Справа № 540/135/20
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2020-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
______________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2020 р.м.ОдесаСправа № 540/135/20
Головуючий в 1 інстанції: Ковбій О.В.

ухвала суду 1 інстанції прийнята у м. Херсон

10 лютого 2020 року

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Димерлія О.О., Єщенка О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14.11.2019 року №20909-51,-

В С Т А Н О В И В :

У січні 2020 року, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14.11.2019 року № 20909-51.

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 10.02.2020 року, позовну заяву ОСОБА_1 разом з доданими документами повернуто позивачу, відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України (а.с.32-34).

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою у якій просить скасувати ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 10.02.2020 року мотивуючи тим, що вказана ухвала порушує його Конституційні права на захист, передбачені ст. 55 Конституції України.

В обґрунтування доводів зазначив, що згідно даних з сайту Укрпошти щодо відстеження вручення поштового відправлення, відправлення № 771 (яким була надіслана вимога) вручене особисто 30.12.2019 року о 19:59 год, але в журналі Доставної дільниці № 2 навпроти фамілії апелянта стоїть розпис, який йому не належить. Дане поштове відправлення отримала донька ОСОБА_2 (2002 р.н.) та передала його апелянту лише 08.01.2020 року, оскільки отримавши дане відправлення поїхала з друзями відпочивати. Таким чином, зазначає що отримав оскаржену вимогу 08.01.2020 року і з цього терміну вважає перебіг строку звернення до суду для її оскарження.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов до переконання, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з огляду на наступне.

Згідно з ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно з п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, у якому просить визнати протиправним рішення Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про сплату недоїмки в розмірі 26539,26 грн. та скасувати вимогу про сплату боргу №Ф-20909-51 від 14.11.2019 року.

Ухвалою від 27.01.2020 року позовну заяву залишено без руху для надання можливості позивачу звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення з позовними вимогами або вказати інші підстави для поновлення строку, а також для усунення інших недоліків, зазначених судом в ухвалі.

05.02.2020 року недоліки позову ОСОБА_1 усунув частково.

Приймаю оскаржувану ухвалу про повернення позовної заяви відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 подано даний позов із пропуском встановленого строку, суд не вважає зазначені у позові та заяві про поновлення строку звернення до суду обставини поважними та достатніми, адже позивачем не вказаної жодної обставини, яка об`єктивно унеможливила б його звернення до суду за захистом своїх прав протягом спеціального строку у десять днів, передбачених на оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ, обставини щодо несвоєчасного отримання рішення відповідача від іншого члену сім`ї є не підтвердженими жодними доказом, та навіть в разі їх дійсності, не є непереборною обставиною, яка перешкоджала позивачу своєчасно звернутись до суду.

Судова колегія з такими висновками суду першої інстанції погоджується з огляду на наступне.

Статтею 123 КАС України встановлено наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Частиною 2 статті 123 КАС України визначено, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову є скасування рішення Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про сплату недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 26539,26 грн. та скасування вимоги про сплату боргу №Ф-20909-51 від 14.11.2019 року.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон №№ 2464-VI).

Дія Закону № 2464-VI поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону (частина перша статті 2 цього Закону).

Згідно з абзацами 4, 5, 6 частини четвертої статті 25 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки, платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку. Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.

Порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (абзац 8 частини 4 статті 25 Закону №2464-VI).

Відповідно до абзацу 9 частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI, у разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.

Пунктом 1.3 статті 1 Податкового Кодексу України (далі - ПК України) визначено, що цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури визначені Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", з банків, на які поширюються норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.

Отже, з вказаного слідує, що положення ПК України не поширюються на відносини щодо порядку сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, як і відповідальність за порушення такого порядку.

Таким чином, при оскарженні рішення податкового органу прийнятого в межах Закону №2464-VI, строк звернення до адміністративного суду визначений приписами пункту 56.18 статті 56, статті 102 ПК України не застосовується, про що також зазначив Верховний Суд в постановах від 31 січня 2019 року у справі №802/983/18-а, від 17 липня 2019 року у справі №0740/1050/18 та Верховний Суд в постанові від 08.08.2019 по справі № 480/106/19.

Проте, як це передбачено ч.2 ст. 122 КАС України, до спірних правовідносин застосовуються положення Закону №2464-VI в частині строку оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки), про що правильно було зазначено судом першої інстанції.

На підставі викладеного, судова колегія вважає вірним висновок суду першої інстанції, про те що позивач має право оскаржити вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.11.2019 р. №20909-51 протягом 10 денного строку з дня її отримання, визначеного абзацом 9 частини 4 статті 25 Закону №2464-VI.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22.10.96 за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Стосовно застосування строку позовної давності в контексті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у справі "Gradescolo S.R.L. проти Молдови" Суд зазначив, що дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд. Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

Таким чином, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Для вирішення питання про застосування строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно встановити початок його перебігу.

В даному випадку, з позову та заяви про поновлення строку звернення до суду вбачається, що позивач вважає датою, коли йому стало відомо про існування оскарженого рішення - 08.01.2020 року, тобто дату, коли ним отримано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-20909-51 від 14.11.2019 року від дочки, яка отримала її 30.12.2019 року.

Обґрунтування поважності причин пропуску строку позивачем зводиться до того, що отримавши поштове відправлення з вимогою про сплату боргу (недоїмки) дочка надала її позивачу лише 08.01.2020 року.

Як свідчать матеріали справи, вірно встановлено судом першої інстанції та позивачем не заперечується, фактично поштове відправлення №771, яке містило оскаржене рішення Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, отримане членом сім`ї ОСОБА_1 (а саме: його донькою) - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Жодного належного та достатнього доказу на підтвердження отримання зазначеного поштового відправлення з оскарженою вимогою податкового органу саме неповнолітньою донькою, факту від`їзду дочки на наступний день на відпочинок та передачі отриманого нею поштового відправлення позивачу лише 08.01.2020 року апелянтом не надано, як і не було надано до суду першої інстанції.

Натомість, абз.1 п.99 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. № 270 передбачено, що рекомендовані поштові відправлення (крім рекомендованих листів з позначкою "Судова повістка"), рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним.

Презумпція вручення адресату листа добросовісним працівником поштового зв`язку може бути підставлена під сумнів та спростована доказами, які доводять неможливість такого вручення (ВС/КАС, справа №222/1402/16-а від 20 березня 2019р.).

Таким чином, за наявних у справі документів - підписаного реєстру про отримання поштових відправлень (в графі розписка в одержанні читається прізвище " ОСОБА_1 ") та відсутності доказів протилежного, судом першої інстанції правильно враховано сформовану Верховним судом презумпцію вручення адресату листа добросовісним працівником поштового зв`язку, що передбачає його отримання або позивачем особисто або повнолітнім членом його сім`ї.

З огляду на вказане, судом першої інстанції правильно встановлено відсутність у ОСОБА_1 обґрунтованих законних підстав ігнорувати приписи Закону №2464-VI та вважати, що перебіг десятиденного строку на судове оскарження рішення відповідача починається з дати отримання його від дочки.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачу стало відомо про існування вимоги Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про сплату боргу №Ф-20909-51 від 14.11.2019 року саме 30.12.2019 року та саме з цієї дати строк звернення позивача до суду з вимогою щодо оскарження рішення відповідача почав свій перебіг.

Проте, ОСОБА_1 звернувся до суду тільки 20.01.2020 року, тобто з порушенням строку звернення.

Поряд з цим, колегія суддів зауважує, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Апелянтом не вказано жодної обставини, яка об`єктивно унеможливила б його звернення до суду за захистом своїх прав протягом спеціального строку у десять днів, передбачених на оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ, обставини щодо несвоєчасного отримання рішення відповідача від іншого члену сім`ї є не підтвердженими жодними доказом, та навіть в разі їх дійсності, не є непереборною обставиною, яка перешкоджала позивачу своєчасно звернутись до суду, про що правильно вказано судом першої інстанції.

Таким чином, вказана причина правомірно не визнана судом першої інстанції поважною, так як не носить ознак об`єктивності та непереборності.

Враховуючи викладене, переконливих фактичних обставин, які б свідчили про дійсні істотні перешкоди чи труднощі для своєчасного звернення позивача до суду за захистом своїх прав не встановлено, про що правомірно вказано судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі.

На підставі наведених вище обґрунтувань, на переконання колегії суддів, судом першої інстанції правомірно визнано неповажними підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду викладені позивачем в заяві від 04.02.2020 року, урахуванням чого вірно застосовані наслідки, передбачені ч. 2 ст. 123 КАС України у вигляді повернення позовної заяви позивачу.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що позивач не позбавлений права на повторне звернення до суду з адміністративним позовом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, приходить до переконання, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам ст.242 КАС України.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, як судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишите без задоволення.

Ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14.11.2019 року №20909-51 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Танасогло Т.М.
Судді Димерлій О.О. Єщенко О.В.