Справа № П/320/377/20
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2020-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2020 року № П/320/377/20

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у м. Києві у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, в якому просить:

- стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Київській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за вересень та жовтень 2011 року у сумі 8 593,04 грн;

- стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Київській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.03.2018 по 03.01.2020, що визначається у сумі 87 884 гривень 67 копійок;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Київській області перерахувати до бюджету утримані з заробітку ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу за період лютий - вересень 2011 року: прибутковий податок у сумі 5043,71 грн. та військовий збір у сумі 420,31 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на виконання постанови Київського окружного адміністративного суду від 18.10.2011 у справі №2а-2499/11/1070, відповідачем, у порядку негайного виконання вказаної постанови, було поновлено ОСОБА_1 на роботі та виплачено середній заробіток у межах одного місяця у розмірі 3461,07 грн. Пояснено, що в іншій частині, а саме - здійснення розрахунку та виплати за час вимушеного прогулу, постанова КОАС від 18.10.2011 у справі №2а-2499/11/1070 виконана відповідачем лише 21.03.2018, шляхом безспірного зарахування на картковий рахунок позивача суми грошових коштів у розмірі 22556,59 грн. Проте, на думку позивача, Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області не у повному обсязі виконано вимоги постанови КОАС від 18.10.2011 у справі №2а-2499/11/1070, оскільки розмір його середнього заробітку за час вимушеного прогулу (04.01.2011-09.11.2011), з урахуванням середньоденного заробітку - 3461,07 грн, має становити 34610,70 грн, у той час, як відповідачем фактично виплачено 26017,66 грн. З огляду на наведене, позивач вважає, що недоотримана сума у розмірі 8593,04 грн підлягає стягненню з відповідача.

Крім того, на переконання позивача, враховуючи затримку виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 21.03.2018 по 03.01.2020, на його користь підлягає стягненню сума середнього заробітку за час затримки у розмірі 87884,67 грн.

Відповідач з адміністративним позовом не погодився, надав до суду відзив, в якому вказав, що позивачем здійснено не правильний розрахунок суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, адже ним не враховано необхідності утримання податків та зборів із відповідної суми. Зауважив, що у постанові Київського окружного адміністративного суду від 18.10.2011 у справі №2а-2499/11/1070 не було вказано суми, яку належить сплатити позивачеві як середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також тривалість такого прогулу. Пояснено, що остаточний розрахунок з позивачем було здійснено у 2018 році, шляхом нарахування та виплати суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 28020,61 грн, з якої було відраховано податки та збори: прибутковий податок 5043,71 грн та військовий збір 420,31 грн. Тому, на переконання Головного управління Держгеокадастру у Київській області, позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та необґрунтованими.

Ухвалою суду від 20.01.2020 відкрито загальне позовне провадження в даній адміністративній справі.

Протокольною ухвалою суду від 16.03.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. У ході судового засідання, призначеного на 16.03.2020, з урахуванням думки сторін, суд на місці ухвалив перейти у письмове провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Як убачається з матеріалів справи, постановою Київського окружного адміністративного суду від 18.10.2011 у справі №2а-2499/11/1070, вимоги ОСОБА_1 задоволені частково: зобов`язано поновити позивача на посаді провідного спеціаліста відділу організації, планування та аналізу інспекторської діяльності Управління державної інспекції з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держкомзему у Київській області, правонаступником якого є Держгеокадастр у Київській області; зобов`язано Головне управління Держкомзему у Київській області здійснити розрахунок та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу; стягнути з Головного управління Держкомзему у Київській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за один місяць у сумі 3461 (три тисячі чотириста шістдесят одна) грн. 07 коп.

Вказана постанова набрала законної сили 12.04.2012 (ухвала Київського апеляційного адміністративного суду, якою апеляційну скаргу Головного управління Держкомзему у Київській області залишено без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 18.10.2011 - без змін).

На виконання вищезазначеної постанови суду, Головне управління Держкомзему у Київській області видало наказ від 316-к від 09.11.2011, яким поновлено позивача на посаді провідного спеціаліста відділу організації, планування та аналізу інспекторської діяльності управління державної інспекції з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держкомзему у Київській області.

Крім того, у порядку негайного виконання рішення суду, Головним управління Держкомзему у Київській області на користь ОСОБА_1 виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу в межах одного місяця у сумі 3461 (три тисячі чотириста шістдесят одна) грн. 07 коп.

Судом встановлено, що 21.03.2018 на картковий рахунок позивача, відкритий у ПАТ КБ "ПриватБанк" надійшли грошові кошти у сумі 22556,59 грн. У коментарі до платежу зазначено, що кошти надіслані на виконання постанови Київського окружного адміністративного суду від 18.10.2011 у справі №2а-2499/11/1070.

Позивач вважає, що відповідачем не у повному обсязі виконано постанову КОАС від 18.10.2011 у справі №2а-2499/11/1070, з огляду на те, що залишок невиплаченої суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу з урахуванням виплаченої суми 3461,07 грн у 2012 році, становить 31149,63 грн, а не 22556,59 грн.

Зважаючи на наведене вище, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, які склались між сторонами спору, суд зазначає наступне.

Положеннями статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 94 Кодексу законів про працю та статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Сплата коштів за вимушений прогул є гарантією особи та виконує компенсаторну функцію у відносинах незаконного її звільнення, впливає на відносини соціального захисту, право на що визначено статтею 46 Конституції України.

Відповідно до статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Велика Палата Верховного Суду, аналізуючи вказану норму під час розгляду справи №826/808/16 у постанові від 20.06.2018, дійшла висновку, що виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу та законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин.

Обставинами даної справи є те, що приписами постанови Київського окружного адміністративного суду від 18.10.2011 у справі №2а-2499/11/1070 визнано незаконним звільнення ОСОБА_1 з посади провідного спеціаліста відділу організації, планування та аналізу інспекторської діяльності управління державної інспекції з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держкомзему у Київській області. Вказаною постановою також вирішено стягнути на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, а у порядку негайного виконання стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу у межах одного місяця - 3461,07 грн.

При цьому, постанова КОАС від 18.10.2011 у справі №2а-2499/11/1070 у частині виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу була виконана відповідачем 21.03.2018, шляхом банківського переказу на рахунок позивача у розмірі 22556,59 грн, що підтверджується платіжним дорученням (а.с. 45).

Обґрунтовуючи правомірність нарахування саме такої суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача, Головне управління Держгеокадастру у Київській області посилається на те, що у постанові КОАС від 18.10.2011 у справі №2а-2499/11/1070 не було вказано суми, яку належить сплатити позивачу, а також на те, що сума середньомісячного заробітку у розмірі 3461,07 грн, на яку посилається позивач, визначена без відрахування податків та зборів.

Однак, дослідивши наявні матеріали справи та її фактичні обставини, суд не погоджується із такими мотивами відповідача, пояснюючи це наступним.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території.

У відповідності до частини першої статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» від 13 червня 2007 року № 8 передбачено, що за змістом частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого, передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (див. рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25 липня 2002 року; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11. листопада 2007 року) (пункт 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини» від 18 листопада 2003 року №01-8/1427).

У цьому контексті, суд наголошує, що у відповідності до постанови Київського окружного адміністративного суду від 18.10.2011 у справі №2а-2499/11/1070, яка набрала законної сили 12.04.2012, вставленою та визначеною сумою середнього заробітку позивача за один місяць, яка підлягала негайному стягненню з відповідача, є 3461,07 грн.

До того ж, як встановлено судом та не заперечується сторонами, саме таку суму самостійно сплатив відповідач на користь позивача платіжним дорученням від 11.01.2012 №UI955, не ставлячи її під сумнів.

Тому, беручи до уваги період вимушеного прогулу з 04.01.2011 (дата звільнення позивача) по 09.11.2011 (дата поновлення на роботі), який складає 10 місяців, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу має складати 34610, 70 грн, у зв`язку із чим, 21.03.2018 відповідач повинен був перевести на рахунок ОСОБА_1 суму грошових коштів у розмірі 31149,63 грн (34610,70 грн - 3461,07 грн), а не 22556,59 грн.

Серед іншого, суд також звертає увагу, що обраховуючи суму заробітку за час вимушеного прогулу позивача, Головне управління Держгеокадастру у Київській області здійснило розрахунок, взявши період вимушеного прогулу з лютого по вересень 2011 року, що не ґрунтується на фактичних обставинах, адже належним періодом мав бути лютий - жовтень 2011 року.

Суд також бере до уваги те, що рядом судових рішень за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області (адміністративні справи №№810/6035/15, 810/1092/17 та 810/1996/18), на користь позивача стягувався середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні, однак відповідачем не спростовувались та не заперечувались суми, покладені в основу підрахунків.

Безпідставними та необґрунтованими суд також вважає доводи відповідача щодо встановлення вищезазначеними судовими рішеннями факту того, що Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області був проведений остаточний розрахунок з позивачем 21.03.2018. Суд наголошує, що предметом розгляду наведених справ, була виплата позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, судами не досліджувались обставини виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 04.01.2011 по 09.11.2011 та не надавалась правова оцінка визначенню розміру такого заробітку.

За таких обставин, суд дійшов до висновку, що виплата позивачу 21.03.2018 суми грошових кошів у розмірі 22556,59 є неналежною, та розрахованою не у відповідності до вимог чинного законодавства та існуючого судового рішення, яке набрало законної сили.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.03.2018 по 03.01.2020 у розмірі 87884,67 грн, суд зазначає наступне.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені статтею 116 КЗпП, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, за період з 21.03.2018 по 03.01.2020 (понад 21 місяць) включно відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до довідки Головного управління Держгеокадастру у Київській області розмір середньомісячної заробітної плати позивача визначено у сумі 4128,81 грн, а розмір середньоденної заробітної плати визначено у сумі 196,61 грн.

Тому, за період з 21.03.2018 по 03.01.2020 розмір стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні розраховується наступним чином: з 21.03.2018 по 03.01.2020 - 447 робочих днів; 447 робочих днів х 196,61 грн = 87 884,67 грн.

Таким чином, сума середнього заробітку за весь час затримки за період з 21.03.2018 по 03.01.2020, становить 87884,67 грн та підлягає стягненню на користь позивача.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача перерахувати до бюджету утримані з заробітку ОСОБА_2 за час вимушеного прогулу за період лютий - вересень 2011 року: прибутковий податок у сумі 5043,71 грн та військовий збір у сумі 420,31 грн, суд зазначає наступне.

Як свідчать наявні матеріали справи, зокрема платіжні доручення від 20.02.2018 №75 та №76, Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області сплачені військовий збір у розмірі 420,31 грн та податок з доходів фізичних осіб у розмірі 5043,71 грн за 2011 рік на підставі постанови КОАС від 18.10.2011 у справі №2а-2499/11/1070 (а.с. 81-82).

Отже, позовні вимоги ОСОБА_2 у цій частині не обґрунтовуються правовим чином та не підлягають задоволенню.

Як встановлено частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав до суду достатньо належних і достовірних доказів, а відтак, не довва правомірності своїх дій.

У підсумку, з урахування вищезазначеного у сукупності, суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача, а відтак позовні вимоги вважає такими, що підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Київській області () на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за вересень та жовтень 2011 року у сумі 8593 (вісім тисяч п`ятсот дев`яносто три) грн 04 коп.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Київській області () на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.03.2018 по 03.01.2020, що визначається у сумі 87884 (вісімдесят сім тисяч вісімсот вісімдесят чотири) 67 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог, - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лисенко В.І.