Справа № 369/10496/19
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Медведський М.Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2020 року Справа № 369/10496/19

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Мєзєнцева Є.І., Кузьмишиної О.М.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Київській області на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 жовтня 2019 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Управління патрульної поліції в Київській області

про визнання протиправними та скасування постанови і припису,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Київській області (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування постанови від 30.07.2019 серії НК № 039623 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, і припису від 30.07.2019 № 567.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 жовтня 2019 року позов було задоволено частково: визнано неправомірною та скасовано постанову від 30.07.2019 серії НК № 039623 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Ухвалюючи рішення в цій частині позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в діях позивача відсутній склад правопорушення, за яке його було притягнуто до адміністративної відповідальності, а також з того, що чинним законодавством не передбачено необхідності погодження будівництва промислово-складського комплексу органами Національної поліції.

В іншій частині позовних вимог (про визнання протиправним та скасування припису) провадження у справі закрито у зв`язку з тим, що такі позовні вимоги не підсудні місцевому загальному суду.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивач вчинив правопорушення, за яке його і було притягнуто до відповідальності, а саме здійснював будівництво промислово-складського комплексу без погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції, що на переконання апелянта є його компетенцією, а не органів архітектурно-будівельного контролю.

Також у своїй скарзі апелянт стверджує про те, що позовні вимоги в цій справі заявлені до неналежного відповідача, оскільки Управління патрульної поліції є лише структурним підрозділом Департаменту патрульної поліції та не може бути самостійним суб`єктом адміністративного процесу.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 03..04.2020 було відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на необґрунтованості доводів апелянта та наголошуючи на тому, що він не вчиняв жодного правопорушення, передбаченого статтею 140 КУпАП, за якою його притягнуто до адміністративної відповідальності.

Крім того, у своєму відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що позовні вимоги у цій справі ним було заявлено до суб`єкта владних повноважень, яким прийнято оскаржувані рішення, і що саме цей суб`єкт приймав участь при розгляді справи в суді першої інстанції та подав зазначену апеляційну скаргу.

Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач є директором ТОВ «ВМ Групп».

Зазначеним товариством здійснюється будівництво виробничо-складського комплексу за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, біля автомобільної дороги 0101313 Боярка-Київ, Чоп км 1+700 (праворуч).

У зв`язку з цим позивачем як замовником зареєстровано в органах архітектурно-будівельного контролю декларацію про початок виконання будівельних робіт та отримано відповідні містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки № 187.

Управлінням превентивної діяльності ГУ НП в Київській області узгоджено схему організації дорожнього руху на улаштування заїзду та виїзду до виробничо-складського комплексу біля автомобільної дороги 0101313 Боярка-Київ, Чоп км 1+700 (праворуч).

30.07.2019 інспектором УПП у Київській області Департаменту патрульної поліції відносно позивача, як посадової особи ТОВ «ВМ Групп» винесено постанову серії НК № 039623 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, у справі про адміністративне правопорушення.

У зазначеній постанові зазначено, що 30.07.2019 о 13:40 год. на Київській обласній автодорозі 0101313 ОСОБА_1 порушив правила дорожнього руху, п. 52-3 Закону України «Про дорожній рух», чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене частиною другою статті 140 КУпАП.

За вказане правопорушення позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн.

Також 30.07.2019 інспектором УПП у Київській області Департаменту патрульної поліції складено вимогу (припис) № 567, якою позивача зобов`язано надати для ознайомлення відповідні документи про погодження будівництва, яке здійснюється, відповідним органом Національної поліції.

Позивач, вважаючи вказану постанову та вимогу (припис) протиправними, звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), Законами України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII), «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII (далі - Закон № 3353-XII), «Про основи містобудування» від 16.11.1992 № 2780-XII (далі - Закон № 2780-XII), Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою КМУ від 10.10.2001 р. № 1306 (далі - ПДР).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У частині першій статті 3 Закону № 580-VIII закріплено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 2 Закону № 580-VIII передбачено, що завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначає Закон № 3353-XII.

Згідно з частинами першою - четвертою статті 24 Закону № 3353-XII власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні.

При виконанні робіт по ремонту і утриманню автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів дорожньо-експлуатаційні організації у першочерговому порядку повинні здійснювати заходи щодо безпеки дорожнього руху на основі обліку і аналізу дорожньо-транспортних пригод, результатів обстежень і огляду автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, і передусім на аварійних і небезпечних ділянках та у місцях концентрації дорожньо-транспортних пригод.

Власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або органи, уповноважені ними здійснювати експлуатаційне утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, мають право вимагати від користувачів дотримання чинних законодавчих і нормативних актів стосовно дорожнього руху, правил ремонту і утримання доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування дорогами і дорожніми спорудами та їх охорони.

Єдині правила ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, правила користування ними та їх охорони затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст. 52-3 Закону № 3353-XII до повноважень Національної поліції у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху належать: участь у реалізації в межах своїх повноважень державної політики у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечення безпеки дорожнього руху; організація супроводження і забезпечення безпечного руху транспортних засобів спеціального призначення; погодження відповідно до вимог цього Закону, інших законодавчих актів проектів на будівництво, реконструкцію і ремонт автомобільних доріг, залізничних переїздів, комплексів дорожнього сервісу та інших споруд у межах відведення автомобільних доріг або червоних ліній міських вулиць і доріг; погодження поданих у встановленому порядку пропозицій стосовно обладнання засобами організації дорожнього руху місць виконання дорожніх робіт, проектів та схем організації дорожнього руху, маршрутів руху пасажирського транспорту, маршрутів організованого руху громадян і місць їх збору, порядку проведення спортивних та інших масових заходів, які можуть створити перешкоди дорожньому руху; видача в установленому порядку у випадках, передбачених законом, дозволів на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні; здійснення контролю за безпекою дорожнього руху під час надання послуг з перевезення пасажирів чи вантажів, у тому числі небезпечних, додержанням законодавства у зазначеній сфері, розробленням і видачею в установленому порядку документів щодо погодження маршрутів руху транспортних засобів під час дорожнього перевезення небезпечних вантажів; інформування учасників дорожнього руху про фіксацію фактів правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі.

Національна поліція також здійснює контроль за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі, виконанням установлених Кабінетом Міністрів України правил паркування транспортних засобів у частині забезпечення безпеки дорожнього руху на майданчиках для паркування, а у випадках та порядку, визначених законом, тимчасово затримує і доставляє транспортний засіб, у тому числі з використанням спеціальних транспортних засобів (коли розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху), на спеціальні майданчики чи стоянки для тимчасового зберігання, відповідно до закону тимчасово вилучає посвідчення водія.

У ст. 53 Закону № 3353-XII визначено, що юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.

Статтею 140 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил, норм і стандартів при утриманні автомобільних доріг і вулиць, невжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху чи позначення на автомобільних дорогах і вулицях місць провадження робіт.

Так, відповідно до частини другої статті 140 КУпАП порушення визначеного законодавством порядку погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції: встановлення рекламоносіїв, технічних засобів організації дорожнього руху, проведення будь-яких робіт на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах; розроблення проектної документації на будівництво, реконструкцію і ремонт автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів та об`єктів дорожнього сервісу; здійснення пасажирських перевезень за встановленими маршрутами руху транспортних засобів загального користування - тягне за собою накладення штрафу на громадян у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб`єктів господарської діяльності - у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У ст. 245 КУпАП закріплено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Отже, законодавством, а саме статтею 140 КУпАП, регламентовано адміністративну відповідальність за порушення правил, норм і стандартів при утриманні автомобільних доріг і вулиць, невжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху чи позначення на автомобільних дорогах і вулицях місць провадження робіт.

При цьому, однією з підстав для притягнення особи до відповідальності за вказаною нормою є порушення визначеного законодавством порядку погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції: встановлення проведення будь-яких робіт на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах; розроблення проектної документації на будівництво, реконструкцію і ремонт автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів та об`єктів дорожнього сервісу.

Разом з тим, відповідний склад правопорушення повинен підтверджуватися належними і необхідними доказами у розумінні ст. 251 КУпАП та ст. 73, 74 КАС України.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що ТОВ «ВМ Групп», директором якого є позивач, на підставі документів, погоджених органами архітектурно-будівельного контролю, зокрема містобудівних умов та обмежень і декларації про початок виконання будівельних робіт, здійснювало будівництво виробничо-складського комплексу за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка.

Водночас, зазначений об`єкт будівництва не розташований на автомобільних дорогах, вулицях або залізничних переїздах і проведення будівельних робіт не стосується реконструкції та/або ремонту автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, об`єктів дорожнього сервісу.

Отже, підстави для притягнення позивача до відповідальності за ст. 140 КУпАП, у даному випадку, відсутні.

Крім того, судова колегія відзначає, що жодною нормою чинного законодавства не передбачено ані обов`язку суб`єкта господарювання погоджувати з органами Національної поліції будівництво промислово-складського комплексу, ані відповідних повноважень таких органів.

Державне регулювання у сфері містобудування, відповідно до положень Закону № 2780-XII, здійснюється органами архітектурно-будівельного контролю, а не поліцією.

З огляду на викладене, доводи апелянта про те, що позивач вчинив правопорушення, за яке його було притягнуто до відповідальності, а саме здійснював будівництво промислово-складського комплексу без погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції, що на переконання апелянта є його компетенцією, а не органів архітектурно-будівельного контролю, є необґрунтованими.

Твердження апелянта про те, що позовні вимоги в цій справі заявлені до неналежного відповідача, оскільки Управління патрульної поліції є лише структурним підрозділом Департаменту патрульної поліції та не може бути самостійним суб`єктом адміністративного процесу, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки посадовою особою саме УПП позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності, складно оскаржувану ним постанову та припис, саме представник УПП приймав участь при розгляді цієї справи в суді першої інстанції та подав дану апеляційну скаргу.

При цьому, як стверджує безпосередньо сам апелянт, УПП є суб`єктом владних повноважень, створено та дії у структурі ДПП, та відповідно до ст.ст. 4, 5 КАС України може бути відповідачем у справі.

Надаючи оцінку всім доводам апелянта, судова колегія також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Відповідно до ст. 6 КАС України, ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо протиправності спірної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, необхідності її скасування та закриття провадження у справі.

Отже, ухвалюючи рішення щодо вказаних позовних вимог, суд першої інстанції повно встановив обставини справи та правильно застосував норми матеріального і процесуального права, а тому відповідно до ст. 316 КАС України, в цій частині оскаржуване рішення суду підлягає залишенню без змін.

Разом з тим, перевіряючи рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги, відповідно до ст. 308 КАС України, в частині щодо визнання судом постанови неправомірною колегія суддів зазначає наступне.

Особливості розгляду спорів даної категорії врегульовано ст. 286 КАС України, у частині третій якої визначено виключний перелік способів захисту порушеного права особи, які можуть бути застосовані судом та серед яких відсутній такий спосіб як визнання постанови неправомірною.

Водночас, вказаною нормою передбачено такий спосіб захисту як скасування спірної постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, що достатнім для відновлення порушеного права та законного інтересу позивача, та відповідно ст. 9 КАС України обумовлює необхідність вийти за межі позовних вимог та задовольнити їх у цій частині таким чином.

Отже, при вирішенні спору щодо вказаних позовних вимог судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, що призвело до обрання неправильного способу захисту прав позивача та неправильного вирішення спору щодо таких вимог, а отже відповідно до ст. 317 КАС України рішення суду в цій частині підлягає скасуванню.

Доводів щодо протиправності рішення суду першої інстанції в частині закриття провадження у справі апеляційна скарга відповідача не містить, тому відповідно до ст. 308 КАС України, апеляційний перегляд в цій частині не здійснюється.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Управління патрульної поліції в Київській області підлягає задоволенню частково, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 жовтня 2019 року в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови - скасуванню, а такі позовні вимоги - задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 272, 286, 308, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Київській області - задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 жовтня 2019 року в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови - скасувати та ухвалити постанову, якою адміністративний позов у цій частині позовних вимог - задовольнити частково.

Постанову від 30.07.2019 серії НК № 039623 про накладення адміністративного стягнення, винесену інспектором Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції - скасувати та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 .

У задоволенні адміністративного позову в іншій частині зазначених позовних вимог - відмовити.

В іншій частині рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Судове рішення виготовлено 04.05.2020.

Головуючий суддя

Судді: