Справа № П/811/1112/17
Суддя: Р.І. Брегей
Дата ухвалення: 2020-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2020 року справа № П/811/1112/17

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Брегея Р.І., розглянувши в м.Кропивницький у порядку загального позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Агродар-Україна плюс» (далі - Товариство) до Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області (далі - Управління) про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з заявою до податкового органу про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 18 квітня 2017 року, якими:

- збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 748050 грн. та накладено штрафну санкцію в сумі 10370340 грн.;

- зменшено від`ємне значення суми податку на додану вартість за грудень 2016 року на 358951 грн.

У судовому засіданні представники позивача підтримали вимоги заяви.

Зазначили, що платник податків використовував кошти зі спеціального рахунку з податку на додану вартість виключно для придбання виробничих факторів, будучи сільськогосподарським товаровиробником.

Пояснили, що Товариство не завищувало податковий кредит скороченої декларації з податку на додану вартість, оскільки відносило до нього лише кошти, котрі сплачені за придбання виробничих факторів, а отримання товару підтверджено зареєстрованими податковими накладними.

Відповідач заперечив щодо задоволення позову, подавши відзив на нього (Том 4 а.с.52-60).

У судовому засіданні представники Управління пояснили, що Товариство використовувало кошти, які обліковувались на спеціальному рахунку, не для придбання виробничих факторів у сільськогосподарській діяльності.

Водночас зазначали, що платник податків завищив податковий кредит з податку на додану вартість у скороченій декларації, включаючи до нього кошти за придбання товару, який не використовувався у господарській діяльності.

Звертали увагу, що позивач завчасно включив до податкового кредиту суму коштів, не дочекавшись реєстрації за ним права власності на нерухоме майно.

Ухвалою суду від 17 березня 2020 року прийнято рішення про заміну первісного відповідача - Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області (далі - Управління 2) його правонаступником - Управлінням та завершення розгляду справи в порядку письмового провадження (Том 6 а.с.111-112).

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, допитавши експерта та дослідивши матеріали справи, зробив висновок про часткове задоволення позову з таких підстав.

Встановлені обставини і факти, що стали підставами звернення до суду.

Так, у період з 13 лютого по 27 березня 2017 року Управління 2 провело планову виїзну перевірку Товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2016 року (Том 1 а.с.14-95).

У період, за який проведена перевірка, Товариство перебувало на спеціальному режимі оподаткування (сільськогосподарський товаровиробник), використовуючи кошти зі спеціального рахунку з податку на додану вартість для оплати виробничих факторів.

Ревізори виявили порушення, які зафіксовані у акті перевірки.

На їх думку, Товариство використовувало кошти зі спеціального рахунку з податку на додану вартість не за цільовим призначенням та завищило податковий кредит у скороченій декларації з цього ж податку, включаючи кошти на придбання товару (послуг), які не пов`язанні з господарською діяльністю у сфері сільського господарства.

Штрафна санкція за заниження податкового зобов`язання з податку на додану вартість (скорочена декларація) становить 50% від суми зобов`язання відповідно до приписів абзацу 2 пункту 123.1 статті 123 ПК України.

Товариство погодилось, що якщо допустило порушення, то штрафна санкція обчислена правильно (Том 6 а.с.107).

Підставою застосування штрафної санкції у згаданому розмірі є податкове повідомлення-рішення з податку на додану вартість від 06 квітня 2015 року (Том 6 а.с.91-93).

Водночас ревізори зробили висновок про накладення на платника податків штрафу у сумі 9996315 грн. за використання сум, що не сплачені до бюджету внаслідок отримання податкової пільги, не за призначенням та всупереч умов чи цілі їх надання, відповідно до приписів пункту 123.2 статті 123 ПК України.

18 квітня 2017 року керівник Управління 2 погодився з висновками ревізорів та прийняв податкові повідомлення-рішення, якими Товариству:

- збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 748050 грн. та накладено штрафну санкцію в сумі 10370340 грн.;

- зменшено від`ємне значення суми податку на додану вартість за грудень 2016 року на 358951 грн. (Том 1 а.с.96-98).

Товариство визнало і зазначило, що позовна заява не містить жодного обґрунтування щодо неправомірності визначення грошового зобов`язання у сумі 71656 грн. та штрафної санкції - 83143 (35828 + 47315) грн. (Том 6 а.с.107).

Юридична оцінка, встановлених судом, обставин і фактів справи.

Перш за все, у позовній заяві зазначено про оскарження податкового повідомлення-рішення, яким визначено грошове зобов`язання та накладено штрафну санкцію, у повному обсязі.

Під час розгляду справи по суті платник податків визнав, що погоджується з правомірністю визначення грошового зобов`язання у сумі 71656 грн. та накладення штрафної санкції - 83143 (35828 + 47315) грн.

У цій частині позовна заява не містить жодного обґрунтування протиправності рішення Управління 2.

Відповідно до приписів частини 1 статті 47 КАС України крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Отже, Товариство втратило право зменшити розмір позовних вимог, яких не підтримує.

Таким чином, суд відмовляє у задоволенні позову в частині оскарження податкового повідомлення-рішення, яким визначено грошове зобов`язання та накладено штрафну санкцію, в частині сум 71656 грн. (зобов`язання) та 83143 грн. (штраф).

Щодо застосування штрафної санкції у сумі 9996315 грн. за нецільове використання сум податку на додану вартість, які акумулюються на спеціальному рахунку, то суд зазначає наступне.

Так, штрафна санкція складається з чотирьох доданків: 9154000 грн., 695000 грн., 100000 грн. та 47315 грн.

Суд відмовив у задоволенні позову в частині оскарження штрафної санкції у сумі 47315 грн.

Що стосується штрафної санкції у сумі 9154000 грн., то суд зазначає наступне.

Так, у грудні 2015 року ТОВ «Торговий дім «Агрохолдінг-Логістика та склад»» (далі - Товариство 2) виписало позивачу податкові накладні на загальну суму 12592800 грн. стосовно придбання мінеральних добрив та інших виробничих факторів.

Кошти, як попередню оплату, Товариство перерахувало зі спеціального рахунку з податку на додану вартість.

У червні-листопаді 2016 року Товариство у скорочених деклараціях з податку на додану вартість зменшило податковий кредит у зв`язку з частковим поверненням передплати у сумі 9154000 грн.

Товариство 2 перерахувало кошти не на спеціальний рахунок, а на поточний.

Товариство, отримавши кошти від Товариства 2, не перерахувало на спеціальний рахунок, а використало у господарській діяльності.

Ці факти і обставини визнаються сторонами.

Провівши вибірковий аналіз використання коштів, які повернуло Товариство 2 на поточний рахунок, ревізори встановили, що протягом 2016 року їх використано на придбання валюти, надання позик, внесення коштів на вкладний рахунок та оплату туристичних послуг.

Отже, ревізори зробили висновок про нецільове використання коштів, які могли бути задіяні виключно для придбання виробничих факторів, що пов`язані з виробництвом сільськогосподарської продукції.

За таке порушення на Товариство накладено штрафну санкцію у розмірі 9154000 грн. відповідно до приписів пункту 123.2 статті 123 ПК України.

Цією нормою права (в редакції станом на 2016 рік) встановлено, що використання платником податків (посадовими особами платника податків) сум, що не сплачені до бюджету внаслідок отримання (застосування) податкової пільги, не за призначенням та/або всупереч умовам чи цілям її надання згідно із законом з питань відповідного податку, збору, платежу додатково до штрафів, передбачених пунктом 123.1 цієї статті, - тягне за собою стягнення до бюджету суми податків, зборів, платежів, що підлягали нарахуванню без застосування податкової пільги. Сплата штрафу не звільняє таких осіб від відповідальності за умисне ухилення від оподаткування.

Під час судового розгляду судом призначено судово-економічну експертизу, проведення якої доручено судовому експерту ОСОБА_1. (Том 5 а.с.233-235).

Перед експертом поставлено питання щодо підтвердження чи спростування висновку ревізорів про нецільове використання коштів, які повернуті Товариством 2 та котрі мали обліковуватись на спеціальному рахунку з податку на додану вартість.

Експерт зробила висновок, що підтверджується документально факт придбання Товариством товарів (робіт/послуг) чи основних фондів для використання у виробництві сільськогосподарських товарів/послуг за рахунок коштів, які провернуло Товариство 2 на поточний рахунок (залишок невикористаних цих коштів станом на кінець періоду, який перевіряли ревізори склав 5706,18 грн.) (Том 6 а.с.2-39).

Суд допитав експерта ОСОБА_1 .

Експерт показала, що аналіз проводила суцільним методом, перевіряючи витрачання коштів, які у певні дні повернуло Товариство 2, і встановлюючи залишки коштів на початок і кінець тих днів.

Враховувала суму коштів на поточному рахунку у дні, коли Товариство 2 повертало кошти, надходження на поточний рахунок інших коштів та їх витрачання у ті ж самі дні.

Кошти, які повернуло Товариство 2 на поточний рахунок у 2016 році, витрачено Товариством у господарській діяльності виключно для придбання товарів (робіт/послуг) чи основних фондів для використання у виробництві сільськогосподарських товарів/послуг.

Ознайомившись з висновком експерта та будучи присутнім під час його допиту, представник Управління не надав письмових заперечень.

Якщо Управління виявило би помилку у висновку експерта, то мало би детально пояснити її, надавши арифметичні розрахунки.

Проаналізувавши висновок експерта, суд визнає його повним, ясним і обґрунтованим.

На відміну від ревізорів експерт застосовував суцільний, а не вибірковий аналіз надходження і витрачання коштів з поточного рахунку упродовж 2016 року у дні, коли Товариство 2 повертало кошти.

Тому, суд надає перевагу висновку експерта.

Підсумовуючи, суд зробив висновок про відсутність підстав застосування до Товариства штрафної санкції у сумі 9154000 грн., оскільки кошти, які повернуло Товариство 2, платник податків використав у відповідності до їх цільового призначення.

Отже, податкове повідомлення-рішення, яким визначено грошове зобов`язання та штрафна санкція, належить визнати протиправним та скасувати в частині накладення штрафу у сумі 9154000 грн.

Що стосується штрафної санкції у сумі 695000 грн., то суд зазначає наступне.

Так, Товариство перерахувало зі спеціального рахунку з податку на додану вартість ПАТ «Українська залізниця» та ПАТ «Одеська залізниця» упродовж 2015 року кошти у сумі 695000 грн., як оплату залізничних послуг з перевезення вирощеної сільськогосподарської продукції до портів.

Представник Товариства пояснив, що перевезення здійснювалось на виконання умов договору купівлі-продажу, який укладено з контрагентами.

За умовами договорів місцем продажу товару є морський зерновий термінал.

Правочинами визначено, що перехід права власності на сільськогосподарську продукцію здійснюється у місці поставки, а вартість перевезення включається у вартість сільськогосподарської продукції.

Ці обставини визнаються сторонами.

На думку Управління, Товариство оплатило послуги, які не пов`язані з виробничими факторами, за рахунок котрих сформовано податковий кредит, та послугами, що супутні постачанню.

Податковий орган визнав нецільовим використанням коштів зі спеціального рахунку з податку на додану вартість.

Висновок відповідача є помилковим.

Так, згадана сума коштів є вартістю послуг, які надані Товариству стосовно перевезення вирощеної продукції до морського порту.

Продукція перевозилась у порти, а витрати на оплату цих послуг включалась до вартості готової продукції.

Приписами пункту 209.2 статті 209 ПК України (в редакції на час виникнення правовідносин) передбачено, що згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.

Зазначені суми податку на додану вартість акумулюються сільськогосподарськими підприємствами на спеціальних рахунках, відкритих в установах банків та/або в органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Отже, Товариство мало право оплатити вартість виробничих факторів за рахунок коштів, які акумулювались на спеціальному рахунку.

Приписами підпункту 209.15.1 пункту 209.15 статті 209 ПК України встановлено, що для цілей цієї статті застосовуються такі терміни: виробничі фактори, за рахунок яких сформовано податковий кредит:

а) товари/послуги, які придбаваються сільськогосподарським підприємством для їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції, а також основні фонди, які придбаваються (споруджуються) з метою їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції.

б) послуги, супутні постачанню сільськогосподарського товару, який вирощується, відгодовується, виловлюється або збирається (заготовлюється) безпосередньо платником податку:

сіяння та саджання рослин, збирання врожаю, його брикетування чи складування, проведення інших польових робіт, включаючи внесення добрив та засобів захисту рослин;

пакування та підготовка до продажу, у тому числі сушіння, очищення, розмелювання, дезінфекція та силосування сільськогосподарської продукції (01.41.0 КВЕД);

зберігання сільськогосподарської продукції;

вирощування, розведення, відгодівля та забій свійських сільськогосподарських тварин, застосування засобів захисту тварин, проведення протиепізоотичних заходів;

отримання послуг з використання сільськогосподарської техніки, крім отримання її у фінансову оренду (лізинг);

отримання послуг, супутніх веденню сільськогосподарської діяльності, а саме з питань оподаткування, бухгалтерської звітності та обліку, організації внутрішнього виробничого управління (74.14.0 КВЕД);

знищення бур`яну та шкідливих комах, оброблення посівів і сільськогосподарських площ засобами захисту рослин, а також використання засобів захисту тварин;

експлуатація меліоративних зрошувальних та осушувальних систем для посівних площ і сільськогосподарських угідь;

розділ м`яса для товарної кондиції.

Потреба оплати послуги з перевезення сільськогосподарської продукції до морського порту обумовлена виробничими цілями, останньою з яких є реалізація виготовленої продукції.

Таким чином, виробничі цілі у часі передують продажу виготовленої продукції, а витрати на їх оплату формують кінцеву вартість товару.

Товариство оплату послуг з перевезення продукції включило у вартість товару, котрий реалізовано покупцям.

Тому, суд зробив висновок, що позивач використав кошти у сумі 695000 грн. зі спеціального рахунку, не порушуючи їх цільового призначення.

Отже, податкове повідомлення-рішення, яким визначено грошове зобов`язання та штрафна санкція, належить визнати протиправним та скасувати в частині накладення штрафу у сумі 695000 грн.

Що стосується штрафної санкції у сумі 100000 грн., то суд зазначає наступне.

Так, у 2015 році Товариство включило до складу податкового кредиту скороченої декларації з податку на додану вартість попередню оплату за овочі (капуста броколі, перець червоний) згідно податкових накладних, які виписало ТОВ «АПК Рейдтрейд» (далі - Товариство 3).

Позивач пояснив, що у його власності знаходиться завод з заморозки овочів та фруктів, а придбана сільськогосподарська продукція стала складовою частиною овочевих сумішей, які виготовляються та реалізовуються (Том 5 а.с.66-70).

Кошти у сумі 100000 грн. сплачені зі спеціального рахунку на додану вартість.

На думку податкового органу, придбання продукції не відноситься до виробничих факторів, за яких може бути сформовано податковий кредит.

Такий висновок наштовхнув їх на похідний висновок, який полягає у нецільовому використанні коштів зі спеціального рахунку з податку на додану вартість.

Представник Управління не заперечував, що у власності позивача перебуває завод з заморозки овочів та фруктів і він виготовляє суміші. Приписами пункту 209.2 статті 209 ПК України (в редакції на час виникнення правовідносин) передбачено, що згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.

Зазначені суми податку на додану вартість акумулюються сільськогосподарськими підприємствами на спеціальних рахунках, відкритих в установах банків та/або в органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Приписами підпункту 209.15.1 пункту 209.15 статті 209 ПК України встановлено, що для цілей цієї статті застосовуються такі терміни: виробничі фактори, за рахунок яких сформовано податковий кредит:

а) товари/послуги, які придбаваються сільськогосподарським підприємством для їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції, а також основні фонди, які придбаваються (споруджуються) з метою їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції.

б) послуги, супутні постачанню сільськогосподарського товару, який вирощується, відгодовується, виловлюється або збирається (заготовлюється) безпосередньо платником податку:

сіяння та саджання рослин, збирання врожаю, його брикетування чи складування, проведення інших польових робіт, включаючи внесення добрив та засобів захисту рослин;

пакування та підготовка до продажу, у тому числі сушіння, очищення, розмелювання, дезінфекція та силосування сільськогосподарської продукції (01.41.0 КВЕД);

зберігання сільськогосподарської продукції;

вирощування, розведення, відгодівля та забій свійських сільськогосподарських тварин, застосування засобів захисту тварин, проведення протиепізоотичних заходів;

отримання послуг з використання сільськогосподарської техніки, крім отримання її у фінансову оренду (лізинг);

отримання послуг, супутніх веденню сільськогосподарської діяльності, а саме з питань оподаткування, бухгалтерської звітності та обліку, організації внутрішнього виробничого управління (74.14.0 КВЕД);

знищення бур`яну та шкідливих комах, оброблення посівів і сільськогосподарських площ засобами захисту рослин, а також використання засобів захисту тварин;

експлуатація меліоративних зрошувальних та осушувальних систем для посівних площ і сільськогосподарських угідь;

розділ м`яса для товарної кондиції.

Приписами підпункту 209.15.2 пункту 209.15 статті 209 ПК України встановлено, що діяльність у сфері сільського господарства є виробництво продукції рослинництва, а саме рослинних культур, а також вирощування фруктів та овочів, квітів та декоративних рослин (у відкритих або закритих ґрунтах), грибів, насіння, прянощів, саджанців та водоростей, а також їх обробка, переробка та/або консервація.

Отже, переробка овочів відноситься до діяльності у сфері сільського господарства.

Придбання овочів з метою виготовлення суміші є виробничим фактором у сфері сільськогосподарської діяльності, за рахунок якого може бути сформовано податковий кредит.

Тому, суд зробив висновок, що позивач використав кошти у сумі 100000 грн. зі спеціального рахунку, не порушуючи їх цільового призначення.

Отже, податкове повідомлення-рішення, яким визначено грошове зобов`язання та штрафна санкція, належить визнати протиправним та скасувати в частині накладення штрафу у сумі 100000 грн.

Що стосується завищення податкового кредиту з податку на додану вартість у скороченій декларації, то суд зазначає наступне.

Сума завищення складається з чотирьох доданків:

- 192809 грн. за листопад 2015 року щодо взаємовідносин з ТОВ «Агродар-Україна» (далі - Товариство 4);

- 70050 грн. за березень-червень 2015 року щодо взаємовідносин з Товариством 3;

- 414781 грн. щодо взаємовідносин з ПАТ «Одеська залізниця» (далі - Товариство 5) та ПАТ «Українська залізниця» (далі - Товариство 6);

- 385140 грн. щодо взаємовідносин з Товариством 6 за 2016 рік;

- 71656 грн. умовне нарахування при експорті товару.

Товариство не поставило під сумнів визначення грошового зобов`язання у сумі 71656 грн. та застосування штрафної санкції за це порушення - 35828 грн.

Суд відмовив у цій частині позовних вимог.

Що стосується завищення податкового кредиту стосовно взаємовідносин з Товариством 3, Товариством 5 та Товариством 6, то суд зазначає наступне.

Ревізори зробили висновок, що господарські операції зі згаданими контрагентами спрямовувались на придбання факторів, які не є виробничими.

Суд визнав такий висновок помилковим.

Висновок суду про помилковість висновку ревізорів зазначений у мотивувальній частині рішення суду щодо оскарження штрафних санкцій за нецільове використання коштів зі спеціального рахунку з податку на додану вартість.

Отже, суд визнає протиправним та скасовує податкове повідомлення-рішення, яким зменшено від`ємне значення суми податку на додану вартість за грудень 2016 року.

Разом з тим, суд визнає протиправним та скасовує податкове повідомлення-рішення, яким визначено грошове зобов`язання та штрафна санкція, в частині взаємовідносин з Товариством 3, Товариством 5 та Товариством 6.

Щодо завищення податкового кредиту стосовно взаємовідносин з Товариством 4, то суд зазначає наступне.

Так, 15 жовтня 2015 року Товариство прийняло (протокол №44) до статутного капіталу об`єкти нерухомості (два комплекси будівель та нежитлову будівлю), які розташовані в с.Івано-Благодатне Кіровоградського району Кіровоградської області та належать Товариству 4, на підставі акту приймання-передачі №1 від тієї ж дати (Том 4 а.с.91-93).

Товариство 4 є одним з засновників Товариства (Том 4 а.с.91-92).

Вартість нерухомості склала 1156846,40 грн. (з урахуванням податку на додану вартість).

У листопаді 2015 року Товариство сформувало податковий кредит у сумі 192809 грн. на підставі податкової накладної Товариства 4 від 30 листопада 2015 року, видаткової накладної від цієї ж дати та згаданого акту приймання-передачі (Том 4 а.с.94-96).

Реєстрація права власності на нерухомість відбулась 06 квітня 2017 року (Том 4 а.с.97-102).

Підстава виникнення права власності - протокол зборів засновників Товариства 4 від 15 жовтня 2015 року №42 (Том 4 а.с.97-103).

Управління стверджує, що Товариство мало право включати до податкового кредиту згадану суму лише з дня виникнення права власності, котрий настав після завершення строку, за який проведена перевірка.

Податковий орган не ставить під сумнів можливість використання майна у господарській діяльності платника податків, яка пов`язана з сільськогосподарським виробництвом.

Відповідно до приписів пункту 198.2 статті 198 ПК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

Приписами пункту 198.6 статті 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Отже, Товариство 4 виписало і зареєструвало належним чином податкову накладну та передало об`єкти нерухомості у фактичне користування 30 листопада 2015 року (після появи правовстановлюючих документів).

Цього дня Товариство отримало об`єкти нерухомості у користування, що підтверджено податковою і видатковою накладними.

Приписами абзацу 4 пункту 198.3 статті 198 ПК України встановлено, що нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Підсумовуючи, суд зробив висновок, що Товариство правомірно включило до податкового кредиту суму податку на додану вартість, оскільки отримало майно після складання правовстановлюючих документів і реєстрації податкової накладної.

Отже, суд визнає протиправним та скасовує податкове повідомлення-рішення, яким визначено грошове зобов`язання та штрафна санкція, в частині взаємовідносин з Товариством 4.

Загалом, суд зробив висновок про часткове задоволення позову.

Судові витрати у справі складаються з судового збору в сумі 172160,12 грн. та витрат за проведення експертизи - 10000 грн. (Том 1 а.с.4, Том 5 а.с.248).

Суд розподіляє судові витрати відповідно до приписів частини 3 статті 139 КАС України.

Позовна заява задоволена на 99% майнових вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.139, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовільнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області від 18 квітня 2017 року, яким товариству з обмеженою відповідальністю «Агродар-Україна плюс» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 748050 грн. та накладено штрафну санкцію в сумі 10370340 грн., в частині грошового зобов`язання - 676394 грн. та штрафу - 10287197 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області від 18 квітня 2017 року, яким товариству з обмеженою відповідальністю «Агродар-Україна плюс» зменшено від`ємне значення суми податку на додану вартість за грудень 2016 року на 358951 грн.

В іншій частині позову відмовити у задоволенні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Агродар-Україна плюс» судові витрати у сумі 180338,52 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську, Запорізьку та Кіровоградську області, протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Р.І. Брегей