Справа № 400/547/20
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2020-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2020 р. № 400/547/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мельника О.М. розглянув за правилами спрощеного провадження в письмовому порядку адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача:Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м.Миколаїв,54020

про:скасування рішення від 01.11.2019 р. № 10/03.20; зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі: Позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі: Відповідач, Управління) з позовними вимогами, згідно яких просив: скасувати рішення № 10/03.20 від 01.11.2019 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугою років згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру»; зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити ОСОБА_1 з 24.10.2019 року, пенсію за вислугою років, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991 року (у редакції Закону №2663-111 від 12.07.2001), перераховувати та виплачувати її без обмеження граничного (максимального) розміру з розрахунку 90 відсотків від розміру заробітної плати згідно довідок, виданих прокуратурою Миколаївської області 21.10.2019 за №18/191 вих-19та№ 18/190 вих - 19 про складові заробітної плати.

В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що на момент звернення стаж Позивача становить 21 рік 07 місяців 05 днів. Відповідач при розгляді заяви про призначення пенсії мав застосувати положення ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у редакції від 05.11.1991р, до внесення змін до Закону України «Про прокуратуру», в редакції від 14.10.2014 р. та Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року, оскільки внесеними змінами, , порушено ст. 22 Конституції України, а саме звужено зміст та обсяг соціальних гарантій працівників прокуратури.

Відповідач надав відзив на позов, згідно якого, вважає, що позовні вимоги безпідставні, а дії Управління відповідають діючому законодавству України. Оскільки Позивачем 24.10.2019 до Відповідача було подано заяву про призначення пенсії за формою, яка встановлено Порядком № 22-1 із додатками, то Відповідачем правомірно було всебічно розглянуто вищевказану заяву та обґрунтовано прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії з підстав відсутності необхідної вислуги років згідно положень ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697.

На підставі норм ч.3 ст.194 КАС України суд розглянув справу в порядку письмового провадження.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідивши всі матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

24.10.2019 звернувся до Відповідача із заявою призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697).

01.11.2019 за наслідками розгляду заяви Позивача від 24.10.2019 Відповідачем було прийнято рішення № 10/03.20 про відмову в призначенні пенсії через відсутність необхідного спеціального стажу роботи.

Як вбачається зі змісту вказаного рішення Управління, воно грунтується на тому, що відповідно до вимог ст. 86 п. 1 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014, прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугою років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема у період з 01.10.2019 по 30.09.2020 - 24 роки 06 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 06 місяців. Вислуга років Позивача, становить 21 рік 07 місяців 05 днів, що є недостатнім для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закон № 1697.

Сторони не заперечують проти такого розрахунку стажу позивача.

Надаючи правову оцінку рішенню Відповідача, суд зазначає таке.

Нормою ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 № 1789-ХІІ, яка діяла в редакції Закону з 26.07.2001 (в редакції Закону № 2663-ІІІ від 12.07.2001) до 01.10.2011 (в редакції Закону № 3668 від 08.07.2011), прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Отже, у прокурорів, які в період часу з 26.07.2001 до 01.10.2011 мали стаж роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів прокуратури не менше 10 років, виникло право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі зазначеної норми права. При цьому, таке право у зазначених осіб виникло незалежно від того чи фактично воно було реалізовано шляхом звернення до органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії.

Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" № 3668-VІ, який набрав чинності з 1 жовтня 2011 року, внесено зміни до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 5 листопада 1991 року № 1789-ХІІ, зокрема змінено у відсотках розмір пенсії за вислугу років, яка призначається прокурорам і слідчим у разі реалізації ними такого права. Встановлено, що прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років.

Водночас, з 15 липня 2015 року ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року № 1789-XII щодо права на пенсійне забезпечення за вислугу років втратила чинність, у зв`язку із набранням чинності нового Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (надалі Закон № 1697-VII).

Оскільки позивач звернувся до Відповідача з заявою про призначення пенсії 24.10.2019, відтак спірні правовідносини підлягають вирішенню за нормами Закону № 1697-VII.

Cаме виходячи з дії законів в часі, на правовідносини, що виникли, має поширюватися дія Закону №1697-VII, а не дія положень ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ, який втратив свою чинність на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії, тому суд вважає помилковим посилання про необхідність застосування ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ в редакції від 26 липня 2001 року.

Згідно із ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема, з 01 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років.

Отже, станом на дату звернення позивача до відповідача необхідними умовами для призначення пенсії за вислугу років були: а) наявність вислуги років не менше 24 років; б) стаж на посадах прокурорів - не менше 14 років.

У той же час, з матеріалів справи вбачається, що стаж вислуги років ОСОБА_1 , станом на час звернення до Пенсійного фонду становить 21 рік 07 місяців 05 днів, тобто є меншим від необхідного стажу, визначеного частиною першою ст. 86 Закону № 1697-VII.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду від 14.11.2019 в справі № 309/4451/16-а та від 30.10.2019 у справі № 466/9965/16-а, яка в силу вимог частини п`ятої ст. 242 КАС України підлягає врахуванню при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Оскільки позивач не набув такого права, то неможливо стверджувати і про звуження його змісту та обсягу, про що наголошує заявник апеляційної скарги, так як положення ст.22 Конституції України, на які посилається останній, вказують на неприпустимість звуження змісту та обсягу вже існуючого права.

Крім того, у справі "Суханов та Ільченко проти України" (рішення від 26 червня 2014 року, п. 35) Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що за певних обставин "законне сподівання" на отримання "активу" також може захищатися ст.1 Першого протоколу. Якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування. Проте не можна стверджувати про наявність законного сподівання, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства і вимоги заявника згодом відхиляються національними судами.

Суд звертає увагу, що в спірних правовідносинах вимоги позивача не мають достатнього підґрунтя в національному законодавстві, оскільки зазнали змін норми законодавства щодо призначення пенсій працівникам органів прокуратури, а також немає усталеної практики національних судів на підтримку аналогічних скарг заявників. З огляду на це, у позивача не було "законних сподівань", які могли б підпадати під дію ст. 1 Першого протоколу, тобто відповідати правовим висновкам, викладених у даному рішенні ЄСПЛ.

Крім того, в рішенні ЄСПЛ від 03 червня 2014 року у справі "Великода проти України" Суд розглянув скаргу за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції на припинення виплати заявниці державними органами пенсії в розмірах, встановлених рішенням національного суду від 19 січня 2010 року після внесення у 2011 році змін до законодавчих актів. Суд дійшов висновку про відсутність втручання у право заявниці на мирне володіння майном внаслідок внесення змін до законодавства щодо зменшення розміру соціальних виплат. Такого висновку Суд дійшов за відсутності доказів того, що ці зміни внесені не у відповідності до законної процедури та за відсутності будь-яких доказів того, що вони не були доступними та передбачуваними.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 24 липня 2018 року у справі №752/2806/17, від 30 серпня 2018 року у справі № 212/7438/16-а, від 31 жовтня 2018 року у справі № 638/1952/17.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд вважає, що відповідач довів належними засобами доказування правомірність прийняття ним рішення № 10/03.20 від 01.11.2019 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугою років згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру, оскільки стаж позивача за вислугу років не достатній для призначення пенсії на підставі ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, а в період дії ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 5 листопада 1991 року № 1789-XII позивач не набув права на призначення пенсії за вислугу років, тому в задоволенні позову належить відмовити.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 КОД НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1,Миколаїв,54020 ЄДРЮОФОП 13844159) відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням пункту 15.5 Розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.М. Мельник