Справа № 380/2009/20
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2020-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №380/2009/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сасевича О.М., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про визнання неправомірними дій, скасування повідомлення, повернення виконавчого листа на виконання,-

в с т а н о в и в :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Миколаївського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), із вимогами:

-визнати дії державного виконавця Миколаївського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Чорної Марії Ігорівни по винесенню повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від лютого 2020 року неправомірними;

-скасувати повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 19 лютого 2020 року Миколаївського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Чорної Марії Ігорівни , а виконавчий лист повернути на виконання.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05.11.2019 року задоволено його позов до Більченської сільської ради Миколаївського району Львівської області про скасування рішення. У цій справі судом було видано виконавчий лист. Позивач двічі направляв на адресу відповідача виконавчий лист, але відповідач кожного разу повертав зазначений виконавчий лист з повідомленням про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання. Позивач вважає, що зазначені повідомлення, а зокрема, те, що є предметом розгляду в означеній справі, суперечать вимогам Закону України «Про виконавче провадження», та підлягають скасуванню, а його порушене право - відновленню.

Підставою позову є протиправність винесеного відповідачем повідомлення про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання.

Ухвалою судді від 13.03.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін.

20.03.2020 року від відповідача засобами електронного зв`язку (27.03.2020 року засобами поштового зв`язку) надійшов до суду відзив на позовну заяву. У відзиві на позовну заяву відповідач наголосив, що оскаржуване повідомлення прийняте Миколаївським районним відділом державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) правомірно, а тому таке скасуванню не підлягає. Відповідач зазначив, що оскільки виконавчий лист, що був виданий на виконання рішення суду у справі №1.380.2019.003442 не передбачає застосування заходів примусового виконання рішення, тому в межах спірних правовідносин Миколаївський районний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) був зобов`язаний повернути виконавчий документ (виконавчий лист №1.380.2019.003442) стягувачу без прийняття до виконання.

01.04.2020 року від позивача надійшла до суду засобами поштового зв`язку відповідь на відзив.

13.04.2020 року та 22.04.2020 року від позивача засобами електронного зв`язку надійшли до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, у зв`язку із карантином.

Відповідач у судове засідання явку уповноваженого представника не забезпечив, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

17.04.2020 року від відповідача засобами поштового зв`язку надійшло до суду клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04.02.2020 року у справі №380/749/20, яке переглядається Восьмим апеляційним адміністративним судом. Предметом спору у цій справі є повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 08.01.2020 року (а саме - виконавчого листа №1.380.2019.003442, виданого 13.12.2019 року Львівським окружним адміністративним судом в адміністративній справі №1.380.2019.003442).

Частиною першою ст.205 КАС України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч.9 ст.205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на викладене, суд вважає можливим розглянути справу у письмовому провадженні.

Першочергово суд розглядає клопотання відповідача про зупинення провадження в означеній справі.

Пунктом 3 частини першої статті 236 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд зупиняє провадження у справі в разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Відповідно до своєї правової природи зупинення провадження у справі є тимчасовим зупиненням розгляду справи, у зв`язку з обставинами, які перешкоджають розглядові справи, до їх усунення або виконання необхідних дій.

Обов`язок суду щодо зупинення провадження у справі виникає у разі неможливості розгляду справи до вирішення взаємопов`язаного спору іншим судом в іншій справі. При цьому, неможливість розгляду справи полягає в тому, що обставини, які підлягають з`ясуванню та мають значення при розгляді конкретної справи, не можуть бути встановлені судом самостійно у даній справі, тобто йдеться про те, що суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи.

Суд вважає, що обставини, зазначені відповідачем в обґрунтування клопотання про зупинення провадження у справі (визначення правової позиції) до прийняття рішення судом апеляційної інстанції щодо повідомлення державного виконавця Миколаївського районного відділу ДВС Західного міжрегіонального управління МЮ (м.Львів) Біляк Н.М. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 08.01.2020 року щодо примусового виконання виконавчого листа Львівського окружного адміністративного суду від 13.12.2019 року №1.380.2019.003442, не є достатньою правовою підставою для зупинення провадження за цією адміністративною справою. У той же час, суд не встановив підстав неможливості розгляду даної справи до вирішення Восьмим апеляційним адміністративним судом апеляційної скарги на рішення від 05.11.2019 року у справі №1.380.2019.003442.

У зв`язку із наведеним, суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження в адміністративній справі №380/2009/20.

Розглянувши та дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до таких висновків.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05.11.2019 року у справі №1.380.2019.003442 за позовом ОСОБА_1 до Більченської сільської ради Миколаївського району Львівської області про скасування рішення було повністю задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 і визнано протиправним (незаконним) та скасовано рішення Більченської сільської ради Миколаївського району Львівської області №526 від 07.05.2019 року «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки».

Рішення набрало законної сили 10.12.2019 року та на його виконання Львівським окружним адміністративним судом 13.12.2019 року виданий виконавчий лист.

Зазначений виконавчий лист 03.01.2020 року був поданий до Миколаївського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) для примусового виконання та відкриття виконавчого провадження.

08.01.2020 року державним виконавцем Миколаївського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа №1.380.2019.003442, виданого 13.12.2019 року Львівським окружним адміністративним судом, у зв`язку із відсутністю примусового характеру виконання рішення.

Позивач, не погоджуючись із цим повідомленням державного виконавця, звернувся до суду про його скасування.

Так, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04.02.2020 року у справі №380/749/20 за позовом ОСОБА_1 до Миколаївського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про визнання протиправними дій, скасування повідомлення було повністю задоволено вимоги ОСОБА_1 ; визнано протиправними дії державного виконавця Миколаївського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Біляк Наталії Миколаївни щодо повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання з приводу примусового виконання виконавчого листа Львівського окружного адміністративного суду від 13.12.2019 року №1.380.2019.003442; скасовано повідомлення державного виконавця Миколаївського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Біляк Наталії Миколаївни про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 08.01.2020 року щодо примусового виконання виконавчого листа №1.380.2019.003442, виданого 13.12.2019 року Львівським окружним адміністративним судом; зобов`язано Миколаївський районний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа у справі № 1.380.2019.003442, виданого Львівським окружним адміністративним судом 13.12.2019 року.

Матеріалами справи стверджується, що 17.02.2020 року позивач повторно звернувся до Миколаївського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) щодо виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі №1.380.2019.003442, пред`явивши до виконання виконавчий лист.

19.02.2020 року державним виконавцем Миколаївського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Чорною Марією Ігорівною винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу (виконавчого листа, виданого 13.12.2019 року Львівським окружним адміністративним судом у справі №1.380.2019.003442) - без прийняття до виконання, оскільки виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.

Отже, фактичною підставою прийняття спірного повідомлення слугував висновок державного виконавця про те, що пред`явлений ОСОБА_1 виконавчий документ не містить дій зобов`язального характеру, а тому, на думку відповідача, не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби.

Вважаючи такі дії та повідомлення державного виконавця протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Згідно положень ст.ст.1, 3, 5, ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону, підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів.

Примусове виконання рішень покладається, зокрема, на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п.7 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: зокрема, виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.

При цьому, зі змісту ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що встановлення вимог до виконавчого документа повинно перш за все сприяти державному виконавцю у своєчасному та належному виконанні, у тому числі, й рішення суду, а судовий захист має відповідати вимогам ефективності та не носити лише декларативний характер.

Згідно із ч.1 ст.13, п.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Як вбачається з оскаржуваного повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, виконавчий лист №1.380.2019.003442, виданий Львівським окружним адміністративним судом 13.12.2019 року повернуто стягувачу без виконання з підстав, визначених п.7 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.

Отже, фактичною підставою прийняття спірного повідомлення слугував висновок державного виконавця про те, що пред`явлений виконавчий документ не містить дій зобов`язального характеру, а, тому, на думку відповідача, не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби.

Суд вважає, що у відповідача були відсутні підстави для прийняття повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, з огляду на таке.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно із ч.1 ст.370 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.2 ст.372 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.373 Кодексу адміністративного судочинства України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Виконавчий лист, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

При цьому, п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у виконавчому документі зазначається, окрім іншого, резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є, зокрема, інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Зі змісту резолютивної частини рішення у справі №1.380.2019.003442 вбачається, що по своїй суті дане рішення є рішенням немайнового характеру, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, а саме: визнати протиправним (незаконним) та скасувати рішення Більченської сільської ради Миколаївського району Львівської області №526 від 07.05.2019 року «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», тобто, резолютивна частина рішення містить чітке зобов`язання, яке необхідно вчинити боржнику; у виконавчому листі визначений боржник, на якого покладається обов`язок щодо виконання цього рішення немайнового характеру - Більченська сільська рада Миколаївського району Львівської області; виконавчий лист має всі заповнені реквізити, відповідає вимогам законодавства, у тому числі Закону України «Про виконавче провадження» та оформлений належним чином.

Порядок виконання рішень немайнового характеру, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення визначений розділом VIII Закону України «Про виконавче провадження» та розділом IX «Інструкції з організації примусового виконання рішень», яка затверджена наказом Міністерства юстиції України за №512/5 від 02.04.2012 року, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 року за №489/20802.

Правила цих норм до рішень немайнового характеру відносять рішення: про поновлення на роботі; про відібрання дитини; про виселення боржника; про вселення стягувача; інші рішення, за якими боржника зобов`язано особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Так, відповідно до ч.ч.1, 3, 4 ст.63 Закону України «Про виконавче провадження», за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ч.6 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Аналіз вищенаведених норм та зміст виконавчого листа №1.380.2019.003442 дає підстави для висновку, що даний виконавчий лист відповідає вимогам до виконавчого документа, встановленим ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», а порядок виконання рішень такого характеру встановлено статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, висновки відповідача про те, що виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень, є помилковими та безпідставними, а тому правових підстав для повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» не має.

Та обставина, що за рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05.11.2019 року у справі №1.380.2019.003442 видано виконавчий лист, вже свідчить про те, що це судове рішення за своїм змістом характеризуються реалізованістю та передбачає застосування заходів примусового виконання рішення.

Враховуючи зазначені обставини, суд вважає, що повідомлення відповідача від 19.02.2020 року про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання є протиправним та підлягає скасуванню, а дії державного виконавця, що пов`язані із його винесенням слід визнати протиправними.

Щодо вимоги про повернення виконавчого листа на виконання державному виконавцю, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, діяльність органів державної влади регулюють закони та підзаконні акти, які дають суб`єктам владних повноважень можливість користування певною свободою розсуду при вирішенні питань і встановлюють лише межі такої свободи, тобто наділяють їх дискреційними повноваженнями.

Як вбачається зі змісту Рекомендації №R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо виконання дискреційних повноважень адміністративними органами від 11 березня 1980 року під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, наділений дискреційними повноваженнями, тобто повноваженнями з певним ступенем свободи адміністративного органу при прийнятті рішення, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення. А суди не мають право втручатися в дискреційні функції органів владних повноважень. Завдання правосуддя полягає в гарантуванні дотримання вимог права та контролю за легітимністю прийняття рішень.

Як вбачається з матеріалів справи, виконавчий лист Львівського окружного адміністративного суду №1.380.2019.003442 від 13.12.2019 року відповідає вимогам ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, при прийнятті повідомлення, відповідачем не встановлювалися інші підстави для повернення виконавчого документа стягувачу, визначені ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Прийняття до виконання виконавчого листа здійснюється, шляхом винесення виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, однак таку постанову виконавець виносить на підставі виконавчого документу, поданого стягувачем разом з заявою про примусове виконання рішення.

Як свідчать матеріали справи, виконавчий лист №1.380.2019.003442 від 13.12.2019 року повернутий позивачу, згідно оскаржуваного повідомлення, яке судом у цій справі визнано протиправним та скасовано.

За правилами ч.ч.3, 4 ст.245 КАС України, у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта, суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У спірних правовідносин обов`язок відповідача відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа залежить від умови пред`явлення цього виконавчого листа до виконання позивачем як стягувачем.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1)на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2)з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3)обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4)безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6)розсудливо; 7)з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8)пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9)з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10)своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Таким чином, з метою належного захисту та відновлення порушеного права позивача, якому вдруге повернуто без прийняття до виконання виконавчого документу, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», прийняти до виконання виконавчий лист №1.380.2019.003442, виданий 13.12.2019 року Львівським окружним адміністративним судом в адміністративній справі №1.380.2019.005738.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Разом з тим, відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, такий не сплачувався, а тому не підлягає відшкодуванню.

Керуючись ст.ст.2, 72, 77, 139, 243-246, 255, 271, 272, 287, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Миколаївського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про визнання неправомірними дій, скасування повідомлення, повернення виконавчого листа на виконання задоволити повністю.

Визнати протиправними дії державного виконавця Миколаївського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Чорної Марії Ігорівни по винесенню повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 19.02.2020 року.

Визнати протиправним та скасувати повідомлення державного виконавця Миколаївського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Чорної Марії Ігорівни про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 19.02.2020 року.

Зобов`язати Миколаївський районний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) в особі державного виконавця Миколаївського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) прийняти до виконання виконавчий лист №1.380.2019.003442, виданий 13.12.2019 року Львівським окружним адміністративним судом в адміністративній справі №1.380.2019.003442.

Судовий збір стягненню із сторін не підлягає.

Згідно з ч.1 ст.272 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.6 ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, з врахуванням гарантій, встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. При цьому, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до або через суд першої інстанції, який ухвалив рішення.

Суддя Сасевич О.М.