Справа № 320/4035/19
Суддя: Горобцова Я.В.
Дата ухвалення: 2020-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2020 року № 320/4035/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горобцової Я.В., розглянувши у місті Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Васт-Транс» до Головного управління Державної податкової служби у Київській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління державної Казначейської служби України у Київській області про стягнення пені,

о б с т а в и н и с п р а в и:

До Київського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Васт-Транс» до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, в якому позивач просить суд:

- стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Васт-Транс» пеню на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України за порушення строків бюджетного відшкодування за квітень 2018 року за період з 9 серпня 2018 року по 10 липня 2019 року у розмірі 40 466,09 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачем 21 травня 2018 року подано до відповідача податкову декларацію з податку на додану вартість за квітень 2018 року, в якій задекларовано суму до бюджетного відшкодування на рахунок платника податку у банку у розмірі 348 634,00 грн. Зазначає, що відповідачем було протиправно винесено податкове повідомлення-рішення від 31 липня 2018 року № (В1), яким зменшено суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість у розмірі 209 952,00 грн. та нараховано штрафні санкції у розмірі 104 976,00 грн. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 5 березня 2019 року (справа №810/4142/18), залишене без змін судом апеляційної інстанції, визнано протиправним та скасовано вищевказане податкове повідомлення-рішення, зобов?язано суб`єкт владних повноважень внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування інформацію щодо дати узгодження - 3 серпня 2018 року та зазначеної у заяві суми бюджетного відшкодування, що була додана ТОВ «Васт-Транс» до податкової декларації з ПДВ за квітень 2018 року.

З урахуванням встановлених у судовому рішенні обставин та вимог податкового законодавства, позивач мав право на отримання бюджетного відшкодування за квітень 2018 року у 348 634,00 грн. до 9 серпня 2018 року.

18 липня 2018 року позивач отримав відшкодування ПДВ за квітень 2018 року у розмірі 138 682,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від № 29329994, а 2 липня 2019 року позивач отримав другу частину відшкодування у розмірі 209 952,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 39482293.

Через затримку здійсненої виплати позивач, на підставі пункту 200.23 статті 200 ПК України, просить стягнути з Державного бюджету України пеню у розмірі 40 466,09 грн., нараховану на суму заборгованості бюджету з відшкодування податку на додану вартість за період з 9 серпня 2018 року по 10 липня 2019 рік включно.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 31 липня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного провадження у судовому засіданні з повідомленням сторін. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління державної Казначейської служби України у Київській області.

19 серпня 2019 року від представника відповідача, через службу діловодства суду, надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити. Стверджує, що у відповідача відсутні підстави для нарахування пені, оскільки фактично сума відшкодування стала узгодженою не в той момент, який зазначено судом, а в той момент, коли таке рішення набрало законної сили, інформацію про що у встановлений законом строк та спосіб було внесено до відповідного реєстру. Зазначає, що позивач не правильно розраховує дату виникнення права на відшкодування ПДВ, тому й помилково розраховує суму пені. Відповідач вважає недоречним наведену позивачем практику ЄСПЛ. Оскільки однією з необхідних ознак для визнання «легітимного очікування» є беззаперечність права на отримання такого акту. Перевірка права на отримання бюджетного відшкодування ПДВ є обов`язком органів ДФС, а тому не є втручанням у діяльність підприємства.

30 серпня 2019 року від представника позивача, через службу діловодства суду, надійшла відповідь на відзив відповідача. В якій зазначено, що в основу позову покладені преюдиційні обставини, що були встановлені у судовому рішенні під час розгляду справи №810/4142/18 між тими самими сторонами. До правовідносин, що склалися між позивачем та відповідачем, після набрання законної сили судовим рішенням у справі №810/4142/18, підлягають застосуванню норми Конституції України та КАС України, а не норми Порядку № 26, на який посилається відповідач. Незгода відповідача з наведеною позивачем практикою ЄСПЛ є його суб`єктивною думкою, з якою позивач не погоджується. В даному випадку ефективним способом захисту, який забезпечить поновлення порушеного права позивача, є стягнення з Державного бюджету України пеню нараховану на суму заборгованості бюджету із відшкодування ПДВ.

15 серпня 2019 року представником позивача подано, через службу діловодства суду, клопотання про розгляд справи за його відсутності.

27 серпня 2019 року представником відповідача подано, через службу діловодства суду, заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 6 березня 2020 року замінено відповідача Головне управління ДФС у Київській області на його правонаступника Головне управління ДПС у Київській області.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду документів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Васт-Транс» зареєстроване як юридична особа з 19 березня 1999 року за адресою: 08113, Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петрушки, вул. Лісна, будинок 1 ().

Видами діяльності позивача є: технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів (код КВЕД 45.20); неспеціалізована оптова торгівля (код КВЕД 46.90); вантажний автомобільний транспорт (основний) (код КВЕД 49.41); інша допоміжна діяльність у сфері транспорту (код КВЕД 52.29); діяльність у сфері проводового електрозв`язку (код КВЕД 61.10); діяльність у сфері безпроводового електрозв`язку (код КВЕД 61.20).

21 травня 2018 року позивач подав до контролюючого органу податкову декларацію з податку на додану вартість за квітень 2018 року, в якій у рядку 21 задекларував суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, у розмірі 348 634,00 грн.

До податкової декларації позивачем додані: розрахунок коригування сум податку на додану вартість (Д1); розрахунок суми бюджетного відшкодування (Д3); заява про повернення суми бюджетного відшкодування та/або суми коштів на рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість та/або врахування реєстраційної суми платника податку, що реорганізується, в обрахунку реєстраційної суми правонаступника (Д4); розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5).

Направлення позивачем вищевказаних документів податкової звітності та її отримання контролюючим органом підтверджується наявною у справі квитанцією № 2.

У період з 20 червня 2018 року по 11 липня 2018 року відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Васт-Транс» з питань правомірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок платника у банку за квітень 2018 року, яка виникла за рахунок поточного від`ємного значення ПДВ.

Результати перевірки оформлені актом від 18 липня 2018 року №624/10-36-54-01/30367782 (далі Акт перевірки). Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог 189.1 ст. 189, п. 198.5 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2, п. 200.4 ст. 200ПК України.

На підставі акта перевірки ГУ ДФС у Київській області винесено податкове повідомлення-рішення від 31 липня 2018 року № , яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у 209 952,00 грн., застосовано штрафні санкції в сумі 104 976,00 грн.

Позивач оскаржив до суду висновки Акта перевірки від 18 липня 2018 року №624/10-36-54-01/30367782 та податкове повідомлення-рішення від 31 липня 2018 року № .

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 5 березня 2019 року у справі №810/4142/18 адміністративний позов ТОВ «Васт-Транс» задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 31.07.2018 №.

Зобов`язано Головне управління Державної фіскальної служби у Київській області внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування інформацію щодо дати узгодження 3 серпня 2018 року та зазначеної у заяві суми бюджетного відшкодування - 348634 грн., що була додана до податкової декларації з податку на додану вартість за квітень 2018 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Васт-Транс» (код ЄДРПОУ - 30367782).

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 3 липня 2019 року у справі №810/4142/18 апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області залишено без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 5 березня 2019 року без змін.

Отже, судовим рішенням у справі №810/4142/18 підтверджено задекларовану позивачем суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за квітень 2018 року у розмірі 348 634,00 грн.

18 липня 2018 року позивач отримав відшкодування ПДВ за квітень 2018 року у розмірі 138 682,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 29329994.

10 липня 2019 року позивач отримав від відповідача решту відшкодування ПДВ за квітень 2018 року у розмірі 209 952,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 39482293.

У зв`язку з порушення строків бюджетного відшкодування за квітень 2018 року за період з 9 серпня 2018 року по 10 липня 2019 року, позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог статті 67 Конституції України, кожен зобов?язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Підпунктом 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.

Порядок визначення суми податку для відшкодування з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), врегульовано статтею 200 ПК України.

Згідно з вимогами пункту 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов?язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.7 статті 200 ПК України встановлено, що платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

На підставі пункту 200.8 статті 200 ПК України до податкової декларації платником податків додаються розрахунок суми бюджетного відшкодування та оригінали митних декларацій. У разі якщо митне оформлення товарів, вивезених за межі митної території України, здійснювалося з використанням електронної митної декларації, така електронна митна декларація надається контролюючим органом за місцем митного оформлення контролюючому органу за місцем обліку такого платника податків в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису відповідно до закону.

Судом встановлено, що позивачем подано до податкового органу податкову декларацію з податку на додану вартість з розрахунком суми бюджетного відшкодування та заяви про повернення суми бюджетного відшкодування, що підтверджується квитанцією № 2.

Пунктом 200.10 статті 200 ПК України визначено, що протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

За наявності достатніх підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, контролюючий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки (пункт 200.11 статті 200 ПК України).

Відповідно до пункту 200.12 статті 200 ПК України контролюючий орган зобов`язаний у п`ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Пунктом 200.14 статті 200 ПК України визначено, що якщо за результатами камеральної або документальної позапланової виїзної перевірки контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган:

а) у разі заниження заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування щодо суми, визначеної контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого заниження та підстави для її вирахування. У цьому випадку вважається, що платник податку добровільно відмовляється від отримання такої суми заниження як бюджетного відшкодування та враховує її згідно з пунктом 200.6 цієї статті у зменшення податкових зобов?язань з цього податку в наступних податкових періодах;

б) у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування;

в) у разі з?ясування за результатами проведення перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови в наданні бюджетного відшкодування.

Згідно з вимогами пунктом 200.13 статті 200 ПК України на підставі отриманого висновку відповідного контролюючого органу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п`яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу.

Суд зазначає, що право позивача на отримання сум бюджетного відшкодування за квітень 2018 року підтверджено обставинами, встановленими судовими рішеннями у справі № 810/4142/18, яке набрали законної сили та не доказуються при розгляді цієї справи відповідно до приписів частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд звертає увагу на той факт, що Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» № 1797-VIII (набрав чинності з 1 січня 2017 року) змінено порядок здійснення бюджетного відшкодування, який не передбачає надання контролюючим органом висновку про відшкодування та його направлення до органу державного казначейства, оскільки таке відшкодування здійснюється в автоматичному порядку на підставі інформації, відображеної в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Так, відповідно до підпункту 200.7.1 пункту 200.7 статті 200 ПК України (у редакції, чинній після 1 січня 20017 року) на підставі баз даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує податкову і митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється формування Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Відповідно до вимог п. 56 підрозділу 2 Розділу ХХ «Перехідних положень» ПК України до 1 лютого 2017 року центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, формує у хронологічному порядку надходження заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість Тимчасовий реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, поданих до 1 лютого 2016 року, за якими станом на 1 січня 2017 року суми податку на додану вартість не відшкодовані з бюджету.

Формування, ведення та офіційне публікування Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, зазначеного у цьому пункті, здійснюються у порядку, визначеному статтею 200 цього Кодексу.

Відшкодування узгоджених сум податку на додану вартість, зазначених у такому реєстрі, здійснюється в хронологічному порядку відповідно до черговості надходження заяв про повернення таких сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість в межах сум, визначених законом про Державний бюджет на відповідний рік. Розподіл сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість, визначених законом про Державний бюджет на відповідний рік, між Тимчасовим реєстром заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, зазначеним у цьому пункті, та Реєстром заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість здійснюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з підпунктом 200.7.2 пункту 200.7 цієї статті Кодексу заяви про повернення сум бюджетного відшкодування автоматично вносяться до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування протягом операційного дня їх отримання у хронологічному порядку їх надходження. Повернення узгоджених сум бюджетного відшкодування здійснюється у хронологічному порядку відповідно до черговості внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Пунктом 200.12 статті 200 ПК України, зокрема, визначено, що узгоджена сума бюджетного відшкодування стає доступною органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання на наступний операційний день за днем її відображення в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та перераховується органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у строки, передбачені пунктом 200.13 цієї статті, на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов?язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до Державного бюджету України.

Аналіз зазначених норм свідчить про чітко визначений законодавством порядок повернення сум податку на додану вартість за умови підтвердження податковим органом сум бюджетного відшкодування шляхом проведення відповідних перевірок.

Суд зауважує, що зміна порядку здійснення бюджетного відшкодування не звільняє контролюючий орган від виконання свого обов`язку щодо повернення узгодженої суми податку на додану вартість позивачу у передбачений законодавством спосіб.

Так, пунктом 200.12 статті 200 ПК України визначено, що зазначена у заяві сума бюджетного відшкодування вважається узгодженою в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування з однієї із таких дат:

а) з дня, наступного за днем закінчення граничного строку проведення перевірки, в разі, якщо контролюючим органом внесені до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування відомості про відсутність порушень під час такої перевірки;

б) з дня, наступного за днем закінчення граничного строку проведення камеральної перевірки, в разі, якщо контролюючим органом не внесені до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування відомості про дату початку та закінчення проведення перевірки даних, зазначених у податковій декларації або уточнюючому розрахунку, з обов`язковою відміткою щодо виду перевірки (камеральна, документальна);

в) з дня, наступного за днем закінчення граничного строку, передбаченого цим Кодексом для складення акта перевірки, в разі, якщо контролюючим органом не внесені до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування відомості про дату складення акта перевірки;

г) з дня, наступного за днем закінчення граничного строку, передбаченого цим Кодексом для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення, в разі, якщо контролюючим органом не внесені до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування відомості про дату та номер податкового повідомлення-рішення;

ґ) з дня визнання протиправним та/або скасування податкового повідомлення-рішення.

Так, у випадках, передбачених підпунктами «б» і «в» цього пункту, інформація про узгодженість бюджетного відшкодування та його суму відображається в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування в автоматичному режимі на наступний робочий день після виникнення такого випадку. У випадках, передбачених підпунктами «а», «г» і «ґ» цього пункту, інформація про узгодженість бюджетного відшкодування та його суму відображається в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування контролюючим на наступний робочий день після виникнення такого випадку.

Тобто, узгоджена сума бюджетного відшкодування стає доступною органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання на наступний операційний день за днем її відображення в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та перераховується органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у строки, передбачені пунктом 200.13 цієї статті, на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до Державного бюджету України.

Суд звертає увагу, що у разі наявності у платника податку податкового боргу бюджетному відшкодуванню підлягає заявлена сума податку, зменшена на суму такого податкового боргу. У разі виникнення у платника податку необхідності зміни напряму узгодженого бюджетного відшкодування, такий платник податку має право подати відповідну заяву до контролюючого органу, який не пізніше наступного робочого дня з дня отримання такої заяви зобов`язаний внести відповідні дані до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Отже, з дня, наступного за днем закінчення граничного строку, передбаченого ПК України для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення, у разі, якщо контролюючим органом не внесені до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування відомості про дату та номер податкового повідомлення-рішення, зазначена у заяві сума бюджетного відшкодування вважається узгодженою.

Згідно з вимогами 86.8 ст. 86 ПК України податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Відповідно до вимог п. 1 р. III «Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків» затвердженого наказом Міністерства фінансів України 28 грудня 2015 року № 1204 та зареєстрованого Міністерстві юстиції України 22 січня 2016 року за № 124/28254 структурний підрозділ контролюючого органу, який склав податкове повідомлення-рішення відповідно до Кодексу, роздруковує його у двох примірниках (податкове повідомлення-рішення за формою «Ф» - в одному примірнику) та після погодження з підрозділами правової роботи передає на підпис керівнику (виконуючому його обов`язки, його заступнику або уповноваженій особі) контролюючого органу.

При складанні у передбачених ПК України випадках податкових повідомлень-рішень в електронній формі необхідно дотримуватись вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронний цифровий підпис».

Після підписання податкове повідомлення-рішення (крім податкового повідомлення-рішення за формою «Ф») не пізніше наступного робочого дня надсилається (вручається) платнику податків. Податкове повідомлення-рішення за формою «Ф» надсилається (вручається) платнику податків у терміни, встановлені Кодексом для податків на майно фізичних осіб.

Так, згідно з п. «г» п. 200.12 ст. 200 ПК України з дня, наступного за днем закінчення граничного строку, передбаченого цим Кодексом для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення, в разі, якщо контролюючим органом не внесені до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування відомості про дату та номер податкового повідомлення-рішення зазначена у заяві сума бюджетного відшкодування вважається узгодженою.

Вищевказаним рішенням Київського окружного адміністративного суду від 5 березня 2019 року (справа №810/4142/18) встановлено, що у визначений законом строк, а саме 3 серпня 2018 року відповідач не вніс до Реєстру заяв про повернення сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість відомості про дату та номер податкового повідомлення-рішення № від 31 липня 2018 року.

У зв?язку з чим суд, під час розгляду справи (справа №810/4142/18), прийшов до висновку, що заявлена ТОВ «Васт-Транс» у податковій декларації з ПДВ сума бюджетного відшкодування за квітень 2018 року у розмірі 348 634,00 вважається узгодженою - з 9 серпня 2018 року. З таким висновком суду погодився також і Шостий апеляційний адміністративний суд під час апеляційного перегляду зазначеної справи.

Наведене спростовує доводи представника відповідача викладені у відзиві на позовну заяву, з приводу того, що обов`язок щодо внесення до відповідного Реєстру інформації про дату узгодження суми бюджетного відшкодування у відповідача виник після набрання законної сили рішенням від 5 березня 2019 року у справі №810/4142/18, тобто з 3 липня 2019 року, оскільки наведені обставини встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Судом встановлено, що решту узгодженої суми бюджетного відшкодування з ПДВ позивач отримав 10 липня 2019 року, що підтверджується платіжним дорученням №39482293.

Згідно з вимогами п. 12 Порядку № 26 узгоджена сума бюджетного відшкодування стає доступною органу Казначейства для виконання на наступний операційний день за днем її відображення в Реєстрі та перераховується органом Казначейства у строки, передбачені пунктом 200.13 статті 200 ПК України, на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету.

При цьому органу Казначейства стають доступними для виконання узгоджені суми бюджетного відшкодування, зазначені в Реєстрі, які підлягають поверненню.

Згідно з вимогами п. 200.13 ст.200 ПК України на підставі даних Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, після дня набуття статусу узгодженої суми бюджетного відшкодування, перераховує таку суму з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, протягом п`яти операційних днів.

Суд зазначає, що з причини не внесення відповідачем відомостей про дату та номер податкового повідомлення-рішення від 31 липня 2018 року № до Реєстру заяв про повернення сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість - 3 серпня 2018 року Головним управлінням державної казначейської служби України у Київській області не перерахувало суму бюджетного відшкодування за квітень 2018 року з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок позивача в обслуговуючому банку до 9 серпня 2018 року.

Згідно з вимогами п. 200.23 ст. 200 ПК України суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Отже, після закінчення установлених чинним законодавством строків для адміністративної процедури перевірки наявності у платника права на бюджетне відшкодування у результаті не вчинення компетентними органами належних дій невідшкодовані суми перетворюються на бюджетну заборгованість.

Судом встановлено, що в порушення вимог законодавства України сума бюджетного відшкодування за квітень 2018 року перерахована на рахунок позивача лише 10 липня 2019 року, тобто майже через рік. При цьому право на нарахування пені у позивача за сумою податку на додану вартість, що підлягає відшкодуванню згідно з податковою декларацією з ПДВ за квітень 2018 року, виникло з 9 серпня 2018 року.

Тому у цій справі необхідно стягнути пеню на користь позивача за період з 9 серпня 2018 року по 10 липня 2019 року включно.

Суд звертає увагу, що згідно з пунктом 200.23 статті 200 ПК України при обчисленні пені має враховуватися облікова ставка НБУ, встановлена на момент виникнення пені, протягом строку дії такої пені, включаючи день погашення. Отже, облікова ставка НБУ фіксується на момент виникнення пені та у разі зміни розміру ставки протягом строку нарахування пені, такі зміни при обчисленні не враховуються.

Це означає, що у даному випадку при обчисленні пені має враховуватися облікова ставка на рівні 17,5 % річних, яка була введена рішенням Правління Національного банку України від 12 квітня 2018 року №443-рш.

Відповідно до здійсненого позивачем розрахунку розмір пені на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України за порушення строків бюджетного відшкодування за квітень 2018 року за період з 9 серпня 2018 року по 10 липня 2019 року складає 40 466,09 грн.

Визначений позивачем розмір пені стороною відповідача не був спростований належними та беззаперечними доказами.

Згідно вимог частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог пункту 10 ч. 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб?єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Із метою відновлення порушеного права позивача на стягнення пені за час затримки відшкодування ПДВ за квітень 2018 року у порядок та спосіб, передбачений законодавством, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Васт-Транс» пені у сумі 40 466,09 грн. (з урахуванням наведеного вище обгрунутвання розміру цієї суми) за несвоєчасне бюджетне відшкодування податку на додану вартість по податковій декларації з ПДВ за квітень 2018 року.

ЄСПЛ у рішенні у справі «Інтерсплав проти України» від 9 січня 2007 року зазначив, що юридична особа-платник ПДВ мала достатньо підстав сподіватись на відшкодування цього податку, так само як і на компенсацію за затримку його виплати, та встановив, що заявник мав захищений статтею 1 Першого протоколу до Конвенції майновий інтерес (Intersplav v. Ukraine, заява № 803/02, § 31-32). ЄСПЛ констатував порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції у справі з огляду на постійні затримки відшкодування і компенсації ПДВ у поєднанні із відсутністю ефективних засобів запобігання або припинення такої адміністративної практики, та зазначив, що і стан невизначеності щодо часу повернення коштів заявника порушували «справедливий баланс» між вимогами публічного інтересу та захистом права на мирне володіння майном (§ 40).

Оскільки податкове законодавство передбачає право позивача на повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ та отримання пені на суму податку, не відшкодовану платнику протягом визначеного законодавством строку, позивач у цій справі має майновий інтерес щодо відшкодування з бюджету податку на додану вартість та пені, які охоплюються поняттям «майно» в аспекті частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Суд зазначає, що суми податку, не відшкодовані або несвоєчасно відшкодовані платникам, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість, а отже пеня, яка нараховується на такі суми підлягає стягненню саме з Державного бюджету України.

Наведений висновок суду також узгоджується із правовою позицією, викладеною у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2019 року у справі №826/7380/15 та постанові Верховного Суду від 5 вересня 2019 року у справі № 818/671/16, яка відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України має бути врахована при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

У той же час, належних і достатніх доказів, які б спростовували доводи позивача у частині наявності підстав для стягнення пені у сумі 40 466,09 грн. за несвоєчасне бюджетне відшкодування податку на додану вартість по податковій декларації з податку на додану вартість за квітень 2018 року відповідач не надав.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог ч. 3 ст. 242 КАС України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Оскільки відповідачем порушено строк повернення бюджетного відшкодування за квітень 2018 року, отже порушено права позивача та не дотримано вимог, передбачених частиною другою статті 2 КАС України.

Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів, суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст. 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Як вбачається з п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Вимогами п. 2 ч. 3 ст. 134 КАС України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно вимог ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 5 ст. 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).

Згідно з вимогами ч. 7 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату робіт (послуг) спеціаліста, перекладача чи експерта, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з тим, суд звертає увагу, що ст. 134 КАС України не виключає права суду перевіряти дотримання позивачем вимог ч. 5 ст. 134 щодо співмірності заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Верховний Суд в додатковій постанові від 12 вересня 2018 року (справа №810/4749/15) зазначив, що з аналізу положень ст. 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Також Верховний Суд у постанові від 22 грудня 2018 року (справа №826/856/18) зазначив про те, що розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Крім того, у справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "Ботацці проти Італії", заява № 34884/97, п. 30).

У пункті 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Згідно з вимогами п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 5 травня 2012 р. № 5076-VI (далі - Закон № 5076) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Отже, договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076).

Статтею 19 Закону № 5076 визначено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до вимог ст. 30 Закону № 5076 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з матеріалами справи між адвокатом Рибченко Наталією Миколаївною (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Васт-Транс» (замовник) укладено договір про надання правничої допомоги від 19 липня 2019 року № 201, за яким виконавець надає замовнику на платній основі правничу допомогу по видах та об`ємі, передбачених цим договором та з метою захисту прав чи інтересів замовника.

На підтвердження понесених витрат представником позивача подано акт виконання робіт (наданих послуг) від 26 липня 2019 року та розрахунок платної правової допомоги до договору про надання правничої допомоги.

Згідно з актом виконання робіт (наданих послуг) від 26 липня 2019 року замовник оплатив виконавцю за послуги надання правничої допомоги, згідно з тарифами відповідно до п. 5 вищезазначеного договору: за надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, що стосуються права на отримання пені за несвоєчасне відшкодування податку на додану вартість за квітень 2018 року протягом 1 години; здійснення аналізу податкової декларації замовника з податку на додану вартість за квітень 2018 року та інформації щодо замовника у реєстрі заяв на відшкодування ПДВ протягом 1 години; здійснення аналізу рішення Київського окружного адміністративного суду від 5 березня 2019 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 3 липня 2019 року у справі №810/4142/19 1 годин; здійснення розрахунку пені за несвоєчасне відшкодування бюджетної заборгованості з податку на додану вартість за квітень 2018 року у розмірі 209 952,00 грн. протягом 1 години; складання та виготовлення позовної заяви до Київського окружного адміністративного суду про стягнення пені за несвоєчасне відшкодування бюджетної заборгованості з податку на додану вартість за квітень 2018 року у розмірі 209 952,00 грн. протягом 6 годин, всього надано послуг на загальну суму 10 000, 00 грн., за що замовник сплатив виконавцю 10 000, 00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №15155 від 26.07.2019.

На підтвердження сплати позивачем витрат на професійну правничу допомогу до матеріалів справи долучено платіжне доручення від №15155 від 26.07.2019 на суму 10 000, 00 грн.

Дослідивши наявні в матеріалах справи документи, суд вважає, що клопотання щодо повернення коштів за професійну правничу допомогу необхідно задовольнити та повернути позивачу витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000, 00 грн.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у сумі 1 921,00 грн. згідно з платіжним дорученням від 26.07.2019 № 15154, який підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Київській області.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

в и р і ш и в:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Васт-Транс» задовольнити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Васт-Транс» (, адреса: вул. Лісна, 1, с. Петрушки, Києво-Святошинський район, Київська область, 08113) пеню на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України за порушення строків бюджетного відшкодування за квітень 2018 року за період з 9 серпня 2018 року по 10 липня 2019 року у розмірі 40 466,09 грн. (сорок тисяч чотириств шістдесят шість гривен дев`ять копійок).

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Васт-Транс» (, адреса: вул. Лісна, 1, с. Петрушки, Києво-Святошинський район, Київська область, 08113) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління ДПС у Київській області (, адреса: вул. Народного Ополчення, 5а, м. Київ, 03151) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн. (десять тисяч).

Стягнутина користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Васт-Транс» (, адреса: вул. Лісна, 1, с. Петрушки, Києво-Святошинський район, Київська область, 08113) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління ДПС у Київській області (, адреса: вул. Народного Ополчення, 5а, м. Київ, 03151) витрати на сплату судового збору у розмірі 1 921,00 грн. (тисяча дев`ятсот двадцять одна гривна).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України строк подання апеляційної скарги на рішення суду продовжуються на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Згідно підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено 29.04.2020

Суддя Я.В. Горобцова