Справа № 200/1052/20-а
Суддя: Молочна І.С.
Дата ухвалення: 2020-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2020 р. Справа№200/1052/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Молочної І.С.,

при секретарі судового засідання Лисенко Н.В.

за участю

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Литовченко Ю. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом заявою ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

встановив:

24 січня 2020 року ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , далі - позивач) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовними вимогами до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (місцезнаходження: вул. Я. Мудрого, 39/3, м. Краматорськ, Донецька область, 84301, ідентифікаційний код: 34898944, далі - відповідач-1), Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції України (місцезнаходження: вул. Я. Мудрого, буд. 16, м. Харків, Харківська область, 61002; ідентифікаційний код: 43315445, далі - відповідач-2), в якому з урахуванням поданої заяви про уточнення позовних вимог просила:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного територіального управління юстиції у Донецькій області «Про звільнення ОСОБА_1 » від 26 грудня 2019 № 3981/1;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу організаційної роботи, документування та контролю;

- стягнути солідарно з Головного територіального управління юстиції у Донецькій області та Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу починаючи з 29 грудня 2019 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що спірний у справі наказ про її звільнення є незаконним, виданим з порушенням вимог трудового законодавства. Позивач зазначає, що відповідач-2 фактично є правонаступником відповідача-1, тобто, відбулась реорганізація відповідача-1 шляхом його злиття з Головним територіальним управлінням юстиції у Харківській області та Головним територіальним управлінням юстиції у Луганській області з утворенням на базі трьох територіальних органів Міністерства юстиції України відповідача-2.

Враховуючи те, що відбулась реорганізація відповідача-1 позивач стверджує, що її звільнення є протиправним. Вказує, що у попередженні про її вивільнення було відсутнє будь-яке посилання на можливість подальшої роботи у новоутвореному органі або інформація щодо вирішення її працевлаштування у майбутньому. Вказує, що на момент її звільнення залишались вакантними біля 200 посад, у тому числі біля 60 посад категорії «Б». Таким чином, вважає, що відповідачем-1 свідомо не виконано положення статей 42 та 49-2 КЗпП України. Також посилається на неотримання відповідачем-1 згоди профспілкового органу на її звільнення з посади.

Відповідачем-1 до суду надано відзив на позовну заяву, в якому відповідач посилається на безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 та просить відмовити в їх задоволенні. Вказує, що постановою Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2019 року №870 передбачено саме ліквідацію територіальних органів Міністерства юстиції України, в тому числі й Головного управління. Зауважує, що функції та повноваження ліквідованих територіальних органів Міністерства юстиції України перейшли до новоутворених міжрегіональних управлінь. Зазначає, що відповідно до приписів ст. 49-2 КЗпП України позивача 28 жовтня 2019 року попереджено про наступне звільнення, попередження отримано останньою під підпис. Враховуючи те, що фактично відбулась ліквідація відповідача-1, працівнику, який звільняється, не можуть бути запропоновані посади у новоутвореному органі. Також відповідач-1 посилання позивача на необхідність отримання згоди профспілкового органу для її звільнення вважає безпідставними, оскільки фактично відбувся процес ліквідації.

Відповідачем-2 до суду також надано відзив на позовну заяву, в якому викладено доводи, аналогічні наведеним у відзиві відповідача-1. Крім того, відповідач-2 зазначив, що Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області не наділено повноваженнями пропонувати позивачу роботу в іншій державній установі - Східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м. Харків).

Позивачем до суду надано відповіді на відзиви відповідачів, в яких позивач вказує на безпідставність викладених у них доводів.

Відповідачами до суду надано заперечення на відповіді на відзиви, і яких останні просили відмовити в задоволенні позовних вимог позивача.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 29 січня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено підготовче судове засідання на 18 лютого 2020 року.

В підготовчому судовому засіданні 18 лютого 2020 року оголошено перерву до 04 березня 2020 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 04 березня 2020 року в підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 19 березня 2020 року.

Судове засідання, призначене на 19 березня 2020 року, відкладено на 08 квітня 2020 року у зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному.

Ухвалою суду від 08 квітня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті на 28 квітня 2020 року.

28 квітня 2020 року в судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі, надала пояснення по суті позовних вимог.

28 квітня 2020 року в судовому засіданні представник відповідача-1 в судове засідання не прибув, заявив клопотання про розгляд справи буд участі його представника. Представник відповідача-2 надала пояснення, за змістом яких заперечила проти заявлених вимог в повному обсязі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Згідно з наказом Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 23 лютого 2015 року №253/1 ОСОБА_1 переведено з посади начальника відділу організаційно-аналітичного забезпечення,контролю та звернень громадян Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на посаду начальника відділу організаційної роботи, документування та контролю Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з 23 лютого 2015 року. Вказано, що ОСОБА_1 має 10 ранг 5 категорії посад державних службовців.

23 жовтня 2019 року ОСОБА_1 попереджено про наступне звільнення відповідно до пункту 1-1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу» з посиланням на положення постанови Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2019 року №870 та наказ Міністерства юстиції України від 16 жовтня 2019 року №3173/5. Зі вказаним попередженням №08.1-21/1521 позивач ознайомлена 28 жовтня 2019 року, що підтверджується її особистим підписом.

Наказом Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 26 грудня 2019 року №3981/1 ОСОБА_1 , начальника відділу організації роботи, документування та контролю Головного територіального управління юстиції у Донецькій області звільнено згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України та відповідно до пункту 1-1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу» з припиненням державної служби. Підставою прийняття цього наказу визначено попередження про наступне звільнення від 23 жовтня 2019 року №08.1-21/1521.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 1-1 частини 1 статті 87 Закону України від 10 грудня 2015 року

№889-VIII "Про державну службу" (далі - Закон №889-VIII, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є ліквідація державного органу.

Частиною 5 статті 22 Закону України «Про державну службу» передбачено, що у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, здійснюється без обов`язкового проведення конкурсу.

Оскільки порядок звільнення державних службовців у зв`язку з ліквідацією та реорганізацією державного органу не врегульований, тому підлягають застосуванню положення Кодексу законів про працю України

Пунктом 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до приписів статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

За приписами частини 1 статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Державна служба зайнятості інформує працівників про роботу в тій самій чи іншій місцевості за їх професіями, спеціальностями, кваліфікаціями, а у разі їх відсутності - здійснює підбір іншої роботи з урахуванням індивідуальних побажань і суспільних потреб. У разі потреби особу може бути направлено, за її згодою, на професійну перепідготовку або підвищення кваліфікації відповідно до законодавства.

Вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України "Про державну службу", здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей:

про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів;

у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті;

не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Верховний Суд України в постановах від 04 березня 2014 року (справа № 21-8а14), від 27 травня 2014 року (справа № 21-108а14), від 28 жовтня 2014 року (справа №21-484а14) сформулював правову позицію, згідно з якою ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої відмови. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію. Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася в постановах Верховного Суду, зокрема від 12 грудня 2018 року в справі №826/25887/15, від 17 липня 2019 року в справі №820/2932/16.

У постанові Верховного Суду України від 16 жовтня 2012 року у справі №21-267а12, прийнятій за наслідками перегляду рішень судів попередніх інстанцій щодо звільнення особи з органів державної виконавчої служби внаслідок їх ліквідації на підставі Постанови №1622, зазначено, що мала місце саме реорганізація цих органів. Верховним Судом України вказано на відсутність юридичного факту (змін в організації виробництва і праці), який є підставою для звільнення працівника відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП і наголошено, що встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, що буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Відповідно до частини 1 статті 104 Цивільного кодексу України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Частинами 2-3 статті 36 КЗпП України передбачено, що зміна підпорядкованості підприємства, установи, організації не припиняє дії трудового договору. У разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

З аналізу наведених норм слідує, що при реорганізації до правонаступника переходять права та обов`язки юридичної особи, які стосуються не лише майнових правовідносин, але і правовідносин з приводу проходження публічної служби, зокрема, в частині продовження дії трудового договору з працівником.

Судом встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2019 року №870 вирішено: 1. Ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства юстиції за переліком згідно з додатком 1 (в тому числі Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області); 2. Утворити як юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції за переліком згідно з додатком 2 (у тому числі Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків)); 3. Установити, що територіальні органи Міністерства юстиції, які ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї постанови, продовжують здійснювати повноваження та функції, покладені на зазначені органи, до завершення здійснення заходів, пов`язаних з утворенням міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції; здійснення заходів, пов`язаних з ліквідацією територіальних органів згідно з пунктом 1 цієї постанови та утворенням міжрегіональних територіальних органів згідно з пунктом 2 цієї постанови, покладається на Міністерство юстиції; міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції, що утворюються згідно з пунктом 2 цієї постанови, є правонаступниками територіальних органів Міністерства юстиції, які ліквідуються згідно з пунктом 1.

Так, відповідно до цієї постанови Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) є правонаступником Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Головного територіального управління юстиції у Луганській області, Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

Наказом Міністерства юстиції України від 16 жовтня 2019 року №3173/5 «Про утворення міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції України» вирішено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства юстиції (в тому числі Головне територіальне управління юстиції у Донецькій област); утворити як юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції (в тому числі Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків)) (пункти 1, 2 наказу). Крім того, підпунктами 6-8 пункту 5 вказаного наказу головам ліквідаційних комісій головних територіальних управлінь юстиції доручено забезпечити дотримання порядку звільнення працівників, повідомлення територіальних органів Державної служби зайнятості про звільнення працівників із зазначенням їх чисельності, звільнення працівників та своєчасний розрахунок з ними під час звільнення, видачу відповідних наказів та підписання необхідних документів; забезпечити письмове персональне попередження працівників не пізніше ніж за два місяці до їх звільнення, про що повідомити Департамент персоналу Міністерства юстиції України до 01 листопада 2019 року; надати первинним профспілковим організаціям інформацію про звільнення працівників у зв`язку з ліквідацією територіальних органів Міністерства юстиції.

22 жовтня 2019 року Голова ліквідаційної комісії Головного територіального управління юстиції у Донецькій області листом за №03.2-17/797 направив до професійної спілки «Юстиція Донеччини» повідомлення про наступне звільнення працівників управління у зв`язку з його ліквідацією, посилаючись на положення постанови Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2019 року №870 та наказ Міністерства юстиції України від 16 жовтня 2019 року №3173/5.

Наказом Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 25 жовтня 2019 року №429/2 затверджено План заходів, пов`язаних з ліквідацією Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, який, зокрема, включає організацію звільнення та працевлаштування працівників.

Крім того, суд встановив, що відповідно до положення про відділ організаційної роботи, документування та контролю Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, затвердженого наказом Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 20 травня 2016 року №169/2, штат відділу складається з начальника відділу - 1 шт.од., заступника начальника відділу - 1 шт.од., головного спеціаліста - 5 шт.од., провідного документознавця - 4 шт.од.

Згідно зі штатним розписом Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на 2019 рік, затвердженим в.о. Державного секретаря Міністерства юстиції України 20 березня 2019 року, штат відділу організаційної роботи, документування та контролю Головного територіального управління юстиції у Донецькій області складається з начальника відділу - 1 шт.од., заступника начальника відділу - 1 шт.од., головного спеціаліста - 7 шт.од., провідного документознавця - 4 шт.од. усього по ГТУЮ у Донецькій області - 905 штатних одиниць.

В.о. державного секретаря Міністерства юстиції України у листопаді 2019 року затверджено штатний розпис Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на 2019 рік, відповідно до якого кількість штатних одиниць у відділі організаційної роботи, документування та контролю становить 31, в тому числі сектор документування у Донецькій області - 10 шт.од.: завідувач сектору - 1шт.од.; головний спеціаліст - 5 шт.од.; провідний документознавець - 4 шт.од. Усього штат Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції становить 2104 штатні одиниці.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах фактично відбулась процедура реорганізації Головного територіального управління юстиції у Донецькій області шляхом утворення на його базі та на базі Головних територіальних управлінь юстиції у Луганській області та Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). При цьому, Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) є правонаступником Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Тобто функції вказаного органу, що ліквідується, покладено на інший орган - Східне міжрегіональне управління юстиції Міністерства юстиції (м. Харків).

Крім того, суд зазначає, що у Східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м. Харків) утворено такий самий відділ організаційної роботи, документування та контролю, який існував і у Головному територіальному управлінні юстиції у Донецькій області.

Отже, з 29 жовтня 2019 року - дня утворення Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Харків) до нього перейшли повноваження та функції, зокрема Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, який втратив такі повноваження та функції згідно з п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2019 року №870.

Верховний Суд в постанові від 09 жовтня 2019 року №208/3390/16-а звернув увагу на те, що обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору та охоплює вакантні посади, які з`явилися в установі протягом всього цього періоду і які існували на день звільнення.

Таким чином, відповідач-1 зобов`язаний був запропонувати позивачу іншу роботу, чого зроблено не було. Крім того, відповідачами не надано доказів відсутності вакантних посад на час звільнення позивача.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до листа Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції до Міністерства юстиції України від 27 грудня 2019 року №394/10-09/19 відповдіач-2 повідомив, що з 432 штатних посад обласного рівня станом на 28 грудня 2019 року в трудових відносинах з міжрегіональним управлінням буде перебувати 279 осіб, що становить 64,5% укомплектованих штатних посад.

Судом встановлено, що наказами Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 26 грудня 2019 року №№240/4, 250/к вирішено вважати деяких співробітників структурних підрозділів Головного територіального управління юстиції у Донецькій області такими, що з 28 грудня 2019 року працюють на посадах у структурних підрозділах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Крім того, із відповіді Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 27 січня 2020 року №1096/ПІ/Р/55/10.1, наданої на запит позивача про надання публічної інформації, вбачається, що у Східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції не створювались документи, які стали підставою проведення начальником Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції співбесіди з працівниками структурних підрозділів Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, яка відбулась 21 грудня 2019 року у м. Краматорськ, а також наказ про створення комісії для проведення зазначеної співбесіди, висновки (акти, протоколи тощо) за результатами проведеної співбесіди.

Отже, при вирішенні спору у цій справі вбачається застосування відповідачем-1 вибіркового підходу щодо працевлаштування окремих працівників шляхом їх переведення до новоутвореного органу - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції без проведення оцінки кваліфікації та продуктивності праці всіх працівників (в тому числі і позивача) органу, що ліквідується.

Вказані обставини свідчать про те, що звільнення позивача проведено з порушенням вимог законодавства, у зв`язку з чим спірний наказ Головного територіального управління юстиції у Донецькій області «Про звільнення ОСОБА_1 » від 26 грудня 2019 № 3981/1 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Положеннями статті 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до частини 7 статті 235 Кодексу рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Верховний Суд в постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 815/436/17 з подібними правовідносинами виклав правову позицію, що при реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Станом на час вирішення цієї справи судом Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області відповідно до запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань перебуває в стані припинення.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для поновлення ОСОБА_1 на попередній посаді начальника відділу організаційної роботи, документування та контролю Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з 27 грудня 2019 року.

В постанові Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи (пункт 32 Пленуму).

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

Відповідно до абз. 3 пункту 2 вказаного Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Абзацом 3 пункту 3 Порядку визначено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Пунктом 8 Порядку встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки про доходи ОСОБА_1 виданої Головним територіальним управлінням юстиції у Донецькій області, заробітна плата позивача у жовтні 2019 року становила 39671,82грн (кількість робочих днів - 22), у листопаді 2019 року - 62999,82грн (кількість робочих днів - 21). Середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 - 2237,01грн.

Період вимушеного прогулу позивача становить 84 дні (грудень 2019 року - 3 дні, січень 2020 року - 21 день, лютий 2020 року - 20 днів, березень 2020 року - 21 день, квітень 2020 року - 19 днів).

Отже, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на її користь з Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (орган, в якому проходила службу позивач) становить 194619,87 грн. (2237,01грн х 87 робочих днів вимушеного прогулу).

Вимоги позивача про стягнення такого заробітку солідарно з двох відповідачів не можуть бути задоволені, оскільки ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах безпосередньо з Головним територіальним управлінням юстиції у Донецькій області.

Аналогічна правова позиція в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу висловлена Верховним Судом в постанові від 12 грудня 2018 року у справі №826/25887/15.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінюючи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають стягненню.

Керуючись ст. ст. 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (місцезнаходження: вул. Я. Мудрого, 39/3, м. Краматорськ, Донецька область, 84301, ідентифікаційний код: 34898944), Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції України (місцезнаходження: вул. Я. Мудрого, буд. 16, м. Харків, Харківська область, 61002; ідентифікаційний код: 43315445) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного територіального управління юстиції у Донецькій області «Про звільнення ОСОБА_1 » від 26 грудня 2019 № 3981/1.

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу організаційної роботи, документування та контролю Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з 27 грудня 2019 року.

Стягнути з Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (місцезнаходження: вул. Я. Мудрого, 39/3, м. Краматорськ, Донецька область, 84301, ідентифікаційний код: 34898944) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 194619 (сто дев`яності чотири тисячі шістсот дев`ятнадцять) грн 87 коп. з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Рішення прийнято у нарадчій кімнаті, вступна та резолютивна частини проголошені у судовому засіданні 28 квітня 2020 року.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 30 квітня 2020 року.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 243 КАС України зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Зазначений строк обчислюється з урахуванням виключень, передбачених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України (в редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.С. Молочна