Справа № 560/1331/20
Суддя: Шевчук О.П.
Дата ухвалення: 2020-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/1331/20
РІШЕННЯ

іменем України

04 травня 2020 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Шевчука О.П.

розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі управління Державної казначейської служби України у Полонському районі Хмельницької області , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про стягнення майнової шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі управління Державної казначейської служби України у Полонському районі Хмельницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області в якому просить стягнути з Державного бюджету України на його користь шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України 119336 грн 24 коп. майнової шкоди (упущеної вигоди) у вигляді недоотриманого щомісячного довічного грошового утримання завданої законом, що визнано неконституційним.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оподаткування пенсії позивача призвело до звуження змісту та обсягу конституційних прав позивача на пенсійне забезпечення внаслідок застосування пенсійним органом закону, який не відповідає положенням Конституції України.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 березня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

На адресу суду 09.04.2020 від представника відповідача надійшов відзив, в якому зазначив, що позивач відповідачем по справі визначив Державу Україна в особі Управління Державної казначейської служби України у Полонському районі Хмельницької області, однак у контексті позовної заяви та додатків до неї, позивач жодним чином не довів та не обґрунтував, яку саме шкоду, протиправні дії чи бездіяльність орган Казначейства завдав останньому, та у чому полягала протиправність його діяння як відповідача. Відповідно до підпункту 4 пункту 3 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 № 228 одним з основних завдань Мін`юсту є забезпечення представництва інтересів держави у судах України, здійснення захисту інтересів України у Європейському суді з прав людини, під час урегулювання спорів і розгляду в закордонних юрисдикційних органах справ за участю іноземних суб`єктів та України.

В свою чергу Казначейство не завдало позивачу жодної майнової шкоди. Позов повинен бути пред`явлений безпосередньо до органу, що завдав шкоду. Враховуючи наведене, відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представником третьої особи 30.03.2020 подано до суду пояснення на позовну заяву в якому зазначає, що починаючи з 28.02.2018 з урахуванням рішення Конституційного суду України №1-р/2018 від 27.02.2018 відрахування з щомісячного грошового утримання ОСОБА_1 припинено. Механізм відшкодування шкоди, завданої актами та діями, що визнані неконституційними будь-яким Законом не врегульований. Таким чином, оскільки положення Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" №1166 від 27.03.2014 щодо оподаткування щомісячного довічного грошового утримання втратили чинність 27.02.2018, тому утримання за період з 01 липня 2014 року по 28 лютого 2018 року з щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 здійснювалось правомірно, на підставі діючого Закону. Просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Дослідивши позовну заяву, а також відзив на позов та письмове пояснення третьої особи, оцінивши наявні в матеріалах справи належні та допустимі докази у їх взаємозв`язку та сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Суд встановив, що ОСОБА_1 в травні 2009 року у зв`язку з досягненням 65 - річного віку був звільнений з посади судді.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та отримує довічне щомісячне грошове утримання, як суддя у відставці.

Позивач 20.03.2018 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою в якій просив повернути безпідставно утриманий податок доходів фізичних осіб із отримуваного щомісячного грошового утримання судді у відставці за період з 01 липня 2014 року по 31 березня 2018 року та припинити утримання податку доходів фізичних осіб із щомісячного довічного утримання судді у відставці починаючи з 01 квітня 2018 року.

Листом від 30.03.2018 Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повідомило, що підстави для повернення відрахованого з пенсії податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період з липня 2014 року по лютий 2018 року відсутні. Податок на доходи фізичних осіб та військовий збір відрахований з пенсії за березень 2018 року в сумі 2741,59 грн зараховані на поточний рахунок позивача 23 березня 2018 року. З березня 2018 року стягнення з пенсії податку на доходи фізичних осіб та військового збору припинено.

З посиланням на рішення Конституційного суду України від 27.02.2018 №1-р/2018 позивач вважає утримані суми податків шкодою, заподіяною державою Україна прийняттям неконституційного закону, яку повинен відшкодувати відповідач у справі - Державна казначейська служба України.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд зазначає про таке.

Згідно з пунктом 164.1 статті 164 Податкового кодексу України (далі - ПК України) (в редакції чинній на момент існування спірних правовідносин) базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до підпункту 164.1.1 статті 164 ПК України загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» № 71-VIIІ від 28.12.2014 (далі - Закон № 71-VIIІ), який набрав чинності з 01.01.2015 року, підпункт 164.2.19 пункт 164.2 статті 164 ПК України викладений в такій редакції: до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку включаються, суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує три розміри мінімальної заробітної плати (у розрахунку на місяць), встановленої на 1 січня звітного податкового року, у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Статтею 38 ПК України передбачено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк. Сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку.

Законом № 71-VIIІ також внесено зміни до Податкового кодексу України у частині оподаткування військовим збором.

Відповідно до пункту 161 підрозділу 10 Розділу XX Перехідних положень Кодексу оподаткування військовим збором подовжено до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України.

Об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статті 163 Кодексу (підпункт 1.2 пункту 161 підрозділу 10 розділу XX ПК України).

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 ПК України.

27 лютого 2018 року Конституційним Судом України ухвалено рішення у справі № 1-6/2018 про визнання неконституційним положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, яким передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, яким запроваджено оподаткування пенсій певних категорій (груп) пенсіонерів, суперечить статті 46 Конституції України.

Наведені обставини визнання неконституційним абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, яким запроваджено оподаткування пенсій певних категорій (груп) пенсіонерів, позивач вважає підставами для відшкодування шкоди в розмірі утриманого (сплаченого) податку за період з липня 2014 року по лютий 2018 року, в порядку статті 1175 Цивільного кодексу України.

Заявлені у справі вимоги суд вважає необґрунтованими з таких підстав.

Під шкодою у цій справі позивач розуміє недоотримані ним доходи в розмірі утриманих податків через прийняття неконституційного закону Верховною Радою України. Щодо доводів позивача про спричинення йому шкоди суд зазначає, що для встановлення факту заподіяння шкоди в розумінні статті 1175 Цивільного кодексу України необхідне встановлення складу деліктних правовідносин, який включає в себе прийняття органом державної влади нормативно-правового акту, що був визнаний незаконним і скасований, що знаходиться у причинному зв`язку зі шкодою, заподіяною фізичній чи юридичній особі.

У спірних відносинах в цій справі до 27 лютого 2018 року положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України регулювали спірні відносини щодо оподаткування сум щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму. Утримання відповідних сум податку здійснювало Головне управління Пенсійного фону України в Хмельницькій області відповідно до законодавства, яке діяло у той період, отже протиправність самого утримання грошових коштів, як елемент юридичного складу заподіяння шкоди, у спірних правовідносинах відсутня.

Відповідно до статті 1 Цивільного кодексу України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, цивільне законодавство, на яке посилається позивач в обґрунтування заявлених вимог, не застосовується до відносин, пов`язаних зі сплатою чи утриманням податків та інших обов`язкових платежів.

Згідно з частиною 1 статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Тому при вирішенні справи суд враховує також зміст статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, де зазначено: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів».

Відповідно до статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13 липня 2017 року № 2136-VIII закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

За положеннями статті 152 Конституції України, закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

З резолютивної частини рішення Конституційного Суду України № 1-р/2018 від 27 лютого 2018 року випливає, що положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України визнане неконституційним і втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення, тобто, з 27 лютого 2018 року.

Підстави для ретроспективного застосування рішення Конституційного Суду України № 1-р/2018 від 27 лютого 2018 року не передбачені як змістом самого цього рішення, так і вищенаведеними нормами Закону України «Про Конституційний Суд України».

З наведених підстав, виходячи з аналізу норм, які регулюють спірні відносини, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору та у зв`язку із відмовою в задоволенні позову, судові витрати згідно статті 139 КАС України розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Держави Україна в особі управління Державної казначейської служби України у Полонському районі Хмельницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про стягнення майнової шкоди - відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Держава Україна в особі управління Державної казначейської служби України у Полонському районі Хмельницької області (вул. Лесі Українки, 101,Полонне,Полонський район, Хмельницька область,30500 , код ЄДРПОУ - 37993254)
Третя особа:Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Герцена, 10, м. Хмельницький, 29013 , код ЄДРПОУ - 21318350)

Головуючий суддя О.П. Шевчук