Справа № 640/15381/19
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2020-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 квітня 2020 року м. Київ № 640/15381/19
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Військової частини НОМЕР_1
провизнання протиправним та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії
Третя особа без самостійних вимог на предмет спору:
- Національне агентство з питань запобігання корупції;
встановив:
До Окружного адміністративного суду міста Києва (далі також суд) звернувся ОСОБА_1 (далі також позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі також відповідач), третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Національне агентство з питань запобігання корупції, в останній редакції якого від 10.03.2020 просив суд:

- визнати неправомірними та незаконними рішення і дії відповідача в частині притягнення позивача до відповідальності шляхом невиплати йому грошового забезпечення за період з 31.05.2019 по 02.06.2019 та грошової премії за червень 2019 року згідно з пунктами 4 та 5 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 14.06.2019 №611 «Про результати проведення службового розслідування», а також наслідків цього наказу у вигляді зменшення розміру належного позивачу грошового забезпечення за червень 2019 року згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 03.07.2019 №690 «Про преміювання військовослужбовців за червень 2019 року»;

- скасувати пункти 4 та 5 наказу відповідача від 14.06.2019 №611 «Про результати проведення службового розслідування», а також наслідків цього наказу у вигляді зменшення розміру належного позивачу грошового забезпечення за червень 2019 року згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 03.07.2019 №690 «Про преміювання військовослужбовців за червень 2019 року»;

- зобов`язати відповідача внести зміни до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.07.2019 №690 «Про преміювання військовослужбовців за червень 2019», здійснити перерахунок розміру належного позивачу грошового забезпечення за червень 2019 року та виплатити недоотримане грошове забезпечення в повному обсязі (з урахуванням виплачених сум).

Ухвалою суду від 19.08.2019 відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на безпідставне позбавлення його відповідачем частини грошового забезпечення за червень 2019 року, в тому числі й премії, відповідно до пунктів 4 та 5 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 14.06.2019 №611 «Про результати проведення службового розслідування», прийнятого на підставі акту службового розслідування від 10.06.2019, яким встановлено відсутність позивача на службі в період з 31.05.2019 по 02.06.2019 без поважних причин.

Спростовуючи висновок відповідача про відсутність на службі без поважних причин, позивач зазначив про поважність причин відсутності на службі у зв`язку зі звільненням від роботи через поганий стан здоров`я.

Протиправність дій відповідача позивач також обґрунтовує упередженим до нього ставленням посадових осіб відповідача, обумовленим, на його думку, зверненням позивача до Національного агентства з питань запобігання корупції з повідомленням про правопорушення, які мають ознаки кримінального правопорушення, передбаченого статтею 364 Кримінального кодексу України, вчинені посадовими особами Міністерства оборони України, яке в подальшому було направлене для розгляду до Національної поліції України.

Відповідач відзив на позовну заяву до суду не надіслав, хоча належним чином повідомлений про судовий розгляд справи. На вимогу суду надіслав копії оскаржуваного наказу та низку інших доказів, що стосуються предмету спору.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Національне агентство з питань запобігання корупції в письмових поясненнях, надісланих на адресу суду, зазначило про відсутність інформації, що стосується обставин, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, та просило розглядати справу за наявними у ній матеріалами.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на підставі контракту, укладеного з Міністерством оборони України проходить військову службу в Збройних Силах України.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) з 17.10.2017 позивач проходить службу на посаді старшого офіцера відділу комплектування офіцерами управління персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 , у зв`язку з чим перебуває в указаній військовій частині на всіх видах забезпечення, що підтверджується копією витягу із указаного наказу.

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.06.2019 №561 «Про призначення службового розслідування» заступником начальника командного центру штабу військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_2 проведено службове розслідування за фактом неприбуття на військову службу з відрядження після проходження атестаційної комісії командування Сухопутних військ Збройних Сил України старшого офіцера відділу комплектування офіцерським складом управління персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_1 , результати якого оформлено актом службового розслідування від 10.06.2019 вх.№1118.

Згідно з цим актом в ході службового розслідування встановлено відсутність позивача на службі в період з 31.05.2019 по 02.06.2019 без поважних причин.

Як зазначено в акті службового розслідування, позивач відмовився надати письмове пояснення щодо причин відсутності на службі, мотивуючи погіршенням стану здоров`я, що підтверджується актом про відмову надати таке пояснення від 04.06.2019. Інформація про погіршення стану здоров`я позивача в період з 31.05.2019 по 02.06.2019 відсутня, оскільки до військово-медичної служби військової частини НОМЕР_1 він не звертався, довідка про амбулаторне лікування (звільнення від виконання службових обов`язків) йому не оформлювалась та відповідачу не надавалась, про що у ході службового розслідування повідомив підполковник медичної служби ОСОБА_3 .

Згідно з поясненнями начальника адміністративного відділу секретаря військової ради військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_4 , наданими у ході службового розслідування, документи по хворобі позивач за вищевказаний період часу відповідачу не надавав.

Шляхом опитування оперативних чергових управління персоналу щодо підтвердження місцеперебування позивача на службі у вищевказаний період службовою перевіркою також підтверджено відсутність позивача на робочому місці у вищевказаний період.

Позивач прибув до місця проходження служби лише о 7:00 год. 03.06.2019, що підтверджується поясненнями опитаних військовослужбовців, тоді ж здав уповноваженій особі посвідчення про відрядження, де було зроблено відмітку «прибув до військової частини НОМЕР_1 03.06.2019», та здав квитки на проїзд міським транспортом рейсом «Дніпро-Київ» та в зворотному напрямку для відшкодування витрат, пов`язаних з відрядженням.

Водночас в акті службового розслідування вказано, що для відшкодування витрат, пов`язаних з відрядженням, ОСОБА_1 надав відповідачу квиток на проїзд міським транспортом рейсом №36 31.05.2019 о 17:00 год. за маршрутом «Київ-Дніпро», який придбав у водія автобуса. Всупереч вимогам наказу Міністерства транспорту та зв`язку України від 25.05.2006 №503 «Про затвердження Типових форм квитків на проїзд пасажирів і перевезення багажу на маршрутах загального користування» згаданий квиток не містить інформації про вартість проїзду за розрахунками пасажирських перевізників, інформацію про перевізника, страховика та страхову суму.

Також в акті зазначено, що у разі неможливості придбання позивачем квитка в касі через його відсутність, що зумовило необхідність придбання квитка у водія автобуса, відповідно до вимог Інструкції про відрядження військовослужбовців Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 20.02.2017 №105, для підтвердження затримки в дорозі з незалежних від військовослужбовця причин позивач повинен був отримати відповідну відмітку в посвідченні про відрядження або довідку про причини затримки в органі управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України чи військового комісара, а за їх відсутності в органах місцевого самоврядування. Однак такі відмітки в документах позивача про відрядження відсутні, згадана довідка не надавалася.

У зв`язку з цим в акті службового розслідування викладено висновок про порушення позивачем:

- статей 11, 12 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України;

- статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України;

- частини четвертої статті 407 Кримінального кодексу України;

- наказу Міністерства оборони України від 20.02.2017 №105 «Про затвердження Інструкції про відрядження військовослужбовців Збройних Сил України»;

- наказу Міністерства транспорту та зв`язку України від 25.05.2006 №503 «Про затвердження Типових форм квитків на проїзд пасажирів і перевезення багажу на маршрутах загального користування».

В акті службового розслідування також зазначено, що станом на час проведення цього службового розслідування полковник ОСОБА_1 має попередження про неповну службову відповідність та вісім незнятих дисциплінарних стягнень, причинами та умовами, що сприяли вчиненню нового правопорушення є особиста його недисциплінованість та ігнорування вимог законодавства.

У зв`язку з викладеним в акті службового розслідування пропонувалося, поміж іншого, організувати контроль за службовою діяльністю старшого офіцера відділу комплектування офіцерським складом полковника ОСОБА_1 , недопущення фактів порушення цим офіцером вимог статутів Збройних Сил України та передумов скоєння протиправних дій.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 14.06.2019 №611 «Про результати службового розслідування» вирішено, зокрема:

- службове розслідування за фактом неприбуття на військову службу з відрядження після проходження атестаційної комісії командування Сухопутних військ Збройних Сил України старшого офіцера відділу комплектування офіцерським складом управління персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_1 вважати закінченим (пункт 1 наказу);

- відповідно до пункту 5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, не виплачувати премію за червень місяць 2019 року старшому офіцеру відділу комплектування офіцерським складом управління персоналу штабу полковнику ОСОБА_1 за невихід на службу без поважних причин в період з 31.05. по 02.06.2019 включно (пункт 4 наказу);

- відповідно до пункту 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, не виплачувати грошове забезпечення старшому офіцеру відділу комплектування офіцерським складом управління персоналу штабу полковнику ОСОБА_1 за час відсутності на військовій службі без поважних причин в період з 31.05. по 02.06.2019 включно (пункт 5 наказу).

Пунктом 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 ід 23.07.2019 №690 «Про преміювання військовослужбовців за червень 2019 року» вирішено не виплачувати позивачу премію за червень 2019 року за невихід на службу без поважних причин відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 14.06.2019 №611 «Про результати проведення службового розслідування».

З листа фінансово-економічного управління командування сухопутних військ Збройних Сил України від 06.08.2019 №116/14/3/1044/1 вбачається, що позивачу у червні 2019 року не виплачено грошове забезпечення за період з 31.05.2019 по 02.06.2019 та позбавлено його премії за невихід на роботу без поважних причин в указаний період.

Не погоджуючись із пунктами 4 та 5 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 14.06.2019 №611, наказом командира військової частини НОМЕР_1 в частині невиплати йому премії у червні 2019 року та діями відповідача щодо невиплати йому грошового забезпечення за період з 31.05.2019 по 02.06.2019 та згаданої премії, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить із такого.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначені Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» (далі - Статут внутрішньої служби).

Згідно зі статтею 11 Статуту внутрішньої служби необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки:

- свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;

- бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим;

- беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини;

- постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України;

- знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно;

- дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України;

поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини;

-бути пильним, суворо зберігати державну таємницю;

- вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання;

- виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни;

- додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі Дисциплінарний статут), встановлено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця:

- додержуватися Конституції та законів України, військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів;

- бути пильним, зберігати державну та військову таємницю;

- додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство;

- виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету;

- поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків;

- не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

За змістом статті 5 Дисциплінарного статуту стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Відповідно до статті 26 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Статтею 45 Дисциплінарного статуту визначено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Згідно зі статтями 68 та 69 Дисциплінарного статуту відповідно на молодших та старших офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідність; пониження в посаді; пониження військового звання на один ступінь; звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; позбавлення військового звання, а на вищих офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідність; пониження у посаді.

Аналіз змісту наказів командира військової частини НОМЕР_1 від 14.06.2019 №611 «Про результати проведення службового розслідування» та від 03.07.2019 №690 «Про преміювання військовослужбовців за червень 2019 року» дає підстави суду стверджувати про те, що на підставі акту службового розслідування від 10.06.2019 до дисциплінарної та іншого виду відповідальності позивач не притягувався.

Що стосується правомірності невиплати позивачу частини грошового забезпечення за період з 31.05.2019 по 02.06.2019 та позбавлення премії у червні 2019 року у зв`язку з відсутністю на робочому місці в період з 31.05.2019 по 02.06.2019, суд уважає за необхідне заначити таке.

Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

За змістом статті 9 названого Закону держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі Порядок №260), яким визначено механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди; допомоги.

Згідно з пунктом 3 розділу І Порядку №260 підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є:

-штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина);

- накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження;

- накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення;

- накази про присвоєння військових звань;

- грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Пунктом 8 розділу І Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.

Грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).

Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир).

За змістом пункту 9 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я) (далі - відпустка для лікування у зв`язку з хворобою), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).

Згідно з пунктом 15 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення не виплачується: за час надання військовослужбовцям відпусток відповідно до чинного законодавства України, за якими не передбачено збереження заробітної плати; якщо виплачуються академічні стипендії; за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше; за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки; за час тимчасового виконання обов`язків понад два місяці за новими посадами у зв`язку з переведенням військової частини на інший штат (внесення змін до штату);за час тримання військовослужбовців під вартою чи перебування під цілодобовим домашнім арештом; за час відбування покарання на гауптвахті військовослужбовцями строкової військової служби.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Відповідно до пункту «в» статті 27 Дисциплінарного статуту до офіцерів застосовується таке заохочення як грошова премія.

Згідно з пунктами 1, 3 та 5 розділу ХVI Порядку №260 командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби.

Виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється на підставі наказу командира військової частини, який видається до 05 числа місяця, наступного за місяцем преміювання, з урахуванням військової дисципліни, наявності дисциплінарних стягнень, показників виконання службових обов`язків.

Військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються, зокрема, у випадку невиходу на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення.

Таким чином, відповідно до вищевказаних законодавчих приписів:

- грошове забезпечення військовослужбовцю виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою і не виплачується за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше;

- премія, яка є частиною грошового забезпечення військовослужбовця, не виплачується йому через відсутність службі без поважних причин.

Судом встановлено, що підставою для невиплати відповідачем позивачу грошового забезпечення за період з 31.05.2019 по 02.06.2019 та невиплати йому премії у червні 2019 року слугував викладений в акті службового розслідування від 10.06.2019 висновок про відсутність ОСОБА_1 на службі з 31.05.2019 по 02.06.2019 без поважних причин.

Однак, такий висновок спростовується наданими позивачем довідкою Головного військово-медичного клінічного ордена Червоної Зірки центру «ГВКГ» (клініка амбулаторної допомоги) від 31.05.2019, відповідно до якої позивач за станом здоров`я потребує звільнення від виконання службових обов`язків на строк з 31.05.2019 по 02.06.2019, та копією медичної книжки позивача із записом лікаря від 31.05.2019 з рекомендаціями щодо його лікування та звільнення за станом здоров`я від виконання службових обов`язків на строк з 31.05.2019 по 02.06.2019.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що звільнення позивача від виконання службових обов`язків за станом здоров`я є поважною причиною його відсутності на службі з 31.05.2019 по 02.06.2019 та свідчить про відсутність підстав для невиплати йому грошового забезпечення за цей період, а також премії за червень 2019 року.

За таких обставин пункти 4 та 5 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 14.06.2019 №611 «Про результати проведення службового розслідування» відповідно про невиплату позивачу премії за червень 2019 року та грошового забезпечення за період з 31.05.2019 по 02.06.2019, а також пункт 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.07.2019 №690 «Про преміювання військовослужбовців за червень 2019 року» про невиплату позивачу премії за червень 2019 року, є протиправними.

Доцільно зауважити, що відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Ураховуючи протиправність наказів командира військової частини НОМЕР_1 в оскаржуваній частині стосовно невиплати позивачу належного йому грошового забезпечення, суд дійшов висновку, що з метою захисту порушеного права позивача, за захистом якого він звернувся до суду, достатнім буде визнати протиправними пункти 4 та 5 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 14.06.2019 №611 «Про результати проведення службового розслідування» та пункт 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.07.2019 №690 «Про преміювання військовослужбовців за червень 2019 року» і зобов`язати відповідача виплатити позивачу грошове забезпечення за період з 31.05.2019 по 02.06.2019 та премію за червень 2019 року.

З огляду на викладене суд не вважає за доцільне задовольняти вимогу позивача про визнання неправомірними дій відповідача щодо притягнення його до відповідальності шляхом невиплати грошового забезпечення та премії за відповідний період, здійснення перерахунку належного позивачу грошового забезпечення за червень 2019 року.

Водночас суд уважає необґрунтованою вимогу позивача про зобов`язання відповідача внести зміни до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.07.2019 №690 «Про преміювання військовослужбовців за червень 2019», що зумовлює відсутність підстав для її задоволення. Наведене обґрунтовується тим, що внесення змін до наказу, виданого суб`єктом владних повноважень, здійснюється шляхом видання ним відповідного наказу про внесення таких змін, що є дискреційним повноваженням цього суб`єкта владних повноважень. Зобов`язання відповідача прийняти такий наказ виходить за межі повноважень суду.

За наведених обставин позовні вимоги є частково обґрунтованими, а тому підлягають частково задоволенню судом.

Підстави для вирішення судом питання про розподіл судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 12 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», а доказів понесення інших витрат позивачем не надано.

Керуючись статтями 2, 77, 242-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса для листування: АДРЕСА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) задовольнити частково.

Визнати протиправними і скасувати пункти 4 та 5 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 14.06.2019 №611 «Про результати проведення службового розслідування».

Визнати протиправним і скасувати пункт 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.07.2019 №690 «Про преміювання військовослужбовців за червень 2019 року».

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити позивачу грошове забезпечення за період з 31.05.2019 по 02.06.2019 та премію за червень 2019 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко