Справа № 640/3246/20
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2020-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2020 року м. Київ № 640/3246/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аблова Є.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доПодільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві
провизнання протиправною бездіяльності, стягнення щомісячної грошової допомоги після звільнення у розмірі окладу за відповідним військовим (спеціальним) званням, грошової компенсації за невикористані відпустки, допомоги для оздоровлення
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справи України в місті Києві (далі по тексту - відповідач, Подільське РУ ГУ МВС України в місті Києві ), в якому просить:

1) визнати протиправною бездіяльність Подільського РУ ГУ МВС України в місті Києві, щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 щомісячної грошової допомоги після звільнень 06 листопада 2015 року, 01 лютого 2017 року, 05 квітня 2018 року, 04 березня 2019 року протягом року у розмірі окладу за відповідним військовим (спеціальним) званням, грошової компенсації за невикористані відпустки протягом 2016-2019 років, допомоги для оздоровлення за 2016 рік;

2) стягнути з Подільського РУ ГУ МВС України в місті Києві на користь ОСОБА_1 щомісячну грошову допомогу після звільнення (протягом року) у розмірі окладу за відповідним військовим (спеціальним) званням, а саме: за звільнення 06 листопада 2015 року грошову допомогу в сумі 1500 гривень, за звільнення 01 лютого 2017 року грошову допомогу в сумі 1500 гривень, за звільнення 05 квітня 2018 року грошову допомогу в сумі 16000 гривень, за звільнення 04 березня 2019 грошову допомогу в сумі 10000 гривень, а всього у розмірі 29 000 гривень.

3) стягнути з Подільського РУ ГУ МВС України у місті Києві на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані відпустки протягом 2016-2019 років, у розмірі 28493,10 гривень.

4) стягнути з Подільського РУ ГУ МВС України у місті Києві на користь ОСОБА_1 допомогу для оздоровлення за 2016 рік у розмірі 4885,09 гривень.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що при звільненні з органів внутрішніх справ йому не виплачувалась протягом одного року після звільнення щомісячна грошова допомога у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням. Крім того, при звільненні йому не була виплачена компенсація за невикористані відпустки за 2016 - 2019 роки, а також допомога на оздоровлення за 2016 рік.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 лютого 2020 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику сторін) та проведення судового засідання.

Вказаною ухвалою суду відповідачу надано п`ятнадцятиденний строк з дня вручення йому даної ухвали надати відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, або заяву про визнання позову.

Подільське РВ ГУ МВС України в м. Києві, будучи належним чином повідомленим про відкриття провадження у справі, своїм правом не скористалось, відзив на позовну заяву суду не надало.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 квітня 2020 року позовну заяву позивача залишено без руху після відкриття провадження на підставі частини тринадцятої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України з підстав несплати судового збору.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 травня 2020 року продовжено розгляд адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 .

Відповідно до частини восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У С Т А Н О В И В:

Відповідно до витягу з наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві від 06 листопада 2015 року №1009 о/с «Щодо особового складу» згідно з пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено майора міліції, ОСОБА_1 , начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності відділу Подільського районного управління, установивши щомісячну премію за жовтень та листопад 2015 року в розмірі 60 відсотків.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 жовтня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2017 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві від 06 листопада 2015 року №1009 о/с «Щодо особового складу» в частині звільнення ОСОБА_1 Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві. Стягнуто з Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 55 584,90 грн.

На виконання постанови суду від 27 жовтня 2016 року Головним управлінням Міністерства внутрішніх справи України в м. Києві видано наказ №44 о/с від 14 грудня 2016 року, на підставі якого ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника відділенні розслідування злочинів у сфері господарської діяльності Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві.

У подальшому, на підставі наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві №5 о/с від 01 лютого 2017 року позивача звільнено з органів внутрішніх справ згідно підпункту «г» (через скорочення штатів) пункту 64 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 січня 2018 року у справі №826/3249/17 задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_1 . Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві 01 лютого 2017 року №5 о/с «Щодо особового складу» в частині, що стосується ОСОБА_1 Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві. Стягнуто з Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 71 232,75 грн. Зобов`язано Головне управління Національної поліції у місті Києві розглянути питання щодо прийняття ОСОБА_1 на службу до поліції відповідно до пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію».

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві №5 о/с від 01 лютого 2018 року ОСОБА_1 поновлено з 06 листопада 2015 року на посаді начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві.

Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві видано наказ №16 о/с від 05 квітня 2018 року «Щодо особового складу», яким відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та наказу Міністерства внутрішніх справ України від 06 листопада 2015 року №1338 «Про організаційно-штатні питання» звільнити 05 квітня 2015 року в запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік) за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) Положення майора міліції ОСОБА_1 (М-091501) начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Подільського районного управління.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 жовтня 2018 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2019 року, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ в м. Києві від 05 квітня 2018 року №16 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві; поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві. Стягнуто з Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 32 697, 00 грн.

На виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 жовтня 2018 у справі, відповідно до наказу №52 ГУ МВС України в м. Києві від 20 грудня 2018 року ОСОБА_1 поновлено на посаді в органах внутрішніх справ.

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві №5 о/с від 04 березня 2019 року «Щодо особового складу», відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік) згідно з пп. «г» (через скорочення штатів) п. 64 майора поліції ОСОБА_1 начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Подільського районного управління, 04 березня 2019 року, установивши щомісячну премію у розмірі 0 відсотків.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 серпня 2019 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 листопада 2019 року, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві від 04 березня 2019 року №5 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві. Стягнуто з Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 04 березня 2019 року по дату винесення рішення у справі - 15 серпня 2019 року в розмірі 25 924, 05 грн, а також за періоди часу з 15 січня 2018 року по 01 лютого 2018 року в розмірі 3 269, 70 грн та з 30 жовтня 2018 року по 20 грудня 2018 року в розмірі 8 874, 90 грн. Стягнуто з Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 , грошове забезпечення, за період перебування на посаді начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві, а саме за період часу з 01 лютого 2018 року по 05 квітня 2018 року в розмірі 10 509, 75 грн, а також з 20 грудня 2018 року по 04 березня 2019 року в розмірі 11 677, 50 грн. Зобов`язано Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві розглянути рапорт, поданий 06 листопада 2015 року майором міліції ОСОБА_1 начальником відділення розслідування злочинів у сфері господарської діяльності слідчого відділу Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві про звільнення за пунктом 64 «з» у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації) згідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у зв`язку із виявленням бажання проходити службу в органах поліції. Стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 20 000,00 грн. відшкодування моральної шкоди.

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві №5 о/с від 04 березня 2019 року ОСОБА_1 звільнено з посади. Наказом ГУ МВС в м. Києві №21 о/с від 21 серпня 2019 року ОСОБА_1 поновлено на посаді

Позивач, вважаючи протиправною невиплату йому відповідачем грошової допомоги у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням, компенсації за невикористані відпустки за 2016 - 2019 роки, а також допомоги на оздоровлення за 2016 рік, звернувся до адміністративного суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, який визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України є Закон України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Відповідно до статті 102 Закону України «Про Національну поліцію» пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Згідно з частиною першою статті 9-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам, які звільнені зі служби за віком, станом здоров`я чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів без права на пенсію, протягом одного року після звільнення зі служби виплачується щомісячна грошова допомога в розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням.

Умови призначення та порядок виплати щомісячної грошової допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до пункту 11 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей», особам, звільненим із служби за віком, станом здоров`я чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів без права на пенсію, протягом одного року після звільнення із служби виплачується щомісячна грошова допомога у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням.

Щомісячна грошова допомога виплачується тим особам, що під час служби мали право на отримання окладу за військовим (спеціальним) званням.

Річний строк для виплати щомісячної грошової допомоги особам, зазначеним у абзаці першому цього пункту, обчислюється з дня звільнення їх із служби. Допомога виплачується з дня, що настає за датою, по яку особі нараховано грошове забезпечення при звільненні.

Виплата щомісячної грошової допомоги здійснюється Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Національною поліцією, Міністерством транспорту та зв`язку, Державною податковою адміністрацією, Державною прикордонною службою, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації, Державною кримінально-виконавчою службою, Службою безпеки, Службою зовнішньої розвідки, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Управлінням державної охорони, Службою судової охорони через уповноважені ними органи.

Особам, які в період отримання щомісячної грошової допомоги:

знову прийняті (призвані) на службу або поновлені на службі (посаді), виплата допомоги припиняється з місяця, що настає за місяцем прийняття (призову) на службу або поновлення на службі (посаді);

були зареєстровані в установленому порядку в державній службі зайнятості, виплата допомоги припиняється з місяця, що настає за місяцем реєстрації;

набули право на пенсію, зокрема від органів соціального захисту населення, виплата допомоги припиняється з місяця, що настає за місяцем призначення пенсії. Якщо виплату пенсії припинено відповідно до законодавства протягом одного року після звільнення, виплата допомоги поновлюється з місяця, що настає за місяцем припинення виплати пенсії.

Про прийняття (призов) на службу або поновлення на службі (посаді), реєстрацію в державній службі зайнятості, призначення пенсії особа, якій виплачувалася щомісячна грошова допомога, зобов`язана у тижневий строк повідомити органу, який здійснює її виплату.

ГУ МВС України в м. Києві листом від 30 січня 2020 року №1/161-Нч повідомило позивача про те, що наказами ГУ МВС України в м. Києві про звільнення ОСОБА_1 зі служби від 06 листопада 2015 року №1009 о/с, від 01 лютого 2017 року №5 о/с, від 05 квітня 2018 року №16 о/с та від 04 березня 2019 року №5 о/с виплата щомісячної грошової допомоги в розмірі окладу за спеціальним званням не забезпечена.

З огляду на викладене, суд зазначає, що позивач після звільнення мав право на виплату щомісячної грошової допомоги у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням протягом одного року після звільнення із служби. Проте така виплата позивачу не здійснювалась, з огляду на що, дії відповідача в цій частині є протиправними.

При цьому, суд зазначає, що на момент звільнення позивача зі служби йому було присвоєно звання майор міліції.

Відповідно до додатку №2 до наказу Міністерства внутрішніх справи України від 31 грудня 2007 року №499, у редакції, чинній на момент звільнення позивача зі служби на підставі наказу від 06 листопада 2015 року №1009 о/с, посадовий оклад майора міліції становив 125, 00 грн. Оскільки позивача було поновлено на посаді на підставі наказу ГУ МВС України в м. Києві №44 о/с від 14 грудня 2016 року, ОСОБА_1 підлягає до виплати невиплачена сума щомісячної грошової допомоги у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням протягом одного року після звільнення із служби - тобто до 05 листопада 2015 року у розмірі 1 500, 00 грн (125 х 12 місяців).

Відповідно до додатку №24 до постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 р. № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», у редакції, чинній на момент звільнення позивача зі служби на підставі наказу від 01 лютого 2017 року №5 о/с, посадовий оклад майора міліції становив 125, 00 грн. Оскільки позивача було поновлено на посаді на підставі наказу ГУ МВС України в м. Києві №5 о/с від 01 лютого 2018 року, ОСОБА_1 підлягає до виплати невиплачена сума щомісячної грошової допомоги у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням протягом одного року після звільнення із служби - тобто до 04 лютого 2018 року у розмірі 1 500, 00 грн (125 х 12 місяців).

Згідно додатку №1 до постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», у редакції, чинній на момент звільнення позивача зі служби на підставі наказу від 05 квітня 2018 року №16 о/с, посадовий оклад майора поліції становив 2 000, 00 грн. Оскільки позивача було поновлено на посаді на підставі наказу ГУ МВС України в м. Києві №52 о/с від 20 грудня 2018 року, ОСОБА_1 підлягає до виплати невиплачена сума щомісячної грошової допомоги у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням протягом одного року після звільнення із служби - тобто до 04 грудня 2018 року у розмірі 16 000, 00 грн (2 000 х 8 місяців).

Норми постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» діяли також у період звільнення позивача з посади на підставі наказу від 04 березня 2019 року №5 о/с, де посадовий оклад майора поліції становив 2 000, 00 грн. Таким чином, оскільки позивача поновлено на посаді наказом №21 о/с від 21 серпня 2019 року, ОСОБА_1 підлягає до виплати невиплачена сума щомісячної грошової допомоги у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням протягом одного року після звільнення із служби - тобто до 03 серпня 2019 року у розмірі 10 000, 00 грн (2 000 х 5 місяців).

Таким чином, загальна сума щомісячної грошової допомоги, що підлягає стягненню з Подільського РВ ГУ МВС України в м. Києві на користь позивача становить 29 000, 00 грн (1 500 + 1 500 + 16 000 + 10 000).

Щодо вимоги позивача про сятгнення з Подільського РУ ГУ МВС України у місті Києві грошової компенсації за невикористані відпустки протягом 2016-2019 років, у розмірі 28493,10 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Відповідно до частини першої статті 83 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Статтею 238 Кодексу законів про працю України визначено, що при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи (стаття 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком.

Також, статтею 92 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.

Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Частинами першою, другою статті 93 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються.

Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки.

Відповідно до частин п`ятої, шостої та сьомої статті 93 Закону України «Про Національну поліцію» відпустка тривалістю менше 10 діб за бажанням особи рядового або керівного складу може бути надана одночасно з черговою відпусткою в наступному році.

Поліцейським дозволяється, за бажанням, використовувати відпустку частинами. Одна частина відпустки має бути не менше 10 діб.

Чергова відпустка надається поліцейському, як правило, до кінця календарного року.

Частинами восьмою, дев`ятою, десятою та одинадцятою статті 93 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку.

Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення.

При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року.

За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання із чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції.

За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Аналізуючи наведені норми законодавства, судом встановлено, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. При цьому не передбачено позбавлення такої особи права на відпустку, яке вона вже отримала в попередньому календарного році.

В наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки, що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, оскільки це суперечить суті та гарантіям як трудового так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

При цьому, з огляду на не врегулювання положеннями Закону України «Про Національну поліцію» та Порядку №260 питання компенсації невідбутої частини відпустки поліцейському за минулі роки, при вирішенні вказаного питання підлягають застосуванню приписи Кодексу законів про працю України, Закону України «Про відпустки», Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок №100).

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії Касаційного адміністративного суду у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі №826/8185/18 (адміністративне провадження №К/9901/19707/19).

Відповідно до статті 94 Закону України «Про Національну поліцію», постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», з метою впорядкування структури та умов грошового забезпечення поліцейських та курсантів вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року №260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок №260).

Відповідно до пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Частиною першою статті 24 Закону України від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР «Про відпустки» передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок №100) обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Наданий позивачем розрахунок компенсації за невикористані відпустки за 2016 - 2019 роки перевірений судом, та відповідачем не заперечується.

З розрахунку позивача вбачається, що кількість невикористаних днів відпустки позивача за вказаний період становить 122 дні. Середньоденна заробітна плата позивача складає 233, 55 грн.

Таким чином, розмір компенсації за невикористані відпустки, що підлягає стягненню з відповідача становить 28 493, 10 грн (122 дні х 233, 55).

Щодо вимоги позивача про стягнення з Подільського РУ ГУ МВС України у місті Києві допомоги для оздоровлення за 2016 рік у розмірі 4 885, 09 грн, суд зазначає наступне.

Приписами підпункту 3 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» обумовлено, що керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надано право надавати військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу на оздоровлення у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Пунктом 2.16.3 наказу Міністерства внутрішніх справи України від 31 грудня 2007 року №499 передбачено, що допомога для оздоровлення особам рядового і начальницького складу надається у розмірі, що не перевищує грошового забезпечення, яке особа отримувала на день виплати.

З листа ГУ МВС України в м. Києві від 31 січня 2020 року №1/187-Нч встановлено, що матеріальна допомога на оздоровлення останній раз виплачувалась позивачу у 2015 році, згідно платіжної відомості від 06 листопада 2016 року №176 в сумі 1 636, 30 грн. Відтак, виплата матеріальної допомоги на оздоровлення у 2016 році відповідачем не здійснювалась.

Матеріалами справи встановлено, що грошове забезпечення позивача за весь 2016 рік становило 58 621, 05 грн, відтак, місячне грошове забезпечення позивача становило 4 885, 09 грн.

З огляду на викладене, судом встановлена наявність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині та стягнення з відповідача матеріальної допомоги на оздоровлення за 2016 рік у розмірі місячного грошового забезпечення позивача у сумі 4 885, 09 грн.

Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За таких обставин, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

У відповідності до приписів статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Як вбачається з позовної заяви, позивач просить стягнути з ГУ ПФУ у м. Києві за рахунок бюджетних асигнувань сплачену суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000, 00 грн.

З цією метою ним надано суду копію договору про надання правової допомоги від 02 грудня 2019 року, копію додаткової угоди №2 від 27 грудня 2019 року, акт приймання - передачі наданих послуг від 11 лютого 2020 року та копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС №6056/10, видане адвокату Петришак М .Я. , акт приймання - передачі наданих послуг від 26 лютого 2020 року та квитанцію №25571231 від 25 лютого 2020 року.

Відповідно до умов договору про надання правової допомоги 02 грудня 2019 року Адвокат зобов`язується надавати клієнту правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором та додатковими угодами, що є невід`ємними частинами до нього.

Пунктом 6 1 договору визначено, що вартість послуг за договором розраховується із тарифів за домовленістю сторін, що викладається у додатковій угоді до цього договору та є його невід`ємною частиною.

Пунктом 1 додаткової угоди №2 від 27 грудня 2019 року встановлено, що попередня вартість професійної правової допомоги складає 4 000, 00 грн.

У той же час, згідно з актами приймання - передачі послуг від 11 лютого 2020 року та від 26 лютого 2020 року, вартість послуг адвоката за цим актом складає 3 000, 00 грн, з яких:

500 грн - складання тексту адвокатських запитів щодо здійснення компенсаційних виплат ОСОБА_1 при звільненні;

2 500, 00 грн - формування доказової бази, систематизація, групування доказів, додатків до адміністративного позову, формування правової позиції по справі, складання тексту адміністративного позову, подання адміністративного позову до суду.

Відповідно до статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частинами 3, 7 - 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Витрати на виконання договору про надання правової допомоги від 02 грудня 2019 року, що підтверджуються квитанцією №25571231 від 25 лютого 2020 року на загальну суму 3 000, 00 грн відносяться до витрат на професійну правничу допомогу та в розумінні приписів статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України є судовими витратами позивача.

При цьому, вказані судові витрати, з урахуванням наданих доказів є доведеними та повністю відповідають вимогам приписів статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України та підлягають стягненню пропорційно до задоволених вимог у відповідності до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 257 - 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Стягнути з Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві на користь ОСОБА_1 невиплачену суму щомісячної грошової допомоги у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням протягом одного року після звільнення із служби на підставі наказів Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві про звільнення ОСОБА_1 зі служби від 06 листопада 2015 року №1009 о/с, від 01 лютого 2017 року №5 о/с, від 05 квітня 2018 року №16 о/с та від 04 березня 2019 року №5 о/с у розмірі 29 000, 00 грн (двадцять дев`ять тисяч гривень нуль копійок).

2. Стягнути з Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористані відпустки протягом 2016 - 2019 років у сумі 28 493, 10 грн (двадцять вісім тисяч чотириста дев`яносто три гривні десять копійок).

3. Стягнути з Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві на користь ОСОБА_1 матеріальну допомогу на оздоровлення за 2016 рік у розмірі 4 885, 09 грн (чотири тисячі вісімсот вісімдесят п`ять гривень дев`ять копійок).

4. Присудити з бюджетних асигнувань Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000, 00 грн (три тисячі гривень нуль копійок).

5. Присудити з бюджетних асигнувань Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі у розмірі 1 681, 60 грн (одна тисяча шістсот вісімдесят одна гривня шістдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Є.В. Аблов

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 )

Відповідач: Подільське районне управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві (, адреса: 04071, м. Київ, вул. Хорива, 20/3)