Справа № 345/569/20
Суддя: Кардаш О. І.
Дата ухвалення: 2020-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №345/569/20
Провадження № 2-а/345/17/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.04.2020 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі :

головуючої - судді Кардаш О.І.

за участю секретаря судового засідання Боднар Н.Ю.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Калуського відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

встановив:

11.02.2020 року позивач звернувся в суд з наведеним адміністративним позовом, посилаючись на те, що 02.02.2020 поліцейським СРПП Калуського ВП ГУНП Плескуном Романом Васильовичем відносно нього винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 501647 за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення в розмірі 425, 00 грн. Зокрема, в вищевказаній постанові зазначено, що 02.02.2020 о 12.45 год. на автодорозі Т 09-14 керуючи транспортним засобом марки «Citroen Jumpy» д.н.з. НОМЕР_1 , не користувався зовнішніми світловими приладами і не увімкнув ближнє світло фар поза населеним пунктом. Позивач зазначає, що дана постанова винесена незаконно, оскільки будь-яких доказів на підтвердження його вини не має, а ПДР України він не порушував. Зокрема, вказує, що відповідачем винесено оскаржувану постанову не в його присутності, чим грубо порушено ст. 278,279 КУпАП. При цьому вказана постанова не містить посилання на належні та допустимі докази, зокрема показання свідків, посилання на офіційні документи, технічний засіб , яким здійснено фото або відеозапис на підставі яких поліцейським зроблено висновок про вчинення ним вказаного правопорушення. Окрім того зазначає, що він дійсно керував вказаним транспортним засобом в с.Негівці Калуського району та рухався в м.Калуш. А оскільки, від встановленого на початку населеного пункту знаку 5.45 «Копанки» «Початок населеного пункту», і на протязі руху до місця зупинки його працівниками поліції, знак 5.46, який би вказував на кінець населеного пункту відсутній, тому він мав повне право вважати, що рухається в межах населеного пункту, і мав повне право не виконувати вимоги п.9.8 ПДР, щодо включення ближнього світла фар, оскільки цей пункт передбачає їх використання для позначення транспортного засобу, що рухається поза межами населених пунктів. Знаків «Кінець населеного пункту» 5.46 чи 5.48 на цьому відрізку дороги встановлено не було.

Зважаючи на викладене, а також ряд інших порушень, допущених при складанні оскаржуваної постанови, позивач просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА№ 501647, а провадження закрити.

Ухвалою суду від 13.02.2020 року відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачу протягом 15 днів з дня вручення йому ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву.

Ухвалою суду від 26.03.2020 року замінено первісного відповідача Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області належним відповідачем Калуським відділом поліції ГУНП в Івано-Франківській області області та запропоновано протягом 15 днів з дня вручення йому ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву.

Представник відповідача своїм правом подати відзив на позов не скористався, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином.

Відповідно до п. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст.5 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом.

Одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, що визначено ст. 245 КУпАП.

За вимогами ст. 280 КУпАП, посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, діючим законодавством про адміністративні правопорушення передбачена певна процедура притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 № 23-рп/2010 (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України).

Відповідно до ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно змісту оскаржуваної постанови, позивач 02.02.2020 о 12.45 год. на автодорозі Т 09-14 керуючи транспортним засобом марки «Citroen Jumpy» д.н.з. НОМЕР_1 , не користувався зовнішніми світловими приладами і не увімкнув ближнє світло фар поза населеним пунктом.

При цьому, позивач в своєму позові зазначає, що ПДР України він не порушував, та пояснює, що він дійсно керував вказаним транспортним засобом в с.Негівці Калуського району та рухався в м.Калуш. А оскільки, від встановленого на початку населеного пункту знаку 5.45 «Копанки» «Початок населеного пункту», і на протязі руху до місця зупинки його працівниками поліції, знак 5.46, який би вказував на кінець населеного пункту відсутній, тому він мав повне право вважати, що рухається в межах населеного пункту, і мав повне право не виконувати вимоги п.9.8 ПДР, щодо включення ближнього світла фар, оскільки цей пункт передбачає їх використання для позначення транспортного засобу, що рухається поза межами населених пунктів. Знаків «Кінець населеного пункту» 5.46 чи 5.48 на цьому відрізку дороги встановлено не було.

Частиною 2 ст. 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Вказаною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Однак, відповідачем жодним чином не спростовано доводів позивача щодо того, що у вказаний в постанові час та у вказаному місці він ПДР України не порушував, а докази його вини відсутні.

Згідно зі ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Не зважаючи на це, відповідачем жодного заходу для доказування правомірності свого рішення не вжито.

Слід зазначити, що нормами КУпАП встановлено правила провадження у справах про адміністративні правопорушення - ст.254, ст.256, ст.ст.248, 249, п.5 ч.1 ст.278, ст.268, ст.276, 279, 283, 284, 258 КУпАП, якими встановлено, зокрема, що перед розглядом справи про адмінправопорушення після представлення посадової особи, яка розглядає справу, оголошується протокол, роз`яснюються права особі, що притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст.268 КУпАП, заслуховуються пояснення даної особи, досліджуються докази, вирішуються клопотання, тощо; розгляд справи про адміністративне правопорушення повинен бути відкритим, всебічним повним, вирішення справи повинно відбуватися у точній відповідності із законом, тощо.

Перевіряючи оскаржувану постанову на відповідність визначеним ст.283 КУпАП критеріям, суд на підставі встановлених під час судового розгляду фактів дійшов висновку, що при винесенні даної постанови відповідачем порушено ряд процесуальних вимог до провадження в справі про адміністративне правопорушення.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З`ясування наведених вище обставин проводиться шляхом дослідження доказів та надання їм оцінки в порядку ст. 252 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Наявність порушення з боку позивача Правил дорожнього руху не підтверджується жодним допустимим доказом.

Разом з тим, постанова про адміністративне правопорушення, складена відповідачем, не може оцінюватися судом як належний та допустимий доказ в розумінні ст. 72 КАС України, оскільки заперечується позивачем, а інші докази, які б обґрунтовували вину позивача в матеріалах справи відсутні.

Виходячи із встановлених обставин, враховуючи те, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно позивача, за результатами якого винесено оскаржену постанову, йому не роз`яснено права, передбачені ч. 1 ст. 268 КУпАП, постанову прийнято за відсутності доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, що свідчить про відсутність передбачених законом підстав для прийняття рішення про притягнення до адміністративної відповідальності, суд прийшов до висновку, що дії відповідача, яким прийнято дане рішення, вчинені з недотриманням положень ст.ст. 268, 280 КУпАП.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити провадження у справі.

У зв`язку з тим, що оскаржену постанову винесено з порушенням вимог закону, безпідставним притягненням позивача до аміністративної відповідальності порушено його права, постанова є протиправною, тому підлягає скасуванню.

Справу про адміністративне правопорушення відносно позивача слід закрити, оскільки немає доказів події адміністративного правопорушення, а відсутність події адміністративного правопорушення у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП виступає обставиною, що виключає провадження в справі про адміністративне правопорушення.

З огляду наведених підстав, суд прийшов до висновку, що постанова серії БАА № 501647 від 02.02.2020 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 122 КУпАП у розмірі 425,00 грн. підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

На підставі ст. 19, 62 Конституції України, ст. ст. 122, 245, 258, 268, 280, 286 КУпАП, керуючись статтями ст.ст. 139, 241-246 КАС України,

у х в а л и в:

Адміністративний позов задоволити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАА №501647 від 02.02.2020 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 122 КУпАП у розмірі 425,00 грн. визнати неправомірною та скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП - закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене, шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області протягом десяти з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

СУДДЯ: