Справа № 300/558/20
Суддя: Матуляк Я.П.
Дата ухвалення: 2020-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" травня 2020 р. справа № 300/558/20

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Матуляка Я.П., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про зобов`язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про зобов`язання до вчинення дій.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем за наслідками розгляду поданої позивачем заяви про призначення пенсії за віком та доданих документів, відмовлено в у призначенні пенсії за віком зважаючи на те, що обчислений згідно поданих документів загальний страховий стаж позивача становить 9 років 9 місяців 23 дні, при необхідному стажі 26 років. До загального стажу відповідачем не зараховано стаж роботи набутого на території Російської Федерації.

Позивач не погоджується з таким висновком відповідача, оскільки факт роботи на території Російської Федерації в різні періоди з 2007 по 2019 роки підтверджується записами у трудовій книжці та довідками.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.03.2020 дану позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України та надано десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для усунення недоліку.

30.03.2020 позивачем зазначений в ухвалі про залишення позовної заяви без руху недолік усунутий.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.04.2020 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 24.04.2020, в якому, заперечуючи проти позову, просив в задоволенні відмовити з тих підстав, що позивач з 07.10.1992 року і по даний час отримує пенсію по інвалідності. Після призначення пенсії позивач продовжила працювати на території Російської Федерації. Пенсійне забезпечення осіб, які працюють на території Російської Федерації визначено Угодою про гарантії прав громадян учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Відповідач зазначає, що період роботи громадян держав-учасниць Угоди, набутий, зокрема, на території Російської Федерації, зараховується до трудового стажу лише під час первинного призначення пенсії, здійснення перерахунків пенсій з урахуванням стажу, набутого на території Російської Федерації, набутого вже після призначення пенсії Угодою не передбачено. Окрім того, відповідно до Угоди пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди і членів їх сімей відбувається згідно із законодавством держави на території якої вони проживають. В індивідуальних відомостях про застраховану особу період роботи на території Російської Федерації, як страховий стаж, не відображається, страхові внески за період роботи з 2007 по 2019 роки не сплачувались. Таким чином, на переконання відповідача, при переведенні позивача з пенсії по інвалідності, призначеної в 1992, на пенсію за віком - підстав для зарахування до страхового стажу періоду роботи в Російській Федерації немає, оскільки період роботи на території Російської Федерації в розумінні Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не є страховим стажем та враховується під час подальших перерахунків вже призначеної пенсії. Окрім того, звернув увагу суду на ту обставину, що заява про призначення пенсії за віком подана з порушення порядку подання заяви для призначення пенсії. Просив у задоволенні позову відмовити.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, встановив наступне.

ОСОБА_1 , 1960 року народження, з 05.06.1996 отримує пенсію по інвалідності ІІ групи внаслідок загального захворювання (а.с. 14).

Відомостями трудової книжки та архівними довідками підтверджується, що позивач у періоди з 23.07.2007 по 03.03.2008, з 28.01.2010 по 14.01.2011, з 06.07.2011 по 05.05.2012, з 08.12.2014 по 27.10.2015, з 18.12.2015 по 30.06.2016, з 04.07.2016 по 14.12.2016, з 23.01.2017 по 15.01.2018, з 20.02.2018 по 28.09.2018, з 01.10.2018 по 13.02.2019, з 21.02.2019 по 31.06.2019 працювала на підприємствах ТОВ «Генеральне підрядне будівельно-монтажне управління-2», ТОВ «Ф-Фасад», ТОВ «Сварго-Фасад» та ТОВ «СВФ», які знаходяться на території Російської Федерації (а.с.7-10,15-22).

27.08.2019 представник позивача звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком, з врахуванням страхового стажу, одержаного з 23.07.2007 по 03.03.2008, з 28.01.2010 по 14.01.2011, з 06.07.2011 по 05.05.2012, з 08.12.2014 по 27.10.2015, з 18.12.2015 по 30.06.2016, з 04.07.2016 по 14.12.2016, з 23.01.2017 по 15.01.2018, з 20.02.2018 по 28.09.2018, з 01.10.2018 по 13.02.2019, з 21.02.2019 по 31.06.2019 в ТОВ «Генеральне підрядне будівельно-монтажне управління-2», ТОВ «Ф-Фасад», ТОВ «Сварго-Фасад» та ТОВ «СВФ», які знаходяться на території Російської Федерації (а.с.11).

25.09.2019 відповідачем надано відповідь на заяву позивача за №17095/03, згідно з якою повідомлено про відсутність підстав для врахування до страхового стажу періодів роботи в Російській Федерації під час переведення її з пенсії по інвалідності на пенсію за віком з посиланням на приписи Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992 та приписи Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Також вказано на недостатність страхового стажу, який становить 9 років 9 місяців 23 дні при необхідному - 26 років (а.с.13).

Позивач вважаючи дії відповідача щодо незарахування до її страхового стажу періоду роботи у Російській Федерації, згідно з трудовою книжкою, порушенням її права на пенсійне забезпечення, звернулась з вказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим фактичним обставинам у справі, суд зазначає наступне.

Пунктом 1 статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено такі види пенсій: пенсія за віком, пенсія по інвалідності, пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За приписами п. 1 ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

Згідно ст. 1 Угоди «Про гарантії прав громадян держав-учасників Співдружності незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення» від 13 березня 1992 року, укладеною між Україною і Росією, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Угоди «Про гарантії прав громадян держав-учасників Співдружності незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення» від 13 березня 1992 року, укладеною між Україною і Росією, для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно із вимогами ч. 2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Суд зазначає, що положення «Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення» від 13 березня 1992 року, гарантуючи захист прав громадян у сфері пенсійного забезпечення, стосуються призначення пенсії, а не її перерахунку чи переведення з одного виду пенсії на інший, та передбачають, що пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються лише під час первинного призначення пенсії, здійснення перерахунку пенсії з урахуванням стажу, набутого на території Російської Федерації вже після призначення пенсії в Україні, Угодою не передбачено.

Крім цього, суд зазначає, що позивачем не сплачувалися страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України за періоди її роботи з 23.07.2007 по 03.03.2008, з 28.01.2010 по 14.01.2011, з 06.07.2011 по 05.05.2012, з 08.12.2014 по 27.10.2015, з 18.12.2015 по 30.06.2016, з 04.07.2016 по 14.12.2016, з 23.01.2017 по 15.01.2018, з 20.02.2018 по 28.09.2018, з 01.10.2018 по 13.02.2019, з 21.02.2019 по 31.06.2019 в ТОВ «Генеральне підрядне будівельно-монтажне управління-2», ТОВ «Ф-Фасад», ТОВ «Сварго-Фасад» та ТОВ «СВФ», які знаходяться на території Російської Федерації, тому такі періоди роботи не можуть бути зараховані до страхового стажу позивача, оскільки добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування вона не приймала.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підсумовуючи все вищевикладене, суд доходить висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають до задоволення.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018) про зобов`язання до вчинення дій - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Відповідно до п.3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України, строк на апеляційне оскарження рішення суду продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Матуляк Я.П.