Справа № 520/583/20
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2020-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2020 р. Справа № 520/583/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Рєзнікової С.С.,

Суддів: Чалого І.С. , Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.02.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Ніколаєва О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 26.02.20 року по справі № 520/583/20

за позовом ОСОБА_1

до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України

про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, в якому просив суд:

- визнати протиправною відмову Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 11.01.2020 у наданні інформації на запит ОСОБА_1 від 03.01.2020;

- зобов`язати Київський науково-дослідний інститут судових експертиз Міністерства юстиції України розглянути публічний запит Галенченка В.М. від 03.01.2020 про надання інформації відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 №2939-VI та надати відповідь по суті запиту.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що відповідачем протиправно відмовлено позивачу у наданні відповіді на запит з посиланням на норми Кримінального процесуального кодексу України, та вказуючи, що відповідач не є розпорядником запитуваної інформації.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.02.2020 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, яка полягає у ненаданні відповіді по суті запиту ОСОБА_1 від 03.01.2020.

Зобов`язано Київський науково-дослідний інститут судових експертиз Міністерства юстиції України повторно розглянути та надати відповідь на запит ОСОБА_1 від 03.01.2020 у порядку та строки, визначені Законом України «Про доступ до публічної інформації», в частині методик 14.1.1, 14.1.3, 14.1.5 та копії наказу керівника судової установи про залучення Івана Бірча в порядку статті 23 Закону про СЕ, обсяг і склад витрат на таке залучення у порядку частини 2 статті 23 (достатньо посилання на PROZORRO).

У решті позову - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та закрити провадження по справі, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідачем зазначено, що дана справа не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Позивач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративно судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Як свідчать матеріали справи, позивач 03.01.2020 о 18:37 направив на електронну адресу Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України запит на отримання публічної інформації.

Позивач просив надати інформацію та документальне підтвердження (за наявності), а саме: документи або методики на підставі яких хода людини в звичайних умовах була віднесена до категорії «невербальної поведінки», а дослідження ходи - до галузі психології замість біомеханіки; методики 14.1.1, 14.1.3 та 14.1.5; документальні підстави особистої участі директора КНДІСЕ в проведенні експертизи, у тому числі допуску до матеріалів слідства (постанова слідчого, тощо); документи, якими слідство повідомляло директору КНДІСЕ про те, які саме особи є бажаними для позитивної ідентифікації (Грищенко, Киян); копія наказу керівника судової установи про залучення Івана Бірча в порядку статті 23 Закону про СЕ, обсяг і склад витрат на таке залучення в порядку частини 2 статті 23 (достатньо посилання на PROZORRO).

11.01.2020 Київський науково-дослідний інститут судових експертиз Міністерства юстиції України надіслав на електронну адресу позивача відповідь в якій зазначено, що запитувана інформація є відомостями досудового розслідування, відомостями, що стали відомі експертам КНДІСЕ у зв`язку з виконанням обов`язків, та запропоновано звернутись до органу досудового розслідування, яким може бути визначена як можливість, так і обсяг надання відповідної інформації. Щодо запитуваних методик 14.1.1, 14.1.3, 14.1.5 - розпорядником інформації є Міністерство юстиції України, тому розгляд запиту щодо надання цієї інформації можливий вказаним органом.

Не погоджуючись з наданою Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України відповіддю на запит, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем в спірних правовідносинах допущено протиправну бездіяльність, оскільки враховуючи, що Київський науково-дослідний інститут судових експертиз Міністерства юстиції України є розпорядником запитуваної інформації, не надав відповіді по суті запиту.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Відповідно до ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації регулюються Законом України від 02.10.1992 № 2657-ХІI «Про інформацію».

Згідно з ст. 5 Закону України "Про інформацію", кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, врегульовано Законом України від 13.01.2011 №2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (надалі - Закон № 2939-VI).

Відповідно до статті 1 Закону №2939-VI, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ст. 3 Закону № 2939-VI, визначені гарантії забезпечення права на публічну інформацію, зокрема: обов`язок розпорядників інформації надавати інформацію, крім випадків, передбачених законом, визначення розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє, максимальне спрощення процедури подання запиту та отримання інформації.

Відповідно до ст. 5 Закону № 2939-VI, одним із способів доступу до інформації є надання такої за запитами на інформацію.

Згідно з ст. 12 Закону № 2939-VI, суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону № 2939-VI, запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону № 2939-VI, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Згідно з ст. 23 Закону № 2939-VI, рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.

Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Отже, будь-які особи мають право звертатись із інформаційними запитами до суб`єктів владних повноважень та інших розпорядників публічної інформації, які у свою чергу зобов`язані надати на нього відповідь.

В спірних правовідносинах позивачем запитувалась інформація та за наявності документальне підтвердження стосовно методик 14.1.1, 14.1.3, 14.1.5 та копії наказу керівника судової установи про залучення Івана Бірча в порядку статті 23 Закону про СЕ, обсяг і склад витрат на таке залучення у порядку частини 2 статті 23 (достатньо посилання на PROZORRO).

Як вже вище зазначалось, Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України 11.01.2020 надано відповідь за № Г-4-7-з в порядку, встановленому Законом України «Про доступ до публічної інформації» (а.с. 10).

Тобто, в даному випадку не спостерігається протиправна бездіяльність Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, що полягає у невиконанні ним тих дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього обов`язків (завдань) згідно із чинним законодавством, а саме у ненаданні відповіді на запит ОСОБА_1 від 03.01.2020.

Враховуючи вказане вище, рішення суду першої інстанції в частині визнання протиправною бездіяльності Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, яка полягає у ненаданні відповіді по суті запиту ОСОБА_1 від 03.01.2020, у зв`язку з невідповідністю висновків суду в цій частині обставинам справи, підлягає скасуванню.

Стосовно задоволених позовних вимог в частині зобов`язання Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України повторно розглянути та надати відповідь на запит ОСОБА_1 від 03.01.2020 у порядку та строки, визначені Законом України «Про доступ до публічної інформації», в частині методик 14.1.1, 14.1.3, 14.1.5, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 25.02.1994 № 4038-XII "Про судову експертизу", судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Згідно з ч. 3 ст. 8 Закону України "Про судову експертизу", методики проведення судових експертиз (крім судово-медичних та судово-психіатричних) підлягають атестації та державній реєстрації в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету міністрів України від 02.07.2008 № 595 затверджено Порядок атестації та державної реєстрації методик проведення судових експертиз (надалі - Порядок № 595).

Відповідно до п. 8-11 Порядку № 595, державна реєстрація методик проводиться Мін`юстом, який є держателем Реєстру методик проведення судових експертиз (далі - Реєстр) і визначає організаційні та методологічні принципи його ведення.

Для проведення державної реєстрації подаються: два примірники методики; рецензія на звіт; довідка про апробацію методики; копія рішення відповідної наукової ради щодо впровадження методики в експертну практику; облікова картка, яка заповнюється спеціалізованою установою, що є розробником методики (додаток 2).

Методики, подані для державної реєстрації, розглядаються Координаційною радою з проблем судової експертизи при Мін`юсті (далі - Координаційна рада). За результатами розгляду методики Координаційна рада приймає одне з таких рішень: методика підлягає державній реєстрації; методика не підлягає державній реєстрації.

У разі прийняття Координаційною радою рішення про те, що методика підлягає державній реєстрації, їй присвоюється відповідний реєстраційний код і до Реєстру заносяться такі дані: реєстраційний код методики; найменування спеціалізованої установи, що є розробником методики; назва методики; дата прийняття рішення про державну реєстрацію методики.

Колегія суддів дослідивши реєстр методик проведення судових експертиз встановила, що в переліку відсутні запитувані позивачем методики 14.1.1, 14.1.3, 14.1.5, а отже у відповідача, Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, під час надання відповіді на запит ОСОБА_1 була відсутня можливість надати будь-які відомості з вказаного питання.

Крім того, колегія суддів вважає, що відповідачем правомірно зазначено у відповіді на запит, що розпорядником інформації, в частині надання інформації про методики проведення судових експертиз, зокрема про методики 14.1.1, 14.1.3, 14.1.5, є Міністерство юстиції України, тому розгляд запиту щодо надання цієї інформації можливий вказаним органом.

Відтак, з метою отримання вказаної інформації, позивачу необхідно звернутись з запитом до Міністерства юстиції України, як до держателя реєстру методик проведення судових експертиз, розпорядника запитуваної інформації.

Враховуючи вказане вище, рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України повторно розглянути та надати відповідь на запит ОСОБА_1 від 03.01.2020 у порядку та строки, визначені Законом України «Про доступ до публічної інформації», в частині методик 14.1.1, 14.1.3, 14.1.5 підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.

Стосовно задоволених позовних вимог в частині зобов`язання Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України повторно розглянути та надати відповідь на запит ОСОБА_1 від 03.01.2020 у порядку та строки, визначені Законом України «Про доступ до публічної інформації», в частині копії наказу керівника судової установи про залучення Івана Бірча в порядку статті 23 Закону про СЕ, обсяг і склад витрат на таке залучення у порядку частини 2 статті 23 (достатньо посилання на PROZORRO), колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Кримінального процесуального кодексу України (надалі - КПК України), порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Згідно з ч. 1 ст. 223 КПК України, слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

Статтею 243 КПК України визначено порядок залучення експерта.

Відповідно до ч. 1 ст. 243 КПК України, експерт залучається у разі наявності підстав для проведення експертизи за дорученням сторони кримінального провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 242 КПК України, експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, яких залучають сторони кримінального провадження або слідчий суддя за клопотанням сторони захисту у випадках та порядку, передбачених статтею 244 цього Кодексу, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання.

Враховуючи вказані вище положення кримінально процесуального законодавства, відповідач, а саме керівник Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, не наділений процесуальним правом або повноваженнями залучати експерта, у зв`язку з тим, що відповідач не є стороною кримінального провадження.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону № 2939-VI, обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Згідно з ч. 1 ст. 222 КПК України, відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з письмового дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим.

Надання запитуваної позивачем інформація, що стосується експертизи в кримінальному провадженні врегульовано положеннями ст. 222 КПК України, запитувана інформація підлягає розголошенню на підставі дозволу слідчого або прокурора, який не було надано в спірних правовідносинах, а відтак відповідач не наділений необхідним обсягом повноважень для виконання вимог запиту позивача.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України повторно розглянути та надати відповідь на запит ОСОБА_1 від 03.01.2020 у порядку та строки, визначені Законом України «Про доступ до публічної інформації», в частині копії наказу керівника судової установи про залучення Івана Бірча в порядку статті 23 Закону про СЕ, обсяг і склад витрат на таке залучення у порядку частини 2 статті 23 (достатньо посилання на PROZORRO) підлягає скасуванню з прийняттям в цій частині постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Крім того, доводи апеляційної скарги в частині наявності підстав для закриття провадження по справі, колегія суддів вважає необґрунтованими та зазначає наступне.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 26.02.2020 відмовлено в задоволенні клопотання Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України про закриття провадження у справі.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України, публічно-правовий спір - спір, зокрема, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

Згідно з ч. 3 ст. 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації», оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, що на будь-які спори про оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників публічної інформації, які виникають у правовідносинах, урегульованих Законом України «Про доступ до публічної інформації», поширюється юрисдикція адміністративних судів.

В спірних правовідносинах предметом спору є надання Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України, на думку позивача, неналежної відповіді на публічний запит.

Враховуючи вказані вище норми та характер спірних правовідносин, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що даний спір стосовно надання публічної інформації є публічно-правовим, має особливий характер і належить до юрисдикції адміністративного суду.

Стосовно доводів апеляційної скарги в частині оскарження відмови в задоволенні судом першої інстанції клопотання відповідача про направлення справи для розгляду по суті до Окружного адміністративного суду м. Києва, колегія суддів зазначає наступне.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 26.02.2020 у задоволенні клопотання Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України про передачу справи на розгляд до іншого суду відмовлено.

Звертаючись з відповідним клопотання до суду першої інстанції відповідачем зазначено, що Київський науково-дослідний інститут судових експертиз Міністерства юстиції України не є суб`єктом владних повноважень, а є юридичною особою і справу належить розглядати за його місцезнаходженням.

Аналогічні доводи викладені відповідачем також в апеляційній скарзі.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 25 КАС України, адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Як свідчать матеріали справи, позивач, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , а тому судом першої інстанції відкрито провадження у справі з дотриманням правил територіальної підсудності визначеної положеннями КАС України.

Доводи відповідача з посиланням на положення ст. 26 КАС України, а саме, що спір повинен розглядатися за місцезнаходженням юридичної особи, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки спірні правовідносини виникли щодо надання публічної інформації, а тому є публічно-правовими і позивач має право звертатися до адміністративного суду за своїм місцем реєстрації.

Враховуючи вказане вище, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги в частині оскарження ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 26.02.2020 про відмову в задоволенні клопотання відповідача про передачу справи на розгляд до іншого суду.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги в частині оскарження ухвал Харківського окружного адміністративного суду від 26.02.2020 не впливають на висновки викладені судом апеляційної інстанції та свідчать про відсутність підстав для закриття провадження по справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскільки при прийнятті рішення про часткове задоволення позовних вимог судом першої інстанції неповно з`ясовано обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені в рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.02.2020 скасуванню з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.02.2020 по справі № 520/583/20 скасувати.

Прийняти постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)С.С. Рєзнікова
Судді(підпис) (підпис) І.С. Чалий А.О. Бегунц