Справа № 520/7639/19
Суддя: Старосєльцева О.В.
Дата ухвалення: 2020-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

29 квітня 2020 р. справа № 520/7639/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Старосєльцевої О.В., розглянувши у порядку ст.263 КАС України справу за ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправних дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

Позивач, ОСОБА_1 , у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо не нарахування пенсії ОСОБА_2 (ідент.номер НОМЕР_1 ) з 01 серпня 2014 року по 23 липня 2015 року та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області () нарахувати пенсію ОСОБА_2 (ідент.номер НОМЕР_1 ) з 01 серпня 2014 року по 23 липня 2015 року.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що є спадкоємцем за законом померлого батька - ОСОБА_2 , якому протиправно припинили виплачувати пенсію з 01 серпня 2014р. Після звернення до відповідача, заявником було отримано недоотриману пенсію свого батька за період з 23.07.2015р. по 30.03.2016р. Однак, відповідачем протиправно не нараховано пенсію з моменту припинення її виплати, а саме з 01.08.2014р.

Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі за текстом - пенсійний орган, владний суб`єкт, адміністративний орган, ГУ, Управління) з поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення зазначив, що у відповідача відсутні законні підстави для нарахування та виплати позивачу пенсії його померлого батька за період з 01.08.2014р. по 23.07.2015р. Посилаючись на ст. 46 Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страухвання", вказав, що позивачу було нарахована до виплати сума недоотриманої пенсії за три роки до дня звернення до управління, а саме за період з 23.07.2015р. по 30.06.2016р., оскільки нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 оскаржує дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо ненарахування з 01 серпня 2014 року по 23 липня 2015 року пенсії ОСОБА_2 , батьку позивача.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 15.10.2019 року провадження по вказаній справі № 520/7639/19 було закрито, з підстав підсудності даної справи за правилами цивільного судочинства.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 27.02.2020 апеляційну скаргу позивача задоволено, ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 15.10.2019 скасовано та направлено справу № 520/7639/19 до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

У зазначеній постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 27.02.2020 по справі № 520/7639/19 зокрема, зроблений висновок, що право на спадщину позивач отримав, право на спадщину ОСОБА_3 , не є предметом розгляду в даному випадку.

Отже, згідно вимог ч.4 ст. 78 КАС України, суд приходить до висновків, що обставини наявності у позивача права на спадщину, не підлягають доказуванню.

Рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 06 лютого 2019 року по справі № 641/7598/18, задоволено заяву ОСОБА_1 , та встановлено факт постійного проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 року разом зі своїм чоловіком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

З вказаного рішення від 06 лютого 2019 року по справі № 641/7598/18, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивача - ОСОБА_4 .

За матеріалами справи судом встановлено, що ОСОБА_2 , перебував за життя на обліку в УПФУ в м. Краснодоні Луганської області та припинив отримувати пенсію з серпня 2014р.

З наданих відповідачем додаткових пояснень від 29.04.2020р., судом встановлено, що дата останнього нарахування пенсії ОСОБА_2 04.07.2014 року. Згідно даних наявних в управлінні ОСОБА_2 за поновленням пенсії не звертався, виплата пенсії та нарахування не проводились через те, що згідно розпорядження КМУ від 07.11.2014 р. № 1085-р м. Краснодон віднесено до переліку населених пунктів, в яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань (Закон України від 16.09.2014 р. № 1680-ІУ «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей»).

Зазначені вище обставини, були встановленні Головним управлінням на підставі отриманої 02.08.2018р. електронної пенсійної справи ОСОБА_2 , яка була витребувана 24.07.2018р. у зв`язку зі зверненням заявника до Головного управління за для отримання допомоги на поховання та недоотриманої пенсії свого батька.

Судом встановлено, що позивачу, як спадкоємцю, Головним управлінням було нараховано та виплачено допомогу на поховання в сумі 14.892,00 грн., згідно разового доручення від 17.10.2018 №18/2137.

Також, в подальшому було нараховано та виплачено недоотриману пенсію за померлого ОСОБА_2 , в сумі 55036,17 грн., а саме за період з 23.07.2015 по 30.06.2016, згідно разового доручення від 05.04.2019 №219, що підтверджується довідкою відділу з питань виплати пенсій № 21 управління з питань виплати пенсій головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 19.06.2019р. № 502/04.23-20.

Як з`ясовано судом, фактичною підставою для виплати позивачу недоотриманої пенсії свого батька лише за період з 23.07.2015 по 30.06.2016, а не з дати припинення її виплати - 01.08.2014р., послугувало судження пенсійного органу про те, що до вказаних правовідносин підлягає застосуванню ст. 46 Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страухвання", якою передбачено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Не погодившись із правомірністю визначеного періоду нарахування пенсійним органом недоотриманої пенсії, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, котрі склались на підставі установлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Статтею 1219 ЦК України передбачені права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

З 01.01.2004р. таким законом є, насамперед, Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який був прийнятий на зміну положенням Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до частини першої статті 91 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-ХІІ) суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

За положеннями статті 52 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV) сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

ЦК України не визначає строк, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів. Положення частин другої, третьої статті 52 Закону №1058-IV теж не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю, тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати її як спадщину.

Вказані висновки наведені в постановах Верховного Суду від 16.03.2020р. №673/544/19, від 24.01.2020р. № 752/14995/18, від 31.10.2019р. № 617/1926/12.

Суд звертає увагу, що Головним управлінням було визнано право на спадщину ОСОБА_1 пенсійних виплат свого батька, однак з обмеженням строків проведення пенсійних виплат у три роки з моменту його звернення.

Вирішуючи питання наявності правових підстав для застосування Головним управління до спірних правовідносин строків виплати недотриманої пенсії, які передбаченні ч.1 ст. 46 Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страухвання", суд зазначає наступне.

Підставними для застосування до правовідносин зазначених строків у три роки за статтею 46 Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страухвання", є підтвердження наявності вини пенсіонера у не отримання своєчасно нарахованих сум пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право.

Як встановлено судом, батьку позивача було припинено виплату пенсії з 01.01.2014р. у зв`язку з тим, що згідно розпорядження КМУ від 07.11.2014 р. № 1085-р м. Краснодон, де він проживав, віднесено до переліку населених пунктів, в яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань (Закон України від 16.09.2014 р. № 1680-ІУ «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей»).

Однак, випадки припинення виплат за пенсією викладені у ч.1 ст.49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", де передбачено, що підставою для припинення виплат є рішення суду або рішення тероргану ПФУ, а приводом для прийняття такого рішення: призначення пенсії за недостовірними документами; подія смерті особи; подія неотримання пенсії протягом 6 місяців підряд; інші випадки згідно з законом.

Водночас із цим, суд зауважує, що іншого закону з питання визначення таких приводів відносно даного спору не існує.

Правовий висновок відносно застосування ст.49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" міститься у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 р. по справі №805/402/18 (провадження Пз/9901/20/18) і полягає у тому, що за відсутності визначених законом підстав виплати за пенсією не можуть бути припинені.

Крім того, відповідно до рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року, виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні, держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У ході розгляду спору, у порядку ч. 2 ст. 77 КАС України, відповідачем не було надано суду ніяких доказів щодо наявності у спірних правовідносинах визначених ст.49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і приводів, і підстав для припинення виплати пенсії батьку позивача з серпня 2014 року.

Отже, в матеріалах справи відсутні докази наявності вини ОСОБА_2 у неотриманні нарахованих сум пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право.

Додатково суд зважає також і на приписи ст.27 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, де указано, що виплати та надання соціальних послуг, на які має право застрахована особа за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, може бути припинено: а) якщо виплати призначено на підставі документів, що містять неправдиві відомості; б) якщо страховий випадок стався внаслідок дії особи, за яку настає кримінальна відповідальність; в) якщо страховий випадок стався внаслідок умисної дії особи; г) внаслідок невиконання застрахованою особою своїх обов`язків щодо загальнообов`язкового державного соціального страхування; д) в інших випадках, передбачених законами.

Доказів утрати ОСОБА_2 права на пенсійне забезпечення у розумінні ст.27 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування до матеріалів справи відповідачем не подано.

Існування у справі цих обставин судом не виявлено.

Тому вирішуючи спір, суд зазначає, що норми будь-яких підзаконних нормативно-правових актів, у тому числі і постанов КМУ, на які посилається відповідач, не можуть змінювати приписів закону України, а в разі їх застосування, в якості підстав припинення виплати пенсії, не можуть слугувати для висновку про неотримання пенсіонером пенсійних виплат з власної вини.

При цьому ч. 2 ст. 46 Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страухвання" передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Отже, оскільки пенсійний орган визнав право заявника на отримання пенсійних виплат в порядку спадкування та задовольнив це право шляхом виконання адміністративної функції з їх виплати, то обмеження цього права часовими межами в три роки є безпідставними.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновків, що Головним управлінням за зверненням заявника на отримання недоотриманих сум пенсійних виплат, протиправно не було нарахована пенсія ОСОБА_2 , на виплату якої він мав право з серпня 2014 року.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновків, що рішення Головного управління щодо здіснення нарахування пенсійних виплат заявнику у порядку спадкування з обмеженням у три роки з моменту його звернення, а саме лише за період з 23.07.2015р. по 30.03.2016р., не відповідає вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст. 72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах владний суб`єкт не забезпечив реалізацію управлінської функції відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України в частині повного нарахування з виплати пенсійних виплат за призначеною пенсією ОСОБА_2 , на виплату якої він мав право з серпня 2014 року, у зв`язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Позов - задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо не нарахування пенсії ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) з 01 серпня 2014 року по 23 липня 2015 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області () нарахувати пенсію ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) з 01 серпня 2014 року по 23 липня 2015 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код - НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ), за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (місце знаходження - м-н Свободи, 5, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, код ЄДРПОУ - 14099344) витрати зі сплати судового збору у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок).

Роз`яснити, що судове рішення виготовлено у повному обсязі у порядку ч.3 ст.243 КАС України року; набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду; підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати виготовлення повного судового рішення).

Суддя О.В. Старосєльцева