспортного засобу на законних підставах.

Згідно з пунктом 7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07.09.1998, власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представник зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Таким чином, власник транспортного засобу в разі передачі транспортного засобу в тимчасове користування зобов`язаний здійснити перереєстрацію такого транспортного засобу, а водій, здійснюючи перевезення вантажів зобов`язаний надавати для перевірки не лише свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, але й документи, на підставі яких на законних підставах ним використовується транспортний засіб (договір оренди або тимчасове реєстраційний талон).

Правовідносини щодо найму транспортного засобу регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до статті 799 Цивільного кодексу України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі, а за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно зі статтею 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Частиною першою статті 220 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

При цьому, відповідно до частини другої цієї статті, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Разом з тим, суду не надано ні самого договору найму транспортного засобу, за яким би ОСОБА_1 передав у користування ОСОБА_2 вантажний автомобіль, ні доказів нотаріально посвідчення такого договору або ж рішення суду на підтвердження факту укладення такого договору.

Таким чином, суд прийшов висновку, що транспортний засіб марки DAF, модель CF 85.330 та напівпричіп марки IFB модель 9000-LAK, номерні знаки НОМЕР_1 та НОМЕР_3 , що згідно свідоцтв про реєстрацію НОМЕР_2 та НОМЕР_4 належить ОСОБА_1 , не вибував з володіння і користування позивача. За відсутності будь-якого належного і допустимого доказу стосовно передачі права користування даним транспортним засобом третій особі, уся відповідальність за здійсненні ним перевезення покладається на власника.

З огляду на те, що 20.03.2019 у водія, який керував належним позивачу транспортним засобом, не було жодного документу, який би підтвердив, що даний транспортний засіб використовується ним на законних підставах, тобто що саме він в даному випадку являється автомобільним перевізником, то відповідач правомірно притягнув до відповідальності за відповідні порушення власника відповідного транспортного засобу, як єдиного законного володільця і користувача цього автомобіля.

Будь-яких доказів знаходження вищезазначеного транспортного засобу в тимчасовому користуванні ОСОБА_2 або доказів неправомірності застосування відповідачем штрафних санкцій суду не надано.

Відтак, твердження позивача про те, що відповідач не мав права застосовувати до нього штрафні санкції, оскільки він не є автомобільним перевізником вантажу є абсолютно безпідставними.

Абзацом 3 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» №2344-ІІІ від 05.04.2001 визначено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Доказами, які містяться у матеріалах справи в повній мірі підтверджено, що 20.03.2019 у водія належного позивачу вантажного автомобіля при собі не було протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, а також не було товарно-транспортної накладної, чи інших належних документів на вантаж, що не заперечується сторонами. Водій, який керував автомобілем з підписав акт перевірки без будь-яких зауважень. Натомість суду не надано жодних належних і допустимих доказів тому, що водій ОСОБА_2 виступав автомобільним перевізником, тобто самостійно використовував належний позивачу автомобіль на законних підставах.

Відповідно, вчинення позивачем, як автомобільним перевізником, порушення передбаченого абзацом 3 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» №2344-ІІІ від 05.04.2001 повністю доведено належними і допустимими доказами.

Що стосується процедури розгляду справи про порушення Закону України «Про автомобільний транспорт» №2344-ІІІ від 05.04.2001, то суд зазначає таке.

Згідно із пунктом 25 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006, справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Пунктом 26 цього Порядку передбачено, що справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

Зі змісту документів, які містяться у матеріалах справи встановлено, що повідомленням №3830/34/24-19 від 16.04.2019 позивача було викликано на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт по акту №143638 від 20.03.2019, яке було надіслано 16.04.2019 рекомендованим листом №150 з повідомленням про вручення.

Вказане свідчить, що позивач мав можливість отримати дане повідомлення і завчасно дізнатися про час і місце розгляду справи, проте вказаним правом не скористався.

Пунктом 27 вищезгаданого Порядку передбачено, що у разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.

За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що відповідач виконав свій обов`язок і належним чином повідомив позивача про час і місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, а у зв`язку із неявкою уповноваженої особи суб`єкта господарювання, правомірно розглянув справи без її участі.

Водночас позивачем не вказано, а судом не встановлено будь-яких порушень процедури винесення відповідачем спірної постанови.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах відповідач діяв у межах і спосіб наданих повноважень та відповідно до приписів матеріального права, а відтак правомірність винесення оскаржуваної постанови не спростована у ході судового розгляду.

Враховуючи усе вищевикладене, суд дійшов висновку, що постанова про застосування адміністративно - господарського штрафу №114218 від 23.04.2019 в повній мірі відповідає критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, встановленим в частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак жодних правових підстав для її скасування немає.

Відтак у позові СПД ОСОБА_1 слід відмовити повністю.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Суб`єкту підприємницької діяльності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_1 ) в позові до Управління Укртрансбезпеки в Рівненській області (, вулиця Небесної Сотні, 34, місто Рівне, 33013) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративно-господарського штрафу №114218 від 23.04.2019,- відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з урахуванням пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складений 05 травня 2020 року.

Суддя Друзенко Н.В.