Справа № 440/126/20
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2020-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2020 р. Справа № 440/126/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Рєзнікової С.С.,

Суддів: П`янової Я.В. , Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.03.2020 року, головуючий суддя І інстанції: І.Г. Ясиновський, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 11.03.20 року по справі № 440/126/20

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області

про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

09.01.2020 позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 20.12.2019 № 14148-СГ про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Решетилівської міської ради Решетилівського району Полтавської області, орієнтовний розмір земельної ділянки 2,00 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства (код КВЦПЗ - 01.03) орієнтовною площею 2 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Решетилівської міської ради Решетилівського району Полтавської області (за межами населених пунктів), згідно клопотання (вхідний номер П-1785/0/25-19 від 13.02.2019).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2 га земель сільськогосподарського призначення державної власності. Наказом ГУ Держгеокадастру у Полтавській області № 14148-СГ від 20.12.2019 у задоволенні клопотання відмовлено з підстав його невідповідності вимогам частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України. З прийнятим рішенням ГУ Держгеокадастру у Полтавській області позивач не погоджується та вважає, що посилання відповідача на ч. 7 ст. 118 ЗК України без зазначення обставин, що мали значення для прийняття саме такого рішення, є протиправним.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 11.03.2020 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним наказ Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 20 грудня 2019 року № 14148-СГ про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Решетилівської міської ради Решетилівського району Полтавської області, орієнтовний розмір земельної ділянки 2,00 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства.

Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09 грудня 2019 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Решетилівської міської ради Решетилівського району Полтавської області, орієнтовний розмір земельної ділянки 2,00 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, з урахуванням висновків суду.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції, ухвалюючи вказане рішення, не вирішено позовну вимогу щодо скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, проте у мотивувальній частині рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування наказу від 20.12.2019 № 14148-СГ.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення в цій частині та прийняти в цій частині постанову про задоволення позовних вимог, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивачем зазначено про помилковість висновків суду першої інстанції стосовно того, що належним та достатнім способом захисту порушених прав позивача у спірних правовідносинах є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву від 09.12.2019, оскільки належним способом захисту, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист порушених прав у сфері публічно-правових відносин з боку відповідача, є саме зобов`язання надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративно судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області із заявою з додатками від 09.12.2019 вх. № П-20498/0/25-19, якою просив виконати рішення Полтавського окружного адміністративного суду у справі № 440/2852/19 щодо поданого ОСОБА_1 клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2 га земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Решетилівської міської ради Решетилівського району Полтавської області за межами населеного пункту (а.с. 38-48).

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області № 14148-СГ від 20.12.2019 відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Решетилівської міської ради Решетилівського району Полтавської області, орієнтовний розмір земельної ділянки 2,00 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства.

Підставою для прийняття оскаржуваного рішення слугувало невідповідність поданого на розгляд клопотання вимогам частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України (а.с. 49).

Не погоджуючись з наказом Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 20.12.2019 № 14148-СГ, позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання відповідача надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки суд першої інстанції виходив з того, що належним та достатнім способом захисту позивача у спірних відносинах є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.12.2019 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Так, спірні правовідносини врегульовані Земельним Кодексом України (надалі - ЗК України).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до п. б) ч. 1 ст. 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Згідно ч. 6 ст. 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 ЗК України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Отже, відповідача наділено повноваженнями розпоряджатися земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності.

Згідно ч. 7 ст. 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови.

Положеннями ч. 7 ст. 118 ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

З наявного в матеріалах справи відзиву відповідача на адміністративний позов вбачається, що останнім відмовлено позивачу у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою з підстав невідповідності поданого на розгляд клопотання вимогам ч. 7 ст. 118 ЗК України, а саме: з графічного матеріалу, на якому зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, неможливо встановити чітко, де знаходиться саме бажана земельна ділянка.

Проте, в оскаржуваному наказі відповідачем, як вже вище зазначалось, вказано лише про невідповідність поданого на розгляд клопотання вимогам частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України без конкретизації підстави для відмови у наданні позивачу дозволу на розроблення документації із землеустрою, про яку вказано у відзиві відповідача під час судового оскарження наказу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 20.12.2019 № 14148-СГ.

Як свідчать матеріали справи, рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 18.10.2019 визнано протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, яка полягає у не вирішенні питання про надання або про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства на території Решетилівської міської ради Решетилівського району Полтавської області за межами населеного пункту.

Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області () повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства на території Решетилівської міської ради Решетилівського району Полтавської області за межами населеного пункту з урахуванням висновків суду.

Рішення набрало законної сили.

На виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.10.2019 Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області видано оскаржуваний наказ № 14148-СГ від 20.12.2019, яким відмовлено позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у зв`язку з невідповідністю поданого на розгляд клопотання вимогам частини сьомої статті 118 ЗК України.

Водночас, як обґрунтовано встановлено судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні, з наданих графічних матеріалів вбачається, що місце розташування бажаної ОСОБА_1 земельної ділянки знаходиться поряд із земельною ділянкою з кадастровим номером :09:001:0070 та дозволяє ідентифікувати її розташування на місцевості. Відтак, додані позивачем до заяви викопіювання слід розцінювати, як належні графічні матеріали в розумінні частини 6 статті 118 ЗК України.

Колегія суддів зауважує, що викладені у відзиві на позов доводи відповідача з приводу того, що з графічного матеріалу, на якому зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, неможливо встановити чітко, де знаходиться саме бажана земельна ділянка, не підтверджено відповідними доказами.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення колегія суддів дійшла висновку, що зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не захистить порушені права позивача ефективно.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №840/3112/18.

Крім того, виходячи з норм земельного законодавства, які встановлюють механізм та процедуру звернення осіб до органів місцевого самоврядування з питань надання у власність земельних ділянок, вбачається, що надання відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є одним з етапів погодження і оформлення документів, які відповідно до вимог законодавства є необхідними для прийняття компетентним органом рішення про набуття громадянами земель у власність.

Отже, саме по собі отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.01.2020 у справі №840/2979/18.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

За результатами повного та всебічного дослідження матеріалів адміністративної справи суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що належним та достатнім способом захисту порушених прав позивача у спірних правовідносинах є зобов`язання відповідача надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За вказаних обставин, проаналізувавши всі наведені вище докази, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції під час прийняття рішення про часткове задоволення позовних вимог неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, а також судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, відтак рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимог про зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог в цій частині.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.03.2020 по справі № 440/126/20 - скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Прийняти в цій частині постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Решетилівської міської ради Решетилівського району Полтавської області.

В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.03.2020 по справі №440/126/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)С.С. Рєзнікова
Судді(підпис) (підпис) Я.В. П`янова А.О. Бегунц