Справа № 200/2606/20-а
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2020-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2020 р. Справа№200/2606/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича, розглянувши при секретарі судового засідання Купріян В.Ю. адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції України в Донецькій області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції України в Донецькій області, відповідно до якого просила суд визнати протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо нарахування та сплати на користь позивача грошової компенсації за 42 дні невикористаної додаткової відпустки; зобов`язати ГУНП в Донецькій області виплатити на користь позивача грошову компенсацію за 42 дні невикористаної додаткової відпустки за 2015-2017 (включно) роки згідно Порядку затвердженого Постановою КМУ № 100, у розмірі 21454,44 гривень; визнати протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо повернення на користь позивача зайво утриманого з грошового забезпечення військового збору у сумі 2817, 71 гривень; зобов`язати ГУНП в Донецькій області виплатити на користь позивача зайво утриманий з грошового забезпечення військовий збір у сумі 2817, 71 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона є внутрішньо переміщеною особою, учасником бойових дій та проходила службу в МВС України з 15.08.1998 р. по 06.11.2015 р., з 07.11.2015 р. по 21.12.2018 р. - в Національній поліції України.

Наказом ГУНП в Донецькій області № 541 о/с від 21.12.2018 року позивача звільнено зі служби в поліції на підставі п.7 ч. 1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» - за власним бажанням.

Згідно довідки № 5089/05/12-2018 від 23.08.2018, наданої ГУНП в Донецькій області, з 21.07.2014 по 06.11.2015 та з 07.11.2015 по 30.04.2018 вона брала безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької області.

Позивач зазначає, що за період з липня 2014 до 7 листопада 2015 зазначеною відпусткою вона не користувалася, на той момент проходила службу у Дзержинському МВ ГУМВС України в Донецькій області. Працюючи в Торецькому відділенні поліції Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області з листопада 2015 по 2018 (включно) позивачу лише у 2018 році надавалася додаткова відпустка із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік на підставі пункту 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Позивачем на адресу ГУНП в Донецькій області направлявся запит 16.10.2019 щодо надання відомостей про використання вищевказаної додаткової відпустки за період з листопада 2015 по 2018 роки (включно).

З відповіді ГУНП в Донецькій області позивач отримав інформацію, що відповідно до п. 12 ч. 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік», що у 2018 році позивачу надано зазначену відпустку в період з 13.11.2018 до 26.11.2018 (Наказ ГУНП в Донецькій області від 18.10.2018 № 447 о/с), в інші роки додаткова відпустка, як учасника бойових дій використана не була, грошова компенсація Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не передбачена.

Згідно з довідками, наданими УФЗБО ГУНП в Донецькій області, за період з 2015 по 2018 роки з позивача було утримано військовий збор на загальну суму 4366,65 гривень.

Позивач на адресу ГУНП в Донецькій області 03.09.2019 направив запит з проханням розібратися в цьому питанні та повернути їй суму зайво утриманого військового збору.

Згідно з відповіді ГУНП в Донецькій області, співробітниками УФЗБО ГУНП в Донецькій області після проведення ГУ ДФС у Донецькій області документальної позапланової виїзної перевірки, здійснено частковий перерахунок зайво утриманого військового збору, який у сумі 1548, 94 гривень повернуто на рахунок позивача, починаючи з лютого 2017 пільги з оподаткування військового збору здійснюється в поточному місяці за минулий. Відповідачем не повернуто зайво утриманий військовий збір у сумі 2817, 71 гривень.

Позивач вважає такідії відповідача протиправними, тому звернулась до суду з цим позовом та просить зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату грошової компенсації з невикористану додаткову відпустку та надміру утриманий військовий збір.

Ухвалою від 11 березня2020 року суд відкрив провадження в адміністративній справі, призначивши судове засідання на 31 березня 2020року за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

30 березня 2020 року розгляд справи відкладено на 14 квітня 2020 року.

06 квітня 2020 року до суду засобами поштового зв`язку надійшов відзив відповідача на адміністративний позов, яким відповідач просить відмовити в його задоволенні.

14 квітня 2020 року розгляд справи відкладено на 28 квітня 2020 року.

28 квітня 2020 року сторони повідомлені належним чином в судове засідання не з`явились.

Суд дослідивши подані матеріали справи встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України НОМЕР_1 , виданий 13.02.1997 року, ідентифікаційний код НОМЕР_2 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Позивач є внутрішньо переміщеною особою, про що свідчить довідка № 1421-111771 від 17.11.2014 року.

Позивач проходила службу в МВС України з 15.08.1998 р. по 06.11.2015 р., з 07.11.2015 р. по 21.12.2018 р. - в Національній поліції України.

Наказом ГУНП в Донецькій області № 541 о/с від 21.12.2018 року позивача звільнено зі служби в поліції на підставі п.7 ч. 1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» - за власним бажанням.

Згідно довідки № 5089/05/12-2018 від 23.08.2018, наданої ГУНП в Донецькій області, з 21.07.2014 по 06.11.2015 та з 07.11.2015 по 30.04.2018 вона брала безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької області.

Позивач має статус учасника бойових дій, що підтверджується рішенням про визнання учасником бойових, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України № 8/І/V/142 від 23.12.2016 року та посвідченням учасника бойових дій серія НОМЕР_3 від 17.01.2017 року.

З липня 2014 до 7 листопада 2015 додатковою відпусткою позивач не користувалася, на той момент проходила службу у Дзержинському МВ ГУМВС України в Донецькій області.

Підчас служби в Торецькому відділенні поліції Бахмутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області з листопада 2015 по 2018позивачу лише у 2018 році надавалася додаткова відпустка із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік на підставі пункту 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

16.10.2019 позивачем на адресу ГУНП в Донецькій області направлено запит щодо надання відомостей про використання додаткової відпустки за період з листопада 2015 по 2018 роки (включно).

ГУНП в Донецькій області повідомив, що відповідно до п. 12 ч. 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік», що у 2018 році позивачу надано зазначену відпустку в період з 13.11.2018 до 26.11.2018 (Наказ ГУНП в Донецькій області від 18.10.2018 № 447 о/с), в інші роки додаткова відпустка, як учасника бойових дій використана не була, грошова компенсація Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не передбачена.

Згідно з довідками, наданими УФЗБО ГУНП в Донецькій області, за період з 2015 по 2018 роки з позивача було утримано військовий збор на загальну суму 4366,65 гривень.

Позивач на адресу ГУНП в Донецькій області 03.09.2019 направив запит щодо вирішення цього питання та повернення їй суми зайво утриманого військового збору.

Згідно з відповіді ГУНП в Донецькій області, співробітниками УФЗБО ГУНП здійснено частковий перерахунок зайво утриманого військового збору, який у сумі 1548,94 гривень повернуто на рахунок позивача, починаючи з лютого 2017 пільги з оподаткування військового збору здійснюється в поточному місяці за минулий. Відповідачем не повернуто зайво утриманий військовий збір у сумі 2817, 71 гривень.

Відповідач з позовом не погоджуються у повному обсязі, зазначає, що позивач у спірний період, тобто 2015-2017 роки не мала права на використання саме 42 днів додаткової відпустки, окремим категоріям осіб (учасникам бойових дій), адже, на думку відповідача, єдиною та головною підставою для використання особою такої відпустки є наявність статусу учасника бойових дій, який підтверджується відповідним посвідченням, яке видане 17.01.2017 року.

Відповідач зазначає, що позивач мала право на використання відпустки з 17.01.2017 року тільки за 2017 рік у кількості 14 календарних днів (тобто з моменту отримання посвідчення УБД). Положеннями Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що додаткова відпустка окремим категоріям осіб (учасникам бойових дій) не відноситься до щорічної додаткової відпустки.Законом прямо визначено, що поліцейським надаються також додаткові відпустки, відповідно до законодавства про відпустки. Нормами цього Закону не визначено, що їм надаються інші щорічні додаткові відпустки.

Відповідач зазначає, що позивачем невірно здійснено розрахунок компенсації, Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, є нормою загального законодавства і має застосовуватись тільки у тому випадку, якщо нормами спеціального законодавства зазначене питання не визначено. Однак, грошове забезпечення поліцейських в тому числі й компенсації за відпустки врегульовані нормами спеціального законодавства - Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, завтердженого наказом Міністрества внутрішніх справ України від 06.04.2016 року № 260.

В зазначеному Порядку № 260, а саме у п. 8 розділу III наявна формула здійснення розрахунку - виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Відповідач зазначає, що якщо б додаткова відпустка окремим категоріям осіб (учасникам бойових дій) компенсувалась би, то розрахунок компенсації мав би проводитись відповідно до п. 8 розділу III Порядку № 260, а не Порядку № 100.

Постановою КМУ від 30.12.2015 №1161 «Про порядок підтвердження статусу осіб, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором» установлено, що підтвердження статусу осіб, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором здійснюється на підставі витягів з наказів керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки про залучення таких осіб до проведення антитерористичної операції та наказів оперативного штабу з управління антитерористичної операції про прибуття (вибуття) таких осіб до (із) складу сил і засобів, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції. Зазначені документи подаються до відповідної бухгалтерської служби для здійснення розрахунків.

З метою отримання пільги працівникам ГУНП в Донецькій області, до Головного управління Державної фіскальної служби України в Донецькій області 26.04.2017 була направлена заява з проханням провести документальну позапланову перевірку.

Відповідно до наказу ГУ ДФС України у Донецькій області від 23.05.2017 №474 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки Головного управління Національної поліції в Донецькій області, код за » до ГУНП в Донецькій області направлена перевірка, з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства щодо нарахування та перерахування до державного бюджету військового збору з виплаченого доходу працівникам.

За результатами документальної позапланової виїзної перевірки Головного управління Національної поліції в Донецькій області, керівництвом ГУ ДФС України у Донецькій області прийнято рішення щодо повернення зайво нарахованого та перерахованого військового збору.

Таким чином, на виконання постанови КМУ від 30.12.2015 №1161 «Про порядок підтвердження статусу осіб, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором», 28.09.2017 на особистий картковий рахунок ОСОБА_1 відкритий в АТ «ОЩАДБАНК» було перераховано кошти в сумі 1548,94 грн (платіжне доручення №4562 від 27.09.2019).

Перерахунок військового збору здійснено пропорційно часу участі у воєнних конфліктах чи АТО, інших заходах в умовах особливого періоду.

У період часу коли поліцейський не залучається до виконання завданьАТО/ООС, воєнний збір, відповідно до вимог чинного законодавства не компенсується.

Відповідач вважає, що ним правомірно компенсовано позивачу воєнний збір за період її безпосередньої участі в АТО/ООС та некомпенсована за період, коли позивач не приймала участь в АТО/ООС.

Також відповідач зазначає, що періоди безпосередньої участі позивача у АТО/ООС бути предметом розгляду справи № 200/2857/19-а за позовом ОСОБА_1 до ГУНП в Донецькій області про зарахування до вислуги років на пільгових умовах періодів безпосередньої участі в АТО. Рішення судів трьох інстанцій у справі № 200/2857/19-а набрали законної сили, а отже зазначені обставини є преюдиційними та доказуванню не підлягають. Зазначеними рішеннями встановлено, що загальні періоди залучення особи до сил та засобів АТО (видання наказів) не є доказом саме безпосередньої участі у проведенні АТО, а також, те, що періоди перебування особи на лікарняних та у відпустках не зараховуються до періодів безпосередньої участі в АТО.

Відповідач вважає, що наявність у позивача статусу «учасника бойових дій» не є достатньою підставою для її звільнення від сплати воєнного збору та для компенсування вказаного збору.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходив з наступного.

Згідно ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність. недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ст. 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, визначаються Законом України «Про Національну поліцію».

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Частиною 1 статті 17 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Відповідно до п.п. 4, 5 ч. 10 ст. 62 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський: своєчасно і в повному обсязі отримує грошове забезпечення та інші компенсаційні виплати відповідно до закону та інших нормативно-правових актів України; у повному обсязі користується гарантіями соціального та правового захисту, передбаченими цим Законом та іншими актами законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 92 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Згідно з ч. 10 ст. 93 Закону України «Про Національну поліцію» за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Відтак, Законом України «Про відпустки» від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР встановлені державні гарантії права на відпустки, визначено умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Згідно ст. 4 Закону № 504/96-ВР, встановлені такі види відпусток:

1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством;

2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону);

3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону);

3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону);

4) соціальні відпустки:відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону);відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону);відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону);додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону);

5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону).

Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

Згідно ст. 16-2 Закону № 504/96-ВР, учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» 22 жовтня 1993 року № 3551-XII, учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України № 3551-XII, учасникам бойових дій, визначених в ст. 6 цього Закону, надається пільга у вигляді використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» 20 грудня 1991 року№ 2011-XII, відповідно до Конституції України, визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відтак, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України № 2011-XII, дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.

Згідно ст. 4 Закону України № 2011-XII, забезпечення виконання цього Закону, інших нормативно-правових актів щодо соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей покладається на органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 8 ст. 10-1 Закону України № 2011-XII, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Згідно абз. 3 ч. 14 ст. 10-1 Закону України № 2011-XII, у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Дослідивши обставини справи, матеріали адміністративного позову, відзив на позовну заяву, надані сторонами документи, суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів позивача щодо наявності у позивача права на нарахування та сплату на його користь грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку.

Така позиція суду кореспондує рішенню Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16.05.2019 року в зразковій справі №620/4218/18 щодо врегулювання аналогічних спірних відносин учасників бойових дій з суб`єктами владних повноважень, на базі яких вони проходили службу.

Судом встановлено, що позивач набув статус учасника бойових дій 23.12.2016 року.

Тому суд дійшов висновку, що право на додаткову відпустку як учасник бойових дій позивач набув з 23.12.2016 року.

При цьому суд не приймає доводів відповідача щодо виникнення у позивача права на додаткову відпустку з дати видачі посвідчення учасника бойових дій, оскільки, вказане посвідчення видається на підставі рішення відповідної комісії та лише підтверджує наявність у позивача статусу УБД, однак, відповідний статус виникає у позивача з моменту прийняття комісією відповідного рішення.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги в частині визнання протиправними дій відповідача щодо відмови в нарахуванні та виплаті грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2017 рік включно, та зобов`язання виплатити відповідну грошову компенсацію підлягають частковому задоволенню, а саме розрахунку періоду ненарахування та невиплати компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій з 23.12.2016 року по 2017 рік включно.

Оскільки доводами адміністративного позову та матеріалами справи підтверджено, що в 2018 році позивачем така відпустка була використана, то невикористаною залишилась додаткова відпустка учасника бойових дій тривалістю 14 календарних днів за 2017 рік.

Порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення поліцейських визначені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 "Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання", зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за № 669/28799, який набрав чинності з дня його офіційного опублікування та застосовується з дня набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію" (далі - Порядок № 260).

Зазначені правові норми є нормами спеціального законодавства і підлягають застосуванню при визначенні структури, порядку та умов грошового забезпечення поліцейських та у випадку виникнення спорів з цього приводу, посилання позивача на необхідність використання до спірних правовідносин Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року є незмістовним.

Пунктом 3 розділу І Порядку № 260 закріплено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Пунктом 8 розділу ІІІ Порядку № 260 визначено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Згідно довідки №300 від 24.03.2020 року про середній розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , середньоденний розмір грошового забезпечення позивача складає 423,87 грн.

Таким чином, розмір грошової компенсації за невикористану відпустку складає 14 днів *423,87 грн. = 5934,18 грн.

Щодо визнання протиправною відмови Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо повернення на користь позивача зайво утриманого з грошового забезпечення військового збору у сумі 2817,71 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до абзацу першого пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України військовий збір встановлений тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України.

Згідно з підпунктом 1.7 пункту 16-1 підрозділу 10 "Інші перехідні положення" Податкового кодексу України тимчасово, на період проведення антитерористичної операції, не підлягають оподаткуванню військовим збором доходи у вигляді грошового забезпечення працівників правоохоронних органів, військовослужбовців та працівників Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців, працівників Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та інших осіб на період їх безпосередньої участі в антитерористичній операції.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2015 року № 1161 "Про порядок підтвердження статусу осіб, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором" (далі - Постанова КМУ № 1161) установлено, що підтвердження статусу осіб, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором здійснюється на підставі витягів з наказів керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки про залучення таких осіб до проведення антитерористичної операції та наказів оперативного штабу з управління антитерористичною операцією про прибуття (вибуття) таких осіб до (із) складу сил і засобів, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції.

Відтак, відповідно до довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 28.08.2018 року №5089/05/12-2018 року, виданої на підставі наказу Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України від 02.02.2015 № 33; наказу Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України від 13.12.2015 № 347: наказу Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України від 14.12.2015 № 348: наказу Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України від 30.04.2018 №120 ДСК, позивач дійсно в період з 21.07.2014 по 06.11.2015 та з 07.11.2015 по 30.04.2018 брала безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької області.

Згідно довідки та виплату позивачу грошового забезпечення з 01.01.2015 по 06.11.2015 від 15.07.2019 №12357/202/2019, з позивача за цей період утримано військового збору 1250,04 грн.

Згідно довідки та виплату позивачу грошового забезпечення з 07.11.2015 по 31.12.2015 від 20.05.2019 №342, з позивача за цей період утримано військового збору 181,73 грн.

Згідно довідки та виплату позивачу грошового забезпечення з 01.01.2016 по 31.12.2016 від 27.02.2019 №161, з позивача за цей період утримано військового збору 1828,75 грн.

Згідно довідки та виплату позивачу грошового забезпечення з 01.01.2017 по 31.12.2017 від 27.02.2019 №162, з позивача за цей період утримано військового збору 1021,89 грн.

Згідно довідки та виплату позивачу грошового забезпечення з 01.01.2018 по 30.04.2018 від 27.02.2019 №163, з позивача за цей період утримано військового збору 50,57 грн.

Загалом в період з 01.01.2015 року по 30.04.2018 року (період безпосередньої участі в антитерористичній операції) з позивача утримано 4332,98 грн. військового збору, що не узгоджується з доводами адміністративного позову позивача, оскільки позивачем зазначено, що з неї утримано 4366,65 грн. військового збору.

При цьому суд зауважує, що позивач має пільгу щодо звільнення від сплати військового збору тільки на період безпосередньої участі в антитерористичній операції, тобто з 21.07.2014 по 06.11.2015 та з 07.11.2015 по 30.04.2018, в контексті заявлених позовних вимог з 01.01.2015 по 06.11.2015 та з 07.11.2015 по 30.04.2018.

Матеріалами справи підтверджено, що військовий збір повернуто відповідачем позивачу у сумі 1548,94 грн., таким чином відповідачем не повернуто зайво утриманий військовий збір у сумі 2784,04 грн. (4332,98 грн. - 1548,94 грн.).

Враховуючи викладене, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. TheUnitedKingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Таким чином, враховуючи те, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом та сприяти реальному відновленню порушеного права, беручи до уваги приписи ст. 9 КАС України, приймаючи до уваги відзив на позовну заяву відповідача, докази наявні у матеріалах справи, а також з аналізу норм чинного законодавства, суд приходить висновку про ефективність обраного позивачем способу захисту та відновлення своїх прав.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи викладене, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 , виданий 13.02.1997 року, ідентифікаційний код НОМЕР_2 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (87517, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Нахімова, 86, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо нарахування та сплати на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за 14 днів невикористаної додаткової відпустки.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області (87517, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Нахімова, 86, ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 , виданий 13.02.1997 року, ідентифікаційний код НОМЕР_2 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ) грошову компенсацію за 14 днів невикористаної додаткової відпустки за період з 23.12.2016 року по 2017 рік (включно) у розмірі 5934,18 грн. (п`ять тисяч дев`ятсот тридцять чотири гривні 18 копійок).

Визнати протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо повернення на користь ОСОБА_1 зайво утриманого з грошового забезпечення військового збору у сумі 2784,04 грн.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області (87517, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Нахімова, 86, )виплатити на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 , виданий 13.02.1997 року, ідентифікаційний код НОМЕР_2 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ) зайво утриманий з грошового забезпечення військовий збір у сумі 2784,04 грн. (дві тисячі сімсот вісімдесят чотири гривні чотири копійки).

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Вступна та резолютивна частини рішення складені та підписані 28 квітня 2020 року

Повний текст рішення складено та підписано 04 травня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Роз`яснити сторонам, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 Кодексу адміністративного судочинства України, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя О.М. Кониченко