Справа № 420/2584/20
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2020-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2584/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тарасишиної О.М., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про скасування рішення № 148 від 18.11.2019 року та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області в якій, позивач просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 148 від 18.11.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 сум пенсії, виплачених надміру;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області припинити стягнення із пенсії ОСОБА_1 20% щомісячно до повного погашення переплат в сумі 42338,69 грн. та повернути суму утриманих із пенсії ОСОБА_1 , коштів на підставі рішення комісії № 148 від 18.11.2019 року, починаючи з 01.12.2019 року.

Ухвалою від 31.03.2020 року Одеським окружним адміністративним судом дану справу залишено без руху.

03.04.2020 р. (вх. № ЕП/4560/20) позивач надав до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви, чим усунув зазначені судом недоліки.

Ухвалою від 06.04.2020 року Одеським окружним адміністративним судом відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

21.04.2020 року (вх. № 16190/20) представником відповідача до канцелярії суду подано відзив на позовну заяву.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 18.11.2019 року відділом з питань перерахунку пенсії № 9 ГУ ПФУ в Одеській області прийнято рішення № 148 про утримання надміру виплачених сум пенсій, у межах пенсійної справи і особистого рахунку НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , та вирішено відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», утримати переплату в розмірі 20% пенсії щомісячно, починаючи з 01.12.2019 року до повного погашення. Позивач вважає вказані дії відповідача протиправними у зв`язку з чим, останній звернувся до суду з даним позовом.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому в обґрунтування правової позиції зазначено, що згідно п. 6 Розділу ІІ Порядку проведення у 2018-2019 роках інвентаризації пенсійних справ, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 03.09.2018 року № 19-1 «Про проведення інвентаризації пенсійних справ» перевірено обґрунтованість видачі довідки Пологовим будинком №7 за період з 01.01.1991р. по 31.12.1995р., з якої була обчислена пенсія позивача, та відповідність зазначених у ній сум заробітної плати первинним документам.

Так, під час інвентаризації встановлено, що дані зазначеної довідки не співпадають з даними в первинних документах, у зв`язку з чим закладом була видана нова довідка про заробітню плату від 20.06.2019 року № 15 за цей період роботи. За таких обставин, управління було винесено рішення про утримання надміру виплачених сум пенсій від 18.11.2019 року № 148, згідно якого сума переплати склала 42338,69 грн. за період з 01.03.2007р. по 31.07.2019р. та підлягає поверненню по 20% розміру пенсії до повного погашення переплати на підставі ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За правилами предметної підсудності встановленими ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п. 1 ч. 1).

За таких обставин суд дійшов висновку про підсудність позовної заяви ОСОБА_1 Одеському окружному адміністративному суду.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Як вбачається з відзиву на позовну заяву, згідно п. 6 Розділу ІІ Порядку проведення у 2018-2019 роках інвентаризації пенсійних справ, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 03.09.2018 року № 19-1 «Про проведення інвентаризації пенсійних справ» перевірено обґрунтованість видачі довідки Пологовим будинком №7 за період з 01.01.1991р. по 31.12.1995р., з якої була обчислена пенсія позивача, та відповідність зазначених у ній сум заробітної плати первинним документам.

Відповідно до висновків акту «Про результати перевірки достовірності та обґрунтованості відомостей, зазначених у довідці «Про заробітну плату для обчислення пенсії» № 6922 від 19.06.2019р. дані довідки не співпадають з даними первинних документів та рекомендовано надати нову довідку.

Так, під час інвентаризації встановлено, що дані зазначеної довідки не співпадають з даними в первинних документах, у зв`язку з чим закладом була видана нова довідка про заробітну плату від 20.06.2019 року № 15.

В серпні 2019 року управлінням проведено уточнюючий розрахунок пенсії та її розмір при страховому стажі 50 років 6 місяців і заробітній платі 5192,36 грн., визначеній за період роботи з 01.01.1991р. по 31.12.1995р., та за даними персоніфікованого обліку з 01.07.2000р. по 31.01.2007р., встановлено у розмірі 3153.43 грн.

18.11.2019 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення № 148 про утримання надміру виплачених сум пенсій (а.с. 12).

Так, згідно приписів частини 1, 2 статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", пенсіонери зобов`язані повідомляти органам пенсійного забезпечення про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. В разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу пенсійного забезпечення заподіяну шкоду.

Частина 3 статті 60 вказаного Закону передбачає, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера (подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі його сім`ї тощо), можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень органу, який призначає пенсію, чи суду.

Наведена норма кореспондується з положеннями статті 50 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", якою визначено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Тобто, за приписами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відрахування виплаченої надміру суми пенсії можливе за наявності однієї з двох умов: зловживання з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних. Вищевказаний перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Попри вказане спірний випадок у солідарній системі пенсійного забезпечення врегульований статтею 102 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (надалі по тексту також - Закон № 1788-XII ), відповідно до якої пенсіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Відповідно до статті 103 Закону №1788-XII, суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її (частина 2 статті 101 Закону № 1788-XII).

Отже, обов`язковою умовою стягнення надміру виплачених пенсій є допущення зловживань з боку пенсіонера та в жодному випадку вказані суми не можуть бути стягнуті у випадку призначення чи її перерахунку на підставі недостовірних даних, формування яких не залежить від пенсіонера. В такому разі суми зайво виплаченої пенсії стягуються зі страхувальника.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07.02.2019 у справі №344/6370/14-а.

Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, регулюється Порядком відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003 №6-4 (надалі по тексту також - Порядок).

Пунктом 3 Порядку встановлено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Рішення про стягнення приймає територіальний орган Пенсійного фонду України, в якому пенсіонер перебуває на обліку як одержувач пенсії.

З наведеного слідує, що пенсіонер не несе відповідальність за зміст та достовірність офіційних документів, які видаються органами державної влади, іншими організаціями та установами на виконання їх повноважень.

Як встановлено судом, підставою для винесення спірного рішення №148 від 18.11.2019 та утримання грошових коштів стало не наявність зловживань з боку пенсіонера при призначенні пенсії, а вина чи недбалість посадових осіб Пологового будинку № 7, від імені якої видано довідку.

Посадові особи суб`єктів солідарної системи та накопичувальної системи пенсійного страхування, винні в порушенні законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом (частина 18 статті 106 Закону №1058-IV).

Отже, відповідальність за правильність та достовірність документів, що подаються для призначення пенсій, в тому числі персоніфікованих відомостей про заробітну плату, які вносяться до реєстру застрахованих осіб, покладено на роботодавця (страхувальника).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №712/9936/17.

В даному випадку відповідачем у встановленому законом порядку не доведено факт зловживань з боку позивача, його вини чи недобросовісності щодо надання недостовірних даних та отримання переплати пенсії, а тому підстави для стягнення з ОСОБА_1 надміру виплачених сум пенсії відсутні.

Попри вказане до спірного випадку суд також застосовує положення статті 1215 Цивільного кодексу України, відповідно до яких не підлягає поверненню безпідставно набуті, серед іншого, пенсії.

Окрім вказаного, суд зазначає, що на підставі рішення від 18.11.2019р. за №148 відповідач утримав щомісячно, починаючи з 01.12.2019 року, пенсію позивача, а тому підлягають задоволенню позовні вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області припинити стягнення із пенсії ОСОБА_1 20% щомісячно до повного погашення переплат в сумі 42338,69 грн. та повернути суму утриманих із пенсії ОСОБА_1 , коштів на підставі рішення комісії № 148 від 18.11.2019 року, починаючи з 01.12.2019 року

Слід зазначити, що за приписами ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України, ст. 6 КАС України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до ст.17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 р. (остаточне) по справі «Чуйкіна проти України» констатував: 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює право на суд, в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів ( див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. The United Kingdom),п.п.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.

Відповідно до пункту Декларації про майбутнє Європейського суду з прав людини від 26.04.2011 р.: Установити і зробити передбачуваними для всіх сторін публічні правила стосовно застосування статті 41 Конвенції, включаючи рівень справедливого відшкодування, котрого слід очікувати за різних обставин.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно ч.ч.1, 3 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відтак, враховуючи, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області судовий збір у розмірі 1861,60 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 205, 242-246, 250, 251, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податківНОМЕР_2) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса. вул. Канатна, буд. 83; ) про скасування рішення № 148 від 18.11.2019 року та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 148 від 18.11.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 сум пенсії, виплачених надміру.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області припинити стягнення із пенсії ОСОБА_1 20% щомісячно до повного погашення переплат в сумі 42338,69 грн. та повернути суму утриманих із пенсії ОСОБА_1 , коштів на підставі рішення комісії № 148 від 18.11.2019 року, починаючи з 01.12.2019 року.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податківНОМЕР_2) судові витрати у розмірі 1861,60 грн. (одна тисяча вісімсот шістдесят одна грн. 60 коп.).

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів в порядку приписів ст. 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили згідно з приписами ст. 255 КАС України.

Пунктом 15.5 розділу VII «Перехідні положення» КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Повний текст рішення складено та підписано 06.05.2020 р.

Суддя О.М. Тарасишина

.