Справа № 520/2731/2020
Суддя: Шевченко О.В.
Дата ухвалення: 2020-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 травня 2020 р. Справа № 520/2731/2020
Суддя Харківського окружного адміністративного суду Шевченко О.В., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, ОСОБА_1 , з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 - військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017, 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 06.03.2018 року;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 - військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017, 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 06.03.2018 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на час прийняття наказу про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу відповідач протиправно не здійснив з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2015, 2016, 2017, 2018 роки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту № 3551-ХІІ. Зазначив, що положення Закону № 3551-ХІІ не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачеві надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження була надіслана відповідачу, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Представником відповідача до суду надійшов відзив на адміністративний позов, в якому він заперечував проти задоволення позовних вимог зазначивши, що норми Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» та Наказу МВС від 25.06.2018 № 558 (реєстрація Мін`юсту від 23 липня 2018р. за № 854/32306) «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України» передбачають виключно нарахування компенсації за не використання щорічної відпустки та додаткової відпустки. Тобто, мова йде про виплату компенсації за останній робочий період. На це вказує сам зміст вказаних вище норм - не зазначено «відпусток» тобто в множині, що вказує про безпідставність нарахування компенсації за всі додаткові відпустки за попередні роки. Аналогічний висновок вказаний в п. 23 Постанові Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" якщо працівник з незалежних від нього причин (не з його вини) не використав щорічну відпустку і за роки, що передували звільненню, суд на підставі ст. 238 КЗпП України має право стягнути грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки. Тобто виплата компенсації за невикористані дні відпустки передбачена саме за останній рік, який передував звільненню, якщо працівник не використав щорічну відпустку зі своєї вини).

Також зазначено, що пунктом 218 «Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України» затвердженого Указом Президента України від 29 грудня 2009 року №1115/2009, визначено, що наказ органу Держприкордонслужби про надання військовослужбовцю додаткової відпустки видається не пізніше ніж у день початку такої відпустки на підставі рапорту військовослужбовця. Обставини, на підставі яких військовослужбовцю надається додаткова відпустка, повинні мати документальне підтвердження». Отже, на думку представника відповідача, навіть з врахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року по справі №620/4218/18, позивач для реалізації свого права на отримання додаткової відпустки, повинен був звернутись з рапортом з проханням надати, йому вищезазначену відпустку. В нашому випадку, позивач з рапортом про надання додаткової відпустки як учаснику бойових дій не звертався. За таких підстав, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність.

Представником позивача надано до суду відповідь на відзив, в якій підтримано правову позицію позивача, викладену в позовній заяві. Просив суд задовольнити позовні вимогу у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Судовим розглядом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ), проходив службу у Харківському прикордонному загоні Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України.

В період з 05.03.2014 по 17.06.2014 позивач безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької області: м. Маріуполь, що підтверджено копією довідки Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) № 30/393 від 07 квітня 2015 року.

Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії УБД від 10 червня 2015 року.

Згідно копії Витягу з наказу начальника 4 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 06.03.2018 № 83-ОС "По особовому складу", виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення старшого сержанта ОСОБА_1 (П-020526) інспектора прикордонної служби З категорії 1 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Харків» II категорії (тип А), звільненого наказом начальника Харківського прикордонного загону від 26.02.2018 № 71-ОС в запас Збройних Сил України за пунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закону) з урахуванням підпункту «ї» (які в особливий період (крім проведення мобілізації та введення воєнного стану) проходять військову службу за контрактом і строк контракту яких закінчився, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу, крім випадків визначених абзацом другим частини третьої статті 23 Закону) пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону із застосуванням пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби» від 06.12.2016 № 1769-УІІІ та підпункту «б» частини другої статті 26 Закону». Остаточною датою закінчення проходження військової служби вважати 06 березня 2018 року.

Як вбачається з вищезазначеного наказу та кінцевих розрахунків при звільненні від 12.03.2018 року, відповідачем не нараховано та не виплачено грошову компенсацію відпустки, як учаснику бойових дій, виходячи з розміру грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

21.01.2020 року позивач звернувся до відповідача з відповідною заявою від 21.01.2020 року щодо перерахунку та виплати йому грошової компенсації за невикористані відпустки за 2015, 2016, 2017, 2018 роки, як учаснику бойових дій.

На звернення позивача від 21.01.2020 року листом ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина 9951) Східного регіонального правління Державної прикордонної служби України від 27.01.2020 року № 11/М-19-885 повідомлено, що грошова компенсація за невикористані відпустки за 2015, 2016, 2017, 2018 роки, як учаснику бойових дій позивачу не була виплачена, оскільки він не звертався до Харківського прикордонного загону із відповідним рапортом про виплату компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учасник бойових дій при звільненні з військової служби.

Не погоджуючись із ненарахуванням та невиплатою грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017, 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 06.03.2018 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд зазначає, що Верховним Судом 16.05.2019 року розглянуто зразкову справу №620/4218/18 (адміністративне провадження №Пз/9901/4/19) за позовом ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_3 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

За результатами вказаного розгляду прийнято рішення, яке набрало законної сили 21.08.2019 року.

У рішення Верховного Суду від 16.05.2019 року у справі №620/4218/18 (адміністративне провадження №Пз/9901/4/19) вказано ознаки типових справ, а саме:

- позивач, фізична особа: учасник бойових дій, звільнений з військової служби;

- відповідач, суб`єкт владних повноважень: військова частина, на якій позивач перебував на забезпечені;

- підстави спору: а) фактичні - відносини, які виникли між учасником бойових дій і військовою частиною щодо проходження ним публічної (військової) служби, ненарахування та невиплати грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій; б) нормативні - норми права, які регулюють відносини між позивачем і відповідачем щодо проходження публічної (військової) служби, набуття статусу учасника бойових дій, нарахування та виплати грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій. Такими нормами права є: стаття 4 Закону України Про відпустки, статті 5, 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, стаття 101 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, стаття 1 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію;

- предмет спору: а) протиправна бездіяльність військової частини щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації при звільнені за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту в період визначений підпунктами 17-18 статті 101 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей; б) стягнення невиплаченої грошової компенсацію при звільнені за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту в період визначений підпунктами 17-18 статті101 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей;

- відносини, що регулюються одними нормами права - відносини, які виникли між учасником бойових дій і військовою частиною щодо проходження ним публічної (військової) служби та які регулюються нормами Закону України Про відпустки, Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію;

- позивачами заявлено аналогічні вимоги: а) визнати протиправною бездіяльність військової частини щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій; б) зобов`язати військову частину нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

Відповідно до ч. 3 ст. 291 КАС України, при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

З наявних в матеріалах справи доказів та заявлених позивачем вимог вбачається, що дана справа за ознаками є типовою справою та предмет спору, в даному випадку співпадає з предметом спору зразкової справи №620/4218/18 (адміністративне провадження №Пз/9901/4/19), тому враховуючи положення ст. 291 КАС України судом при вирішенні даної справи мають бути враховані правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

За змістом ст. 4 Закону України Про відпустки установлюються такі види відпусток: щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

У відповідності до ст. 16-1 Закону України Про відпустки учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Приписами ст. 5 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту встановлено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги - використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

У відповідності ст. 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У разі якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Згідно ст. 1 Закон України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 Про часткову мобілізацію, затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року №1126-VI, постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання військовослужбовцям інших видів відпусток, зокрема, додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, припиняється.

Відповідно до частини 8 статті 101 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України Про відпустки. Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Отже, підстави та порядок надання додаткової відпустки особам, які мають статус учасника бойових дій, передбачені Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей. Так, відповідно до частини 14 статті 101 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, зокрема, військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Суд зазначає, що норми Закон України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Таким чином, на час прийняття начальником 4 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України наказу від 06.03.2018 № 83-ОС "По особовому складу" про виключення позивача зі списків особового складу та всіх видів грошового забезпечення, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків, зокрема, щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані позивачем календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Суд вважає, що припинення відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на відпустку, яке (тобто, право на відпустку) може бути реалізовано у один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати не визначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

До вказаного висновку дійшов Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду в постанові від 16.05.2019 року та Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21 серпня 2019 року у зразковій справі №620/4218/18 (Провадження № 11-550заі19), які враховуються судом при вирішенні даної справи відповідно до ст. 291 КАС України.

Суд зауважує, що відповідачем під час розгляду справи не надано будь яких інших належних доказів на підтвердження наявності законних підстав для ненарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учасника бойових дій.

Однак суд зазначає, що оскільки право на додаткову відпустку у позивача виникає з моменту отримання статусу учасника бойових дій, то відповідно і право на грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учасника бойових дій у позивача виникає також з моменту отримання ним статусу учасника бойових дій.

Як зазначалося судом раніше та підтверджено матеріалами справи, 10 червня 2015 року позивач отримав посвідчення учасника бойових дій серії УБД, що підтверджується копією такого посвідчення. Отже, право на грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учасника бойових дій у позивача виникає з 13.04.2017 року. Судом встановлено, що додаткову пільгову відпустку учасника бойових дій позивач не використовував.

Судом також встановлено, що листом Харківського прикордонного загіну (військова частина НОМЕР_1 ) від 03.04.2020 року за №11/3482 на звернення позивача від 10.03.2020 року вх. №4432 повідомлено, що з метою виплати компенсації за невикористану додаткову відпустку слід надати довідку з реквізитами з банківської установи, після чого буде здійснена виплата вищезазначеної компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учасника бойових дій.

Зміст листа свідчить, що відповідач не заперечує проти виплати позивачу компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учасника бойових дій.

Проте, доказів виплати такої грошової компенсації відповідачем до суду не надано.

Оскільки при звільненні з військової служби у запас позивач мав право на отримання грошової компенсації за невикористану ним у 2015 2018 роках додаткову відпустку як учасник бойових дій, передбачену пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ, суд дійшов висновку про задоволення вимог адміністративного позову.

Щодо дотримання позивачем строків звернення до суду з даним позовом. суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина третя статті 122 КАС України).

Так, спеціальним законодавством прямо не врегульовано питання строків звернення до суду у зв`язку з порушенням відповідачем законодавства про оплату праці (виплату грошового забезпечення), однак за змістом пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260 грошова компенсація виплачується за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки. Отже, право на отримання таких виплат не обмежується жодним строком.

Суд відхиляє твердження представника відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, оскільки стягнення сум компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій не обмежені позовною давністю. На час відпустки, яка хоча і непов`язана з виконанням службових обов`язків, за особою зберігається заробітна плата (грошове забезпечення), такі виплати включаються до фонду заробітної плати і є невід`ємною його частиною. Це ж саме стосується і компенсації при звільненні за невикористані дні відпустки.

Отже, право на отримання таких виплат не обмежується жодним строком.

Аналогічну правову позицію було висловлено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 21 серпня 2019 року у зразковій справі №620/4218/18 (Провадження № 11-550заі19).

Розподіл судових витрат не здійснюється відповідно до ст. 139 КАС України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

01.04.2020 року представником позивача надано до суду заяву, в якій просить суд стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

27.04.2020 року представником відповідача надано до суду заперечення на заяву про розподіл судових витрат, в якій просив суд залишити заяву позивача без задоволення, оскільки на даний час керівництвом Державної прикордонної служби України прийнято рішення про здійснення відповідних виплат компенсації невикористаної частини додаткової відпустки як учаснику бойових дій колишнім військовослужбовцям, зокрема, позивачу про що було повідомлено ОСОБА_1 листом від 03.04.2020 року за №11/3482. Отже. як вважає представник відповідача, Харківський прикордонний загін вчинив необхідні дії для здійснення ОСОБА_1 відповідних виплат, натомість ОСОБА_1 та його представник свідомо та умисно ухиляється від надання Харківському прикордонному загону відповідних банківських реквізити необхідних для здійснення виплати, можливо, з метою намагання стягнення додаткових коштів з Харківського прикордонного загону. Крім того, під час оцінки наданих адвокатом послуг та стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу слід враховувати і складність судової справи, що розглядалась в суді. В даному випадку справа слухалась в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, а також на даний час в судах всіх інстанцій наявна велика кількість типових судових справ з даного приводу. Таким чином, як вважає відповідач, заява позивача про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн. не підлягає задоволенню.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Згідно з частинами першою третьою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною четвертою наведеної норми передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною п`ятою статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 134 КАС України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 134 КАС України).

При визначенні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд застосовує частину п`яту статті 134 КАС України.

Судом встановлено, що 24.02.2020 року між позивачем (Клієнт) та Адвокатським об`єднанням "Правота" (Адвокатське об`єднання) укладено Договір про надання професійної правничої допомоги (далі - Договір), за умовами якого Клієнт доручає, а Адвокат відповідно до чинного законодавства України приймає на себе зобов`язання в якості правової допомоги здійснювати представницькі повноваження, захищати права і законні інтереси Клієнта в судових та правоохоронних органах, органах державної влади, місцевого самоврядування, підприємствах, установах, організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, в обсязі та на умовах, встановлених цим Договором та за домовленістю сторін.

Додатковою угодою №1 від 27.02.2020 року до Договору про надання професійної правничої допомоги № б/н від 24.02.2020 року визначено порядок оплати юридичних послуг (гонорару) Виконавця за надання професійної правничої допомоги у адміністративному спорі між Клієнтом та ІНФОРМАЦІЯ_1 (військовою частиною НОМЕР_1 ). Вартість послуг визначається відповідно до розділу 4 Основного Договору. При цьому вартість однієї години виконаної роботи за цією Додатковою угодою не може бути меншою ніж 1000 (одна тисяча) гривень без ПДВ - у суді першої інстанції.

Згідно акту виконаних робіт № 1 від 30.03.2020 року, Адвокатське об`єднання надало позивачу правничу допомогу в межах укладеного Договору.

В детальному описі робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання професійної правничої допомоги від 31 березня 2020 року, в межах справи № 520/2731/2020 року Адвокатським об`єднанням надано професійну правничу допомогу, яка включає в себе: 1) дослідження та юридичний аналіз наданих Клієнтом документів (10 хвилин 166,67 грн. з розрахунку 1000,00 грн./1 год.); 2) консультація Клієнта (20 хвилин 333,33 грн. з розрахунку 1000,00 грн./1 год.); 3) надання допомоги з метою судового захисту порушених прав, зокрема, збирання доказів, аналіз судової практики, написання позовної заяви (4,30 год. 4500,00 грн. з розрахунку 1000 грн./1 год.); 4) формування додатків до позовної заяви. Загальна вартість виконаних робіт (наданих послуг) за період з 24.02.2020 по 29.03.2020 складає 5 000,00 грн.

Дублікатом квитанції № 0.0..1 від 31.03.2020 року та підтверджено перерахування позивачем на рахунок Адвокатського об`єднання 5 000,00 грн. за правову допомогу за договором про надання професійної правничої допомоги від 24.02.2020 року та додаткової угоди №1 від 27.02.2020 року, справа № 520/2731/2020.

Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача в запереченнях на лист Харківського прикордонного загіну (військова частина НОМЕР_1 ) від 03.04.2020 року №11/3482, яким повідомлено позивача про надання ним довідки з реквізитами з банківської установи для здійснення виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учасника бойових дій, як підставу для залишення без задоволення заяви позивача про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн., оскільки такий лист було надіслано позивачу вже після звернення до суду з даним позовом та надання Адвокатським об`єднанням правової допомоги в межах розгляду даної справи.

В той час, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України, від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12 жовтня 2006 року у справі Двойних проти України, від 30 березня 2004 року у справі Меріт проти України, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Враховуючи обставини справи, що дана справа за ознаками є типовою справою та відповідає ознакам, викладеним Верховним Судом у складі Касаційного адміністративного суду в постанові від 16.05.2019 року та Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 21 серпня 2019 року у зразковій справі №620/4218/18, суть виконаних послуг в рамках договору про надання професійної правничої допомоги від 24.02.2020 року та додаткової угоди №1 від 27.02.2020 року, суд дійшов висновку, що сума, заявлена до відшкодування у розмірі 5 000 грн. є надмірною.

Проте, суд вважає за необхідне присудити на користь позивача шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на правову допомогу у сумі 3 000,00 грн. за складання та подачу до суду позовної заяви з додатками та відповіді на відзив.

Таким чином, заява про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. є частково обґрунтованою та підлягає частковому задоволеню.

Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 13, 14, 77, 134, 139, 205, 242-246, 250, 255, 257-262, 293, 295, п.3 Прикінцевих положень, п.п.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (, адреса: вул. Клочківська, буд. 228, а/с 11122, м. Харків, 61072) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017, 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 06.03.2018 року.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017, 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 06.03.2018 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина 9951) Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Обчислення строків оскарження рішення суду здійснюється з урахуванням п.3 Прикінцевих положень КАС України.

Суддя Шевченко О.В.