Справа № 360/1021/20
Суддя: В.С. Шембелян
Дата ухвалення: 2020-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
Іменем України

05 травня 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/1021/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Шембелян В.С., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

10 березня 2020 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі-відповідач), відповідно до якої позивач просить суд:

- визнати противоправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невиплати ОСОБА_1 при звільненні зі Збройних Сил України грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, в повному обсязі, тобто з урахуванням заборгованості, яка виникла внаслідок неотримання мною під час проходження військової служби у ІНФОРМАЦІЯ_2 з 17.08.2015 по 27.08.2019 військового майна за Нормою № 4 Норм забезпечення речовим майном військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту в мирний час та особливий період, затверджених наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 № 232, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.05.2016 за № 767/28897;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсації вартості за неотримане речове майно, в повному обсязі, тобто з урахуванням заборгованості, яка виникла внаслідок неотримання під час проходження військової служби у ІНФОРМАЦІЯ_2 з 17.08.2015 по 27.08.2019 військового майна за Нормою № 4 Норм забезпечення речовим майном військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту в мирний час та особливий період, затверджених наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 № 232, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.05.2016 за № 767/28897.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_2 на різних посадах з 17.08.2015 по 27.08.2019. Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 (по стройовій частині) від 27.08.2019 року № 216 з 27 серпня 2019 року позивача виключено зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_4 , та всіх видів забезпечення, а з котлового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_4 - з 28 серпня 2019 року. Відповідно до цього наказу ІНФОРМАЦІЯ_4 при звільненні повинна бути сплачена грошова компенсація вартості за неотримане речове майно, у разі звільнення з військової служби в розмірі 7325,58 грн, відповідно до пункту 4 розділу III наказу Міністерства оборони України № 232 від 29.04.2016 року. Ця сума розрахована відповідно до довідки № 78 про вартість речового майна, що належить до видачі майору ОСОБА_1 від 27 серпня 2019 року.

Станом на 27 серпня 2019 року грошова компенсація вартості за неотримане речове майно, у разі звільнення з військової служби в розмірі 7325,58 грн сплачена не була.

Позивач вважає, що розрахунок компенсації вартості за неотримане ним речове майно при звільненні з військової служби посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_4 був проведений з порушенням норм діючого законодавства України, а саме без урахування заборгованності, яка виникла перед позивачем у зв`язку з неотриманням речового майна за нормою № 4 забезпечення повсякденною формою одягу військовослужбовців Збройних Сил України Норм забезпечення речовим майном військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту в мирний час та особливий період, затверджених наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 № 232, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.05.2016 за № 767/28897, оскільки військові комісаріати є також органами управління ЗС України.

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, відповідно до якого проти позову заперечив (а.с.25). У відзиві зазначив, що позивач не підпадає під дію Норми № 4 забезпечення повсякденною формою одягу військовослужбовців Збройних Сил України, тому що він проходив військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 17.08.2015 року по 24.05.2016 року, як військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, а з 25.05.2016 по 27.08.2019 як військовослужбовець, яким був укладений контракт строком до закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію, оскільки військові комісаріати є місцевими органами управління ЗС України.

Ухвалою суду від 13.03.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.19-20).

Керуючись положеннями статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін у письмовому провадженні (а.с.).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-79 КАС України, суд встановив такі обставини справи.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проходив військову службу у Луганському обласному військовому комісаріаті на різних посадах з 17.08.2015 по 27.08.2019. Остання посада перед звільненням - начальник відділення оперативних чергових ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується витягом із послужного списку та витягом із наказу від 17.08.2015 № 152 (а.с.11, 28).

Сторонами визнається та обставина, що позивач проходив військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 17.08.2015 року по 24.05.2016 року, як військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, а з 25.05.2016 по 27.08.2019 як військовослужбовець, яким був укладений контракт строком до закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію. Про це зазначається як в позові так і у відзиві.

Наказом Командувача військ Оперативного Командування « ІНФОРМАЦІЯ_6 » (по особовому складу) від 31 травня 2019 року № 98 позивач був звільнений у запас за підпунктом «б» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час або обмежену придатність у воєнний час, за винятком випадків, визначених положеннями про проходження громадянами України військової служби) (а.с.4).

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 (по стройовій частині) від 27.08.2019 № 216 з 27 серпня 2019 року позивача виключено зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_4 , та всіх видів забезпечення, а з котлового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_4 - з 28 серпня 2019 року (а.с.5, 29).

Відповідно до вказаного наказу ІНФОРМАЦІЯ_4 позивачу при звільненні повинна бути сплачена грошова компенсація вартості за неотримане речове майно, у разі звільнення з військової служби в розмірі 7325,58 грн., відповідно до пункту 4 розділу III наказу Міністерства оборони України № 232 від 29.04.2016 року.

Розмір грошової компенсації вартості за неотримане речове майно розраховано відповідно до довідки № 78 про вартість речового майна, що належить до видачі майору ОСОБА_1 від 27 серпня 2019 року (а.с.6).

У зв`язку з тим, що станом на 27.08.2019 грошова компенсація вартості за неотримане речове майно, у разі звільнення з військової служби в розмірі 7325,58 грн сплачена не була, позивач звернувся до відповідача із заявою від 20.01.2020, відповідно до якої просив ІНФОРМАЦІЯ_7 усунути порушення норм чинного законодавства України в частині невиплати йому при звільненні з Лав Збройних Сил України грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, в повному обсязі, тобто з урахуванням заборгованості, яка виникла внаслідок неотримання ним під час проходження військової служби військового майна за нормою № 4 «Норм забезпечення речовим майном військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту в мирний час та особливий період», затверджених наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 № 232, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.05.2016 за № 767/28897 (а.с.15-16).

Також судом встановлено, що 23.12.2019 на картковий рахунок позивача була зарахована грошова компенсація вартості за неотримане речове майно, при звільненні з військової служби, встановлена наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 27.08.2019 № 216 в розмірі 7215,70 грн (а.с.27 зв.бік).

Листом від 03.02.2020 відповідач, зокрема, повідомив позивача, що у зв`язку з тим, що позивач проходив військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_2 з 17.08.2015 по 24.05.2016 як військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, а з 25.05.2016 по 27.08.2019 як військовослужбовець, яким був укладений контракт строком до закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію, розрахунок компенсації вартості за неотримане речове майно при звільненні з військової служби був здійснений без врахування норми № 4 забезпечення повсякденною формою одягу військовослужбовців Збройних Сил України. А також повідомив, що сума грошова компенсація вартості за неотримане речове майно, у разі звільнення з військової служби в розмірі 7215,70 грн була виплачена позивачу з утриманням військового збору з нарахованої суми компенсації в розмірі 7325,58 грн (а.с.12-14).

Спірним питанням у цій справі є наявність правових підстав для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, у разі звільнення з військової служби, з урахуванням норми № 4 «Норм забезпечення речовим майном військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту в мирний час та особливий період», затверджених наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 № 232, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.05.2016 за № 767/28897.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд керується такими вимогами чинного законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про оборону України» від 6 грудня 1991 року № 1932-XII органи військового управління - Міністерство оборони України, інші центральні органи виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями, утвореними відповідно до законів України, Генеральний штаб Збройних Сил України, інші штаби, командування, управління, постійні чи тимчасово утворені органи у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, призначені для виконання функцій з управління, в межах їх компетенції, військами (силами), з`єднаннями, військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями, які належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади, а також військові комісаріати, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Відповідно до вимог ч.ч.1-2, 4 ст.1 Положення про військові комісаріати, що затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 3 червня 2013 року № 389, військові комісаріати є місцевими органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації в особливий період людських і транспортних ресурсів на відповідній території, які утворюються, реорганізуються та ліквідуються Міноборони за поданням начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві, інших містах, районах, районах у містах.

Отже Луганський обласний військовий комісаріат є органом військового управління Збройних Сил України в силу зазначених вимог законодавства.

Законом, що визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) .

Згідно з частиною першою статті 9-1 Закону № 2011-XII речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання вищевказаної норми Закону наказом Міністра оборони України від 29.04.2016 № 232 «Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.05.2016 за № 767/28897 (наказ №232), було затверджено:

норми забезпечення речовим майном військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період;

інструкцію про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період.

В первинній редакції Норм забезпечення речовим майном військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, що затверджені вказаним наказом, не було зазначено, що Норма №4 може бути застосована і до військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, а також військовослужбовців, які підписали короткострокові контракти або до закінчення особливого періоду, що проходять службу в органах військового управління Збройних Сил України.

Лише у подальшому наказом Міністра оборони України від 10.06.2019 № 306, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.07.2019 за № 745/33716, (наказ №306) затверджено зміни до наказу № 232:

5. У Нормі № 4:

1) рядок 20 графу 7 викласти в такій редакції:

«6»;

3) у виносці «*»:

абзац перший після слів «військовослужбовці Збройних Сил України» доповнити словами «та Державної спеціальної служби транспорту»;

доповнити новим абзацом такого змісту:

«Військовослужбовці військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, а також військовослужбовці, які підписали короткострокові контракти або до закінчення особливого періоду, речовим майном за цією нормою не забезпечуються, за винятком військовослужбовців Збройних Сил України, які проходять службу в апараті Міністерства оборони України, Генеральному штабі Збройних Сил України, органах військового управління Збройних Сил України, командуваннях видів Збройних Сил України.».

Згідно з пунктом 4 наказу №306 цей наказ набирає чинності з дня його офіційного опублікування.

Відповідно до картки документа наказ від 10.06.2019 № 306 опублікований в Офіційному віснику України 27.08.2019, тобто є такими, що набрав законної сили 27.08.2019.

Як встановлено судом наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 (по стройовій частині) від 27.08.2019 № 216 з 27 серпня 2019 року позивача виключено зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_4 , та всіх видів забезпечення, а з котлового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_4 - з 28 серпня 2019 року (а.с.5, 29).

Таким чином, суд дійшов висновку, що положення наказу № 232 про застосування Норми №4 до військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, а також військовослужбовців, які уклали контракти до закінчення особливого періоду, що проходять службу в органах військового управління Збройних Сил України, на яке посилається позивач, вважаючи своє право на отримання грошової компенсації в більшому розмірі порушеним, набрало чинності з дня зняття позивача з всіх видів забезпечення у зв`язку із звільненням, отже під час його служби до нього не мало бути застосоване.

Тому суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів з урахуванням зазначених положень чинного законодавства України дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки відповідач правомірно не застосовував Норму № 4 Норм забезпечення речовим майном військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту в мирний час та особливий період, затверджених наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 № 232, при нарахуванні та виплаті позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно.

Питання про розподіл судових витрат не вирішується, оскільки позивач у встановленому законом порядку звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 2, 9, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.С. Шембелян