Справа № 160/4653/20
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

30 квітня 2020 року Справа № 160/4653/20

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Неклеса О.М., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КАС України, суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду чи відмови у відкритті провадження у справі.

Розглянувши позовну заяву та додані до неї документи, суд дійшов висновку, що даний позов cлід повернути з огляду на наступне.

Частиною 2 ст. 160 КАС України встановлено, що позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Пунктом 1 ч. 1, ч. 2, ч. 8, ч. 9 ст. 59 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені довіреністю фізичної або юридичної особи. Довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або, у визначених законом випадках, іншою особою.

У разі подання представником до суду заяви, скарги, клопотання він додає довіреність або інший документ, що посвідчує його повноваження, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження на момент подання відповідної заяви, скарги, клопотання.

Довіреності або інші документи, які підтверджують повноваження представника і були посвідчені в інших державах, повинні бути легалізовані в установленому законодавством порядку, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Враховуючи викладене, сторона у справі має право на звернення до суду через представника лише на підставі документу, що посвідчує його повноваження у визначеному законом порядку.

Відповідно до ст. 43 Закону України "Про нотаріат" визначено, що при вчиненні нотаріальної дії нотаріуси встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії.

Встановлення особи здійснюється за паспортом громадянина України або за іншими документами, які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо особи громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії (паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний чи службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідка на проживання особи, яка мешкає в Україні, національний паспорт іноземця або документ, що його замінює, посвідчення особи з інвалідністю чи учасника Другої світової війни, посвідчення, видане за місцем роботи фізичної особи).

Процедура встановлення особи передбачає ознайомлення нотаріуса з відповідними документами в присутності осіб, які беруть участь у вчиненні нотаріальних дій, та надання їм правової оцінки щодо відповідності вимогам чинного законодавства, зокрема, вимогам постанови Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ Про затвердження положень про паспорт громадянина України та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон постанови Кабінету Міністрів України від 15.03.2015 №302 Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, якою, на виконання вимог частини другої статті 15 та абзацу другого частини другої статті 21 Закону України Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, затверджено: Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України; та інших нормативно-правових актів.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 22 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" встановлено, що паспорт громадянина України для виїзду за кордон є документом, що посвідчує особу, підтверджує громадянство України особи, на яку він оформлений.

Паспорт громадянина України для виїзду за кордон оформляється, зокрема, особам, які досягли шістнадцятирічного віку, - на 10 років.

Аналізуючи вищенаведені норми, можна дійти висновку, що повноваження представника фізичної особи можуть підтверджуватися, зокрема, довіреністю фізичної особи посвідченою нотаріально, при цьому, при вчиненні нотаріальної дії, нотаріус повинен встановити особи учасників цивільних відносин на підставі, зокрема, паспорта громадянина України для виїзду за кордон, що є чинним на момент здійснення такої нотаріальної дії, окрім того, довіреність, яка підтверджують повноваження представника і була посвідчена в іншій державі, повинна бути легалізована в установленому законодавством порядку, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ст. 13 Закону України Про міжнародне приватне право документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Для вчинення будь-яких нотаріальних дій, у тому числі, і для засвідчення вірності перекладу та вірності копій, документи, які складено за кордоном, повинні прийматися нотаріусами за умови їх легалізації або проставляння апостилю, якщо інше не передбачено міжнародними договорами.

Легалізація документів та/або проставлення апостилю - це процес підтвердження походження документів. Як апостиль, так і легалізація підтверджують справжність підпису особи, що засвідчила документ.

Апостиль ставиться для використання документів в країнах, які підписали Гаазьку конвенцію, яка була прийнята в 1961 році, згода на обов`язковість якої надана Законом України від 10 січня 2002 року Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів та вступила в силу в Україні в 2003 році.

Згідно із ст. 1 Гаазької конвенції ця Конвенція поширюється на офіційні документи, які були складені на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави.

Для цілей цієї Конвенції офіційними документами вважаються: a) документи, які виходять від органу або посадової особи, що діють у сфері судової юрисдикції держави, включаючи документи, які виходять від органів прокуратури, секретаря суду або судового виконавця; b) адміністративні документи; c) нотаріальні акти; d) офіційні свідоцтва, виконані на документах, підписаних особами у їх приватній якості, такі як офіційні свідоцтва про реєстрацію документа або факту, який існував на певну дату, та офіційні і нотаріальні засвідчення підписів.

Статтею 3 цієї Конвенції передбачено, що єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостилю компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Відповідно до ст. 4 Конвенції передбачений в ч. 1 ст. 3 цієї Конвенції апостиль проставляється на самому документі або на окремому аркуші, що скріпляється з документом; він повинен відповідати зразку, що додається до цієї Конвенції.

Таким чином, для цілей прийняття документа, складеного в Державі Ізраїль та звільнення його від процедури консульської легалізації, цей документ повинен містити апостиль або бути скріпленим з апостилем.

Пунктом 13 Правил проставлення апостилю на офіційних документах, призначених для використання на території інших держав, затверджених Наказом Міністерства закордонних справ України, Міністерства освіти і науки України, Міністерства юстиції України від 5 грудня 2003 року № 237/803/151/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12 грудня 2003 року за № 1151/8472, апостиль проставляється у формі відбитка штампа, візуалізації на папері апостилю, сформованого за допомогою програмних засобів ведення Реєстру у формі електронного документа, або візуалізації на папері апостилю, сформованого за допомогою інформаційної системи. Розмноження та копіювання (фотокопіювання) апостилю не дозволяється.

Як вбачається з матеріалів справи, позовну заяву ОСОБА_1 , подано та підписано представником Акерманом Олегом Матвійовичем на підставі довіреності посвідченої 31 січня 2019 року, м. Тель-Авів, Держава Ізраїль, з проставленням апостилю відповідно до Гаазької конвенції від 05 жовтня 1961 року.

Зі змісту копії довіреності від 31 січня 2019 року, доданої до матеріалів позовної заяви на підтвердження повноваження представника позивача Акермана О.М. щодо підписання позову від імені позивача, видно, що особу позивача - ОСОБА_1 було встановлено на підставі закордонного паспорта громадянина України НОМЕР_1 від 16.10.1998р. виданого органом 0400 на ім`я ОСОБА_1 , яка мешкає за адресою АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 .

Як вбачається зі змісту копії паспорту позивача для виїзду за кордон НОМЕР_1 від 16.10.1998 р., термін дії якого сплинув 16.10.2008 р., в якому є відмітка про продовження терміну дії даного паспорта до 16.10.2018 р., тобто станом на 31.01.2019 р. (дата вчинення нотаріальної дії щодо засвідчення довіреності), вказаний паспорт вже був недійсним, а тому не є належним документом, що посвідчує особу позивача при вчиненні нотаріальної дії, а відповідно і не може бути належним доказом на підтвердження повноважень представника позивача Акермана О.М., який підписав позов, оскільки довіреність копія якої долучена до позовної заяви, була видана 31.01.2019 р. на підставі закордонного паспорта особи строк дії якого сплинув на момент оформлення такої довіреності - 31.01.2019 р. Також у вищевказаному паспорті копія якого долучена до позовної заяви, відсутні жодні інші відмітки, окрім продовження його до 16.10.2018 р.

Тобто, на момент підписання довіреності від 31.01.2019 року термін дії паспорта НОМЕР_1 від 16.10.1998р. (з відміткою про продовження до 16.10.2018 р.) на ім`я ОСОБА_1 для виїзду за кордон, на підставі якого була видана вищевказана довіреність сплинув.

Окрім того, як вбачається з наданих до суду документів, неможливо встановити яким чином при встановлені особи та засвідчені справжності підпису позивача на довіреності від 31.01.2019 року було встановлено її по батькові, оскільки вищевказана довіреність видана на підставі закордонного паспорту громадянина України НОМЕР_1 в якому по батькові відсутнє, при тому, що жодних інших документів окрім вищевказаного паспорту при засвідчені справжності підпису не надавалось.

Також суд зазначає, що в матеріалах справи міститься паспорт позивача для виїзду за кордон НОМЕР_2 від 20.11.2019 р. з якого вбачається, що він виданий вже після видачі довіреності від 31.01.2019 р., а тому не може вважатися належним доказом на підтвердження особи позивача, яка 31.01.2019 року підписала довіреність.

Практика Європейського суду з прав людини, відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини №3477-IV від 23.02.2006, є джерелом права.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов`язаної з його правами та обов`язками.

У рішенні Європейського суду з прав людини Чуйкіна проти України ((CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява №28924/04) 13 січня 2011 року ОСТАТОЧНЕ) вказано, що стаття 6 Конвенції втілює право на суд, в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі Голдер проти Сполученого Королівства (Golder v. the United Kingdom), пп. 28- 36, Series A № 18).

Разом з тим, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням. Вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, яке може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб (рішення від 28.05.1985 у справі Ешингдейн проти Сполученого Королівства, (п. 57).

Оскільки на момент підписання довіреності термін дії паспорта НОМЕР_1 від 16.10.1998р. ОСОБА_1 для виїзду за кордон сплинув, а новий паспорт для виїзду за кордон НОМЕР_2 був виданий лише 20.11.2019 р., суд приходить до висновку, що у представника ОСОБА_2 відсутні повноваження на право подання та підписання даного позову.

Пунктом 3 частини 4 статті 169 КАС України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Згідно ч. 6 ст. 169 КАС України про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Копія ухвали про залишення позовної заяви без руху або про повернення позовної заяви надсилається особі, яка подала позовну заяву, не пізніше наступного дня після її постановлення. Копія позовної заяви залишається в суді.

Вказаний адміністративний позов надійшов на адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду шляхом поштового зв`язку. Адреса відправника на конверті: АДРЕСА_3 , ОСОБА_2 . В зв`язку із чим копія ухвали про повернення позовної заяви буде направлена судом за вищевказаною адресою.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 43, 59, 169, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати ОСОБА_2 разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до частини 8 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256 та 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 30.04.2020 р.

Суддя О.М. Неклеса