Справа № П/320/789/20
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2020-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

24 квітня 2020 року м. Київ № П/320/789/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Панової Г.В., розглянувши клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Київській області

про скасування вимоги,

В С Т А Н О В И В :

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління ДФС у Київській області, в якому, з урахуванням уточненого позову від 21.02.2020, просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Київській області №Ф-167764-51 від 22.11.2018 щодо ОСОБА_1 (ВПН НОМЕР_1 ).

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.03.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

21.04.2020 на адрес суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі. В обґрунтування клопотання позивач зазначила, що Конституційним Судом України відкрито конституційне провадження у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, зокрема, щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року № 2464- VI.

У межах адміністративної справи № П/320/789/20 оскаржується рішення фіскального органу вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-167764-51 від 22.11.2018р у розмірі 15818 грн. 79 коп. Дана сума єдиного внеску сформована станом на 31 жовтня 2018 року; позивач зареєстрований фізичною особою-підприємцем з 2006, є платником єдиного внеску. Однак, як стверджує позивач він не займався підприємницькою діяльністю.

Тому позивач просить суд провадження в адміністративній справі № П/320/789/20 зупинити до прийняття рішення Конституційним Судом України у справі №329-2(ІІ)/2019 щодо розгляду Конституційного подання Уповноваженого Верховної Ради з прав людини 5/7130 (19) від 18.11.2019 щодо відповідності Конституції України положень пункту 2 частини першої статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI.

Дослідивши клопотання про зупинення провадження у справі суд дійшов висновку, що клопотання задоволенню не підлягає з огляду на викладене.

Пунктом 3 частини першої статті 236 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд зупиняє провадження у справі в разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Відповідно до своєї правової природи зупинення провадження у справі є тимчасовим зупиненням розгляду справи у зв`язку з обставинами, які перешкоджають розглядові справи, до їх усунення або виконання необхідних дій.

Обов`язок суду щодо зупинення провадження у справі виникає у разі неможливості розгляду справи до вирішення взаємопов`язаного спору іншим судом в іншій справі.

Відповідно до конституційного подання Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, останній просить визнати такими, що не відповідають положенням частини першої, другої статті 8, частини другої третьої статті 22, частин першої, четвертої статті 41, частини першої статті 42, частини першої статті 64 Конституції України положення пункту 2 частини першої статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року №1774- VIII та Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії» від 03 жовтня 2017 року №2148-VІІІ.

У конституційному поданні вказано, що визначення бази нарахування ЄСВ платником, який не отримав дохід (прибуток) у звітному періоді, звужує зміст та обсяг прав платника. Так, якщо до 01.01.2017 платники, які не отримували доходи (прибуток) у звітному періоді, мали право не сплачувати єдиний соціальний внесок, то після внесення змін до законодавства вони зобов`язані сплачувати ЄСВ незалежно від наявності доходу (прибутку), а у разі відсутності доходів (прибутку) - припинити «володіння» своїм майном.

Як вбачається з офіційного веб-сайту Конституційного Суду України, Конституційним Судом України відкрито конституційне провадження у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, зокрема, щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року № 2464- VI.

Слід зазначити, що відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464- VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Суд встановив, що 22.11.2018 відповідач прийняв спірну вимогу №Ф-167764-51 про сплату недоїмки з єдиного соціального внеску на суму 15818,79 грн., яка нарахована станом на жовтень 2018 року. Отже, предметом цього спору є перевірка правомірності нарахування позивачу ЄСВ за вказаний період відповідно до норм Закону №2464-VI у відповідній редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до частини першої статті 91 Закону України від 13 липня 2017 року №2136-VIII «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Частиною другою статті 152 Конституції України передбачено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Конституційний Суд України у Рішенні від 24 грудня 1997 року № 8-зп у справі за конституційним поданням народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) розпоряджень Президента України про призначення перших заступників, заступників голів обласних, Київської міської державних адміністрацій, виданих протягом липня - грудня 1996 року, січня 1997 року (справа щодо призначення заступників голів місцевих державних адміністрацій) зазначив, що частина друга статті 152 Конституції України закріплює принцип, за яким закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. За цим принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю.

У Рішенні від 30 вересня 2010 року № 20-рп/2010 у справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до Конституції України» від 8 грудня 2004 року № 2222-IV (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) Конституційний Суд України вказав, що незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність».

Отже, рішення Конституційного Суду України не має ретроактивної дії та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення.

Зважаючи, що ЄСВ, який увійшов у спірну вимогу, нарахований позивачу за 2017-2018 роки, факт прийняття Конституційним Судом України рішення за конституційним поданням Уповноваженого Верховної ради України з прав людини від 15.11.2019 №6164.22/19/01 не вплине на вирішення цього спору.

Таким чином, судом не встановлено підстав для зупинення провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 236 Кодексу адміністративного судочинства України. Тобто, станом на час звернення до суду з даним клопотанням обставини, зазначені позивачем в обґрунтування клопотання про зупинення провадження у справі не є достатньою підставою для зупинення провадження у справі.

Тому відсутні підстави зупинити провадження у справі, відтак клопотання позивача є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 236, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі відмовити.

Копію ухвали суду надіслати (надати) учасникам справи (їх представникам).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Панова Г. В.