Справа № 420/1787/20
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2020-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1787/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 травня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні в місті Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду звернувся з адміністративним позовом (а.с. 1-8) ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 , в якому позивач просить:

визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо виплати не в повному розмірі індексації грошового забезпечення йому ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 року по 30.11.2019 року;

стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 30.11.2019 року в сумі 163 756,67 грн;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, а саме порушення строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 30.11.2019 року.

Позивач зазначив, що він проходить військову службу в лавах Збройних Сил України, а саме у в/ч НОМЕР_1 . В період з 01.12.2015 року по 30.11.2019 року йому нарахування грошового забезпечення відповідачем здійснювалося не в повному обсязі, а саме не нараховувалася та не виплачувалася індексація грошового забезпечення, яка є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці та її проведення, у зв`язку зі зростанням споживчих цін, є обов`язковим для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

12.11.2019 року він подав заяву до в/ч НОМЕР_1 з проханням виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по теперішній час, проте отримав відповідь, в якій в/ч НОМЕР_1 його повідомила, що з 01.12.2015 року по 30.11.2018 року індексація не виплачувалась, а з 01.12.2018 року по 30.11.2019 року сума нарахованої та виплаченої індексації склала 1785,68грн. Відповідач з посиланням на роз`яснення ДФ МОУ від 10.02.2016 року №248/3/9/1/108 повідомив про призупинення виплати індексації.

Позивач вважає таки дії відповідача протиправними та в обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до ч.3 ст.9 Закону України від 20.12.1991 року №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон України№2011-ХІІ) грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Таким Законом є Закон України «Про індексацію грошових доходів населення». Крім того, постановою КМУ № 1078 від 17.07.2003 року затверджений Порядок проведення індексації грошових доходів населення. На думку позивача загальна сума індексації грошового забезпечення, яка не була йому виплачена відповідачем за період з 01.12.2015 року по 28.02.2008 року складає 86054,90грн, а з 01.03.2018 року по 30.11.2019 року 77701,77грн.

Позивач зазначив, що за практикою Європейського Суду з прав людини органи влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань, а тому просив задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 06.03.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с.27-29).

Ухвалою суду від 25.03.2020 року відмовлено представнику військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 у задоволенні заяви про розгляд справи №420/1787/20 в порядку загального позовного провадження (а.с.38-39).

Ухвалами суду від 07.04.2020 року позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити певні дії в частині позовних вимог про зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, а саме - порушення строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 30.11.2019 року та його заяву про зобов`язання військову частину НОМЕР_1 подати звіт про виконання судового рішення з детальними розрахунками залишено без розгляду(а.с.85-86).

Представник відповідача надав до суду відзив на адміністративний позов (а.с.45-49), в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимогу та зазначив, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача в/ч НОМЕР_1 щодо виплати не в повному розмірі індексації, оскільки індексація грошових доходів населення здійснюється не безумовно, а за умови наявності відповідних коштів в бюджеті України щодо юридичних осіб, фінансування яких здійснюється виключно за рахунок державного бюджету, якою і є відповідач по справі - військова частина НОМЕР_1 .

Не маючи відповідного фінансування та роз`яснень Департаменту фінансів Міністерства оборони України, в/ч НОМЕР_1 не мала підстав для здійснення виплати позивачу індексації в період, зазначений в позовних вимогах. Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не е абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

Позивач надав до суду відповідь на відзив (а.с.90-93), в якій наполягав на задоволенні позову, ще раз зазначивши, що відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою для не проведення індексації грошового забезпечення. Також позивач звернув увагу на те, що відповідно до п.14 Порядку №1078 єдиним органом, який має право надавати роз`яснення щодо порядку нарахування індексації грошових коштів населення є Мінсоцполітики, тому посилання на роз`яснення Департаменту фінансів МОУ не відповідає вимогам законодавства.

У наданих до суду запереченнях на позов представник в/ч НОМЕР_1 зазначив, що відсутність в бюджеті відповідних коштів-нарахування та виплата індексації неможлива. Також представник не згодна з позицією позивача, що в/ч НОМЕР_1 повинна керуватися лише роз`ясненнями Мінсоцполітики. Представник відповідача зауважує, що в/ч НОМЕР_1 підпорядкована Департаменту фінансів МОУ, структурним підрозділом якого є Департамент фінансів МОУ, а тому зобов`язана дотримуватися його роз`яснень.

Справа розглянута у письмовому провадженні.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , 1992 року народження, є громадянином України (паспорт НОМЕР_2 , а.с.18-19). Позивач з 23.06.2014 року проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1 .

Позивач звернувся до в/ч НОМЕР_1 із заявою про нарахування та виплату у повному обсязі індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року. Проте йому не була нарахована та виплачена вказана індексація. Вважаючи порушеними свої права, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період його служби у в/ч НОМЕР_1 .

Статтею2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України «Про індексацію грошових доходів населення».

Згідно зі статтею 1 цього Закону індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно зі ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Частиною 2 ст.5 Закону встановлено, що підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Законом України №76-VIII від 28.12.201 року статтю 5 доповнено частиною шостою, якою визначено, що проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу що у бюджеті відповідного рівня, з якого фінансується в/ч НОМЕР_1 , кошти на індексацію грошового забезпечення відсутні.

Частиною 5 ст.242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо спірних правовідносин по даній справі висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду по справі №825/874/17, який зазначив, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. При цьому відповідно до вимог чинного законодавства України, проведення індексації, у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією), є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Положеннями Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 року від 17.07.2003 року №1078 визначено джерело коштів на проведення індексації. Разом з тим, виплата індексації не ставиться, вищевказаними нормативно-правовими актами, у залежність від надходження коштів до власника підприємства, установи, організації. Однак, суди попередніх інстанцій правильно зазначили, що відсутність на рахунках відповідача коштів для виплати індексації грошового забезпечення не є належним доказом неможливості здійснення вказаних виплат (доказом наявності поважних причин не проведення розрахунку).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України» (заява №63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Верховний Суд зазначив, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Таким чином, відповідач був зобов`язаний нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення. Суд вважає, що розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходить службу і отримує грошове забезпечення.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Статтею 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує, відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи встановлені обставини суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню шляхом

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 5, 6, 7, 9, 242-246 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ), про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо виплати не в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 року по 30.11.2019 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 року по 30.11.2019 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили у порядку ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст. 295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва

.