Справа № 460/1781/20
Суддя: Гудима Н.С.
Дата ухвалення: 2020-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

06 травня 2020 року м. Рівне №460/1781/20
Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гудими Н.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправною бездіяльності щодо непризначення з 24.02.2019 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку у відповідності до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та зобов`язання призначити з 24.02.2019 пенсію за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку на 5 років згідно зі ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач має статус громадянина, який постійно працював чи працює або проживає чи проживав на території в зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого (добровільного) відселення (категорія 3). Стверджує, що станом на 01.01.1993 проживав у зоні гарантованого добровільного відселення 6 років 6 місяців 24 дні, а загалом прожив у зоні гарантованого добровільного відселення більше 30 років і проживає на даний час, а тому, на думку позивача, має право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 6 років. У зв`язку з цим, в лютому 2019 року, досягнувши 54-річного віку, позивач звернувся до органу Пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Повідомляє, що за результатами первинного звернення до відповідача з такою заявою документи в нього не прийняли і в усному порядку роз`яснили, що позивач не має права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку. На чергове звернення позивача листом від 07.11.2019 відповідач повідомив, що позивач не має права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, оскільки у нього недостатньо стажу та не підтверджено факт роботи в зоні гарантованого добровільного відселення. Згодом листом від 16.12.2019 відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії з мотивів відсутності необхідного страхового стажу. Після доплати позивачем страхових внесків його загальний страховий стаж становить 20 років 11 місяців 20 днів, однак даний факт залишився без реагування відповідача. Так, листом від 28.12.2019 відповідач повідомив позивачу, що підставою для відмови у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку є те, що крім недостатності стажу, первинними документами не підтверджено, що виконробська дільниця, на якій працював позивач, знаходилася у зоні гарантованого добровільного відселення, а відповідну довідку виконкому Соломіївської сільської ради від 16.08.2019 неможливо взяти до уваги, оскільки у ній не зазначено підставу її видачі. Вважає бездіяльність відповідача щодо непризначення пенсії протиправною та необґрунтованою, оскільки факт проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення підтверджується відповідними довідками органів місцевого самоврядування, паспортом та посвідченням потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи. За таких обставин, просить позов задовольнити.

Ухвалою від 16.03.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.63-64).

02.04.2020 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (а.с.71-74), в якому на обґрунтування заперечень вказано, що вперше з письмовою заявою про надання роз`яснення щодо визначення права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку позивач звернувся 30.20.2019, а тому вимога позивача про призначення пенсії з 24.02.2019 є безпідставною. Зазначено, що з огляду на вимоги ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та надані копії документів, позивач права на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку не має, оскільки станом на 01.01.1993 позивач не прожив (не відпрацював) не менше 3 років у зоні гарантованого добровільного відселення, починаючи з дати аварії на ЧАЕС та відсутній необхідний страховий стаж 20 років. Наголошено, що користуючись посвідченням потерпілого внаслідок аварії на ЧАЕС, позивач не має права на пільгове пенсійне забезпечення відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». За таких обставин сторона відповідача просила суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Розгляд справи здійснено судом 06.05.2020, у зв`язку з перебування головуючого судді у відпустці відповідно до наказу Рівненського окружного адміністративного суду від 31.03.2020 №103-від.

Водночас, суд звертає увагу, що згідно з пунктом 3 Розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на запобігання поширення коронавірусної хвороби (COVID-19), строки розгляду адміністративної справи продовжуються на строк дії такого карантину.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, то відповідно до ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши позовну заяву та відзив до неї, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 має статус громадянина, який постійно працював чи працює, або проживав чи проживає в зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого (добровільного) відселення (категорія 3), що підтверджується копією посвідчення Серії НОМЕР_1 , виданого 01.03.1993 (а.с.11).

Як свідчать матеріали справи, 30.10.2019 позивач звернувся до начальника Володимирецького відділу обслуговування громадян ГУ ПФУ в Рівненській області з заявою про надання роз`яснень щодо визначення права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (а.с.76)

07.11.2019 листом №489/02.5 Володимирецький відділ обслуговування громадян ГУ ПФУ в Рівненській області повідомив позивача, що аналізуючи подані документи, довідку про проживання Великоцепцевицької сільської ради №1615 від 08.04.2019 та відомості про стаж та роботу, неможливо встановити місцезнаходження Горинської виконробської дільниці та Стир-горинського райуправління річкового транспорту і призначити пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" як потерпілому від Чорнобильської катастрофи 3 категорії (а.с.77).

26.11.2019 позивач звернувся до Володимирецького відділу обслуговування громадян ГУ ПФУ в Рівненській області з заявою, яка зареєстрована відповідачем 02.12.2019 за вх.№1678, про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (а.с.81-84).

16.12.2019 за результатами розгляду вказаної заяви ГУ ПФУ в Рівненській області листом №25734/03 повідомило позивача, що враховуючи положення ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» немає підстав для призначення позивачу пенсії за віком як потерпілому від Чорнобильської катастрофи 3 категорії через відсутність необхідного страхового стажу 20 років (а.с.48).

28.12.2019 листом №27150/03 ГУ ПФУ в Рівненській області на заміну попереднього листа від 16.12.2019 відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки не підтверджено період роботи у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років та відсутній необхідний страховий стаж 20 років (26 років (необхідний страховий стаж при призначенні пенсії за віком у період з 01.01.2019 по 31.12.2019) - 6 років (зменшення загального пенсійного віку та відповідного страхового стажу)) (а.с.50-51).

24.12.2019 позивач подав до Володимирецького відділу обслуговування громадян ГУ ПФУ в Рівненській області заяву, у якій зазначив про бажання доплатити за неповні січень-грудень 2004 року, січень-грудень 2005 року та січень-березень 2006 року страхові внески у сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок з метою зарахування зазначених місяців до страхового стажу як повних місяців (а.с.55).

09.01.2020 Володимирецький відділ обслуговування громадян ГУ ПФУ в Рівненській області надав позивачу повідомлення-розрахунок необхідної доплати в сумі 824,17 грн.(а.с.56).

27.01.2020, сплативши вказану суму, позивач вчергове звернувся до відповідача з заявою про призначення йому пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку (а.с.57).

06.02.2020 ГУ ПФУ в Рівненській області листом № 80/02.5 у відповідь на зазначену заяву повідомило, що позивач звертався з заявою про призначення пенсії 02.12.2019 і по ній надана відповідь від 28.12.2019 №27150/03, зокрема, про відмову у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку через відсутність стажу та права, оскільки не підтверджено період роботи у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років (а.с.116).

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо непризначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною першою ст.9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.03.2003, який набрав чинності 01.01.2004, передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Умови призначення пенсії за віком встановлено ст.26 цього Закону. Зокрема, право на пенсію за віком мають особи після досягнення віку 60 років, з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року за наявності страхового стажу не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 (далі - Закон №796-ХІІ).

Статтею 49 цього Закону визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно з ч.1 ст.55 Закону №796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Пунктом 2 ч.1 ст.55 Закону №796-ХІІ передбачено, зокрема, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи - особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Частиною третьою цієї статті прямо передбачено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Системний аналіз вказаних правових норм свідчить на користь того, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться за нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.03.2003 і з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991. Іншими словами, норми спеціального закону в даному випадку застосовуються субсидіарно із нормами загального закону, доповнюють і конкретизують їх.

Зміст копії паспорта громадянина України позивача свідчить, що місцем проживання останнього з 19.08.1982 і по даний час є с.Великі Цепцевичі Володимирецького району Рівненської області (а.с.10).

Згідно з довідкою №1615 від 08.04.2019, виданою Великоцепцевицькою сільською радою Володимирецького району Рівненської області, ОСОБА_1 дійсно зареєстрований та постійно проживає в с. Великі Цепцевичі Володимирецького району Рівненської області з 23.02.1965 по 23.02.1983 та з 02.06.1986 по теперішній час. Як свідчить зміст довідки вона видана на підставі відомостей погосподарської книги за 1983-2020 роки (а.с.14).

25.11.2019 Великоцепцевицькою сільською радою Володимирецького району Рівненської області видано нову довідку № 3099 , яка за змістом ідентична попередній (а.с.21).

В силу положень Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР №106 від 23.07.1991, с.Великі Цепцевичі Володимирецького району належить до зони гарантованого добровільного відселення.

Зазначений період проживання позивача в с.Великі Цепцевичі Володимирецького району Рівненської області згідно з п.2 ч.1 ст.55 Закону № 796-ХІІ надає йому право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 6 років.

Перелік документів, що подаються до органу Пенсійного фонду для призначення пенсії, встановлений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок №22-1).

Відповідно до п.1 Порядку 22-1 заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Згідно з п.2.1 цього Порядку до заяви про призначення пенсії за віком додається, зокрема, документ, який засвідчує особливий статус особи, а саме посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Отже, у довідці має бути зазначено період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, та така має бути видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями). При цьому, законодавець не встановив та не затвердив певного зразка довідки та вимог до неї.

Судом встановлено, що зазначені вимоги Порядку позивачем дотримані, оскільки надано як копію посвідчення громадянина, який постійно проживає чи проживав або працює чи працював в зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення серії НОМЕР_1 від 01.03.1993, так і довідки про періоди проживання на відповідній території в с.Великі Цепцевичі Рівненської області.

Дослідивши надані позивачем довідки №1615 від 08.04.2019 та №3099 від 25.11.2019, суд встановив, що такі містять чітко визначені періоди проживання позивача: з 23.02.1965 по 23.02.1983 та з 02.06.1986 по теперішній час, місце проживання: с.Великі Цепцевичі та суб`єкта виготовлення відповідної довідки: виконком Великоцепцевицької сільської ради, який є органом місцевого самоврядування.

Таким чином, наявні в матеріалах справи докази підтверджують факт проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення протягом того періоду часу, що необхідний для підтвердження права на додаткове зменшення пенсійного віку, передбаченого положеннями п.2 ч.1 ст.55 Закону №796-ХІІ.

Враховуючи наведене, підстав для неприйняття до уваги вказаних довідок та неврахування відповідних періодів проживання позивача на території радіоактивного забруднення при розгляді заяви про призначення пенсії у відповідача не було.

Твердження відповідача, що ним не було взято до уваги ці довідки при розгляді заяви позивача, оскільки вони суперечать за змістом довідці про реєстрацію місця проживання №428 від 25.11.2019, виданої військовим обліковцем Великоцепцевицької сільської ради (а.с.86), суд оцінює критично. Зазначені довідки не містять розбіжностей, не змінюють і не суперечать одна одній, їхня відмінність полягає лише в тому, що в довідці №428 від 25.11.2019 фактично відображено відомості з паспорта позивача: про реєстрацію місця проживання в с.Великі Цепцевичі з 1982 року, тобто за своїм змістом довідки №1615 від 08.04.2019 та №3099 від 25.11.2019 ширші та інформативніші.

Разом з тим, судом встановлено, що 01.03.1993 Рівненською обласною державною адміністрацією ОСОБА_1 видано посвідчення громадянина, який постійно працював чи працює або проживав чи проживає в зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення (категорія 3) Серії НОМЕР_1 .

У зв`язку з цим, суд зазначає, що згідно зі ст.9 Закону №796-ХІІ особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є:

1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків;

2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт;

4) громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.

Статтею 14 Закону №796-ХІІ для встановлення пільг і компенсацій визначені окремі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які: постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 року прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій; постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3.

Згідно зі ст.65 Закону №796-ХІІ учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року №51 "Про затвердження Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Порядок) затверджений порядок, який регулює правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до п.2 Порядку посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.

Отже, за наявності підстав передбачених ст.14 Закону №796-ХІІ особі видається відповідне посвідчення, яке надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими цим Законом, та після отримання такого посвідчення, особа вважається такою, що має статус потерпілої від ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до статті 11 Закону.

Відповідно до абз.5 п.6 Порядку потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які станом на 1 січня 1993 р. прожили в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, і таким, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а в зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" (категорія 3) серії Б зеленого кольору.

Пунктом 11 Порядку встановлено, що особам, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які станом на 1 січня 1993 року прожили в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток 5); особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а в зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток 6).

Системний аналіз положень статей 9, 14 Закону №796-ХІІ у поєднанні із нормою ч. 3 ст. 65 цього Закону дають підстави для висновку, що основним доказом проживання, роботи або навчання на території зони радіоактивного забруднення чи участі в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи або посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, яке відповідно до змісту ст.14 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", є підставою для призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку (ст. 55 Закону № 796-ХІІ). Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Судом враховано, що на час звернення позивача до суду належність позивача до особи потерпілої від Чорнобильської катастрофи 3 категорії ніким не оспорювалась, посвідчення серії НОМЕР_1 від 01.03.1993 не скасовано, не визнано недійсним, а отже є таким, що підлягає для застосування і надання пільг, встановлених Законом № 796-ХІІ. Однією із таких пільг є зменшення віку, необхідного для призначення і виплати пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону №796-ХІІ.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладена Верховним Судом у постановах від 11.09.2019 у справі №205/8713/16-а, від 25.11.2019 у справі №464/4150/17, від 09.01.2020 у справі №363/3976/16-а та від 06.04.2020 у справі №752/15346/17.

Таким чином, наявність у позивача зазначеного посвідчення є достатнім підтвердженням факту, що він на протязі 3 років до 01.01.1993 року проживав у зоні посиленого радіоекологічного контролю, що ставилося під сумнів відповідачем.

Натомість, у випадку наявності доказів, які б могли спростувати обґрунтованість видачі посвідчення ОСОБА_1 , відповідач мав право звернутися до регіональної комісії для встановлення факту необґрунтованої видачі посвідчення, відповідно до Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 №551. Поміж тим, цього не зробив і доказів зворотного матеріали справи не містять.

У свою чергу, судом критично оцінюються аргументи відповідача, що згідно з записами трудової книжки в період з 13.04.1987 по 19.04.1989 позивач працював в Луцькій технічній дільниці водних шляхів та в період з 20.04.1989 по 01.03.1994 - в Стир-Горинському райуправлінні річкового транспорту (реорганізоване у Волинський річковий порт), а тому вказаний період не може бути взятий при обрахунку, оскільки дана обставина не може бути самостійною та виключною підставою для відмови у призначені позивачу зазначеної пенсії. Так, у відповідності до ч.1 ст.48 Кодексу законів про працю трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника, а отже, трудова книжка не відноситься до документів, які підтверджують період проживання потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи в зоні гарантованого добровільного відселення. В даному випадку записи трудової книжки не є тими доказами, які спростовують відомості про місце проживання позивача.

Окрім цього, надання інших документів, які би підтверджували період проживання особи в зоні гарантованого добровільного відселення, окрім як довідки органу місцевого самоврядування, законодавством не передбачено.

Таким чином, суд вважає, що дані трудової книжки не можуть спростувати факту постійного проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення, що підтверджено довідками Великоцепцевицької сільської ради та посвідченням потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3).

З урахуванням наведеного, виходячи із системного аналізу положень чинного законодавства та фактичних обставин справи, суд вважає, що відповідач не спростував належність та достатність наданих позивачем документів, тоді як для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком із зниженням пенсійного віку як потерпілому від Чорнобильської катастрофи надані всі необхідні для цього документи, які є належними.

Встановлені в ході судового розгляду обставини справи в їх сукупності свідчать про наявність у позивача необхідного періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення та, в свою чергу, права на користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ, зокрема щодо призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

З огляду на таке, суд дійшов висновку про наявність у позивача порушеного права, яке підлягає судовому захисту шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо непризначення позивачу пенсії зі зниженням пенсійного віку на 6 років.

Відповідно до статті 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.03.2003, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до частини першої статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Так, відповідно до пункту першого вказаної статті пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. При відстрочці часу призначення пенсії за віком пенсія з урахуванням положень статті 29 цього Закону призначається за заявою пенсіонера з дня, що настає за останнім днем місяця, в якому набуто повний місяць страхового стажу (у тому числі сумарно) для відстрочки часу виходу на пенсію, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з такого дня.

У пункті 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846, днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Як встановлено судом, позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком 26.11.2019 (зареєстрована відповідачем 02.12.2019 за №1678) (а.с.81).

За таких обставин, належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах з 26.11.2019, а не 24.02.2019 як просив позивач.

Твердження відповідача про порушення позивачем строків звернення до суду з даним позовом суд оцінює критично та відхиляє як безпідставні, з огляду на таке.

Згідно з вимогами ст.122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, сторонами не заперечується, що позивач звернувся до відповідача за заявою про призначення пенсії 26.11.2019 та отримав відмову у призначенні пенсії, оформлену листом від 16.12.2019 за №25734/03. Тобто, з часу отримання вказаного листа від 16.12.2019 позивач дізнався про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За захистом таких порушених прав та інтересів, позивач звернувся до суду 05.03.2020 (відповідно до відбитку штемпеля поштового органу на конверті) тобто, з дотриманням шестимісячного строку, встановленого ст.122 КАС України. Жодних доказів протилежного відповідачем не надано та матеріали справи не містять.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не виконав процесуального обов`язку доказування власної позиції та не довів правомірності своєї поведінки у спірних правовідносинах, натомість доводи позивача відповідають обставинам справи та ґрунтуються на нормах матеріального закону.

Суд пам`ятає, що згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачений при поданні позовної заяви судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 630,00 грн.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Короленка, 7, м.Рівне, 33028, ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо непризначення ОСОБА_1 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області з 26.11.2019 призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст.55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 630 (шістсот тридцять) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Відповідно до пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк на апеляційне оскарження рішення суду продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Повний текст рішення складений 06 травня 2020 року.

Суддя Гудима Н.С.