Справа № 454/1858/19
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2020-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2020 рокуЛьвівСправа № 454/1858/19 пров. № А/857/4230/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Сокальського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2019 року, головуючий суддя - Сподарик Н.І., ухвалене о 13:06 год. у м. Львові, у справі за адміністративним позовом Державної установи «Сокальська виправна колонія (№ 47)» до Сокальського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання дій протиправними та скасування постанов,-

В С Т А Н О В И В:

В липні 2019 року позивач - ДУ «Сокальська виправна колонія (№ 47)» звернулась в суд з позовом до Сокальського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області, в якому просила визнати протиправними дії державного виконавця Сокальського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Головко Андрія Михайловича щодо винесення постанови від 26.06.2019 року ВП № 59420623 про стягнення виконавчого збору в частині визначення розміру виконавчого збору (зі змінами, внесеними постановами про заміну сторони виконавчого провадження від 05.07.2019) та скасувати постанову від 26.06.2019 року ВП № 59420623 про стягнення виконавчого збору в частині визначення розміру виконавчого збору (зі змінами, внесеними постановами про заміну сторони виконавчого провадження від 05.07.2019 року).

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалась на те, що при винесенні постанови від 26.06.2019 року про стягнення виконавчого збору в рамках виконавчого провадження № 59420623 державний виконавець неправомірно визначив розмір виконавчого збору, оскільки рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14.03.2019 року, на підставі якого винесена оскаржена постанова задоволено вимогу майнового характеру - стягнення 18 324,50 грн., а державний виконавець при визначені розміру виконавчого збору застосував ч. 3 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження", а саме як за примусове виконання рішення немайнового характеру в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника-юридичної особи.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2019 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправними дії державного виконавця Сокальського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Головко Андрія Михайловича щодо винесення постанови від 26.06.2019 року ВП № 59420623 про стягнення виконавчого збору в частині визначення розміру виконавчого збору (зі змінами, внесеними постановами про заміну сторони виконавчого провадження від 05.07.2019 року) як за немайнову вимогу; скасовано постанову від 26.06.2019 року ВП № 59420623 про стягнення виконавчого збору в частині визначення розміру виконавчого збору (зі змінами, внесеними постановами про заміну сторони виконавчого провадження від 05.07.2019 року) у сумі 14 860 грн.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, Сокальський РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області оскаржив його в апеляційному порядку, яка, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що у вказаному виконавчому провадженні позивач зобов`язаний вчинити певну дію, а саме - виплатити боржнику належну компенсацію за неотримане речове майно, таким чином примусове виконання рішення є немайнового характеру, а відповідачем вірно визначено розмір виконавчого збору.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 14.03.2019 року рішенням Львівського окружного адміністративного суду у справі №1.380.2019.00820 зобов`язано державну установу «Сокальську виправну колонію (№ 47)» виплатити ОСОБА_1 належну компенсацію за неотримане речове майно в сумі 18 324,50 грн.

На підставі вказаного рішення Львівським окружним адміністративним судом 10.05.2019 року видано виконавчий лист №1.380.2019.00820.

26.06.2019 року державним виконавцем Сокальського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Головко Андрієм Михайловичем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження , якою передбачено стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 16 692 грн.

26.06.2019 року державним виконавцем Сокальського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Головко Андрієм Михайловичем винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 16 692 грн.

05.07.2019 року державним виконавцем постановами про виправлення помилки у процесуальних документах від 26.06.2019 року про відкриття виконавчого провадження № 59420623 та стягнення виконавчого збору виправлено боржника ОСОБА_1 на державну установу «Сокальську виправну колонію (№ 47)».

05.07.2019 року державним виконавцем Сокальського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Головко Андрієм Михайловичем постановою замінено сторони виконавчого провадження , а саме стягувача виконавчого провадження з державної установи «Сокальська виправна колонія (№ 47)» на ОСОБА_1 .

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець при визначені розміру виконавчого збору в постанові про стягнення виконавчого збору неправомірно застосував ч.3 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження", а саме як за примусове виконання рішення немайнового характеру в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника-юридичної особи. .

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Статтею 18 Закону встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За приписами частини п`ятої статті 26 Закону виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Як встановлено статтею 27 Закону виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів)

Так, відповідно до статті 63 Закону рішення, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення є рішенням немайнового характеру, порядок виконання якого встановлений у розділі VIII Закону України "Про виконавче провадження".

Однак, рішенням Львівського окружного адміністративного суду у справі №1.380.2019.00820 зобов`язано державну установу «Сокальську виправну колонію (№ 47)» виплатити ОСОБА_1 належну компенсацію за неотримане речове майно в сумі 18 324,50 грн.

Колегія суддів зазначає, що позовні вимоги щодо виплати компенсації за речове майно містять зміну складу майна позивача, відтак такі вимоги є майновими.

Таким чином, державним виконавцем при визначенні розміру виконавчого збору в постанові про стягнення виконавчого збору помилково застосовано ч.3 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження", а саме як за примусове виконання рішення немайнового характеру в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника-юридичної особи.

Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про підставність та обґрунтованість позовних вимог.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Сокальського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2019 року у справі №454/1858/19 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді О. М. Довгополов
В. В. Святецький
Повний текст постанови складено 30.04.2020 року.