Справа № 640/5652/19
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2020-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2020 року м. Київ № 640/5652/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Чудак О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ААЗ Трейдінг-Автолюкс» до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення,

установив:

02.04.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю «ААЗ Трейдінг-Автолюкс» (ТОВ «ААЗ Трейдінг-Автолюкс») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби у Київській області (ГУ ДФС у Київській області) про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення від 28.11.2018 №.

В обґрунтування адміністративного позову, із урахуванням додатково поданих пояснень та відповіді на відзив, зазначено що спірне рішення прийняте на підставі необґрунтованих висновків акту перевірки від 15.11.2015 №1882/10-36-54-05/40784911 про завищення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість (ПДВ) за серпень 2018 року на суму 521202 грн, зокрема, шляхом реєстрації вантажно-митної декларації від 03.01.2018 №100120/2018/375089 на суму ПДВ 519354,10 грн, в той час як на вказану суму ПДВ вже збільшено загальну суму податку, сплаченого платником при ввезенні товарів на митну територію України, згідно попередньої тимчасової митної декларації від 26.12.2017 №100120/2017/166050.

Позивач вказує на помилковість висновків відповідача про те, що сплата ПДВ здійснена на підставі тимчасової митної декларації від 26.12.2017 №100120/2017/166050, адже не є можливим формування податкового кредиту за тимчасовими митними деклараціями. Крім того, відповідно до акту від 11.07.2018 №498/10-36-54-01/40784911 про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ААЗ Трейдінг-Автолюкс» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування ПДВ на поточний рахунок платника податку за січень та березень 2018 року, порушень за січень 2018 року з боку позивача не виявлено.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.04.2019 відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.12.2019 замінено відповідача ГУ ДФС у Київській області, його правонаступником - Головним управлінням Державної податкової служби у Київській області.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову ТОВ «ААЗ Трейдінг-Автолюкс» посилаючись на висновки, викладені в акті перевірки від 15.11.2015 №1882/10-36-54-05/40784911, згідно яких не підтверджено правомірність формування позивачем бюджетного відшкодування з ПДВ за серпень 2018 року на суму 521202 грн, сплаченого в тому числі згідно вантажно-митної декларації від 03.01.2018 №100120/2018/375089 на суму ПДВ 519354,10 грн. Відповідач наполягає на тому, що на вказану суму ПДВ вже збільшено загальну суму податку, сплаченого платником при ввезенні товарів на митну територію України, згідно попередньої тимчасової митної декларації від 26.12.2017 №100120/2017/166050.

Отже суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши письмові пояснення, надані учасниками судового процесу, а також докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, встановив наступне.

Працівниками ГУ ДФС у Київській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «ААЗ Трейдінг-Автолюкс» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування ПДВ на поточний рахунок платника податку за серпень 2018 року.

За результатами перевірки складено акт від 15.11.2015 №1882/10-36-54-05/40784911 в якому зафіксовані, виявлені у ході перевірки, порушення позивачем вимог пункту 187.1 статті 187, пунктів 198.2, 198.3 статті 198, пунктів 200.1, 200.4 статті 200, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (ПК України), що призвели до завищення суми бюджетного відшкодування з ПДВ за серпень 2018 року на суму 521202 грн, а саме:

- заниження податкового зобов`язання з ПДВ в результаті не включення до податкових зобов`язань з ПДВ за серпень 2018 року ПДВ у сумі 1848 грн згідно податкової накладної від 31.08.2018 №193 по неплатнику ПДВ;

- завищення податкового кредиту у зв`язку із включенням до ПДВ за серпень 2018 року на суму 521202 грн, зокрема, шляхом реєстрації вантажно-митної декларації від 03.01.2018 №100120/2018/375089 на суму ПДВ 519354,10 грн.

На підставі вказаних висновків ГУ ДФС у Київській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 28.11.2018 №, яким зменшено суму грошового зобов`язання з ПДВ на суму 521202 грн та застосовано штрафні санкції у сумі 130300,50 грн.

Позивач зазначає, що вживав заходів досудового врегулювання спору, а саме оскаржив вказане рішення у адміністративному порядку шляхом подання скарги до ДФС України, яка рішенням ДФС України від 31.01.2019 №4981/6/99-99-11-04-02-25 залишена без задоволення.

Та все ж, не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням від 28.11.2018 № та вважаючи вказане рішення протиправним, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Суд, визначаючись щодо заявлених вимог по суті, виходить з того, що Верховний Суд у постанові від 01.10.2019 у справі №804/9072/16 зазначив, що доводи податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкового кредиту.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, необхідно враховувати, що відповідно до вимог статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.

Проте у разі надання контролюючим органом доказів, які і свідчать, що платником податків не було відображено у податковому обліку та задекларовано отриманий прибуток, або документи, на підставі яких платник податків задекларував свої податкові зобов`язання, у тому числі сформував податковий кредит, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 71 КАС України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд зазначає, що позивач жодним чином не спростовує висновки відповідача про заниження податкового зобов`язання з ПДВ в результаті не включення до податкових зобов`язань з ПДВ за серпень 2018 року ПДВ у сумі 1848 грн згідно податкової накладної від 31.08.2018 №193 по неплатнику ПДВ.

Таким чином, позивач не заперечує допущення вказаного порушення, а отже погоджується із нарахуванням податкового зобов`язання за вказане порушення згідно податкового повідомлення-рішення від 28.11.2018 №.

Відтак, спір у даній справі фактично зводиться до того чи правомірно позивач включив до складу податкового кредиту ПДВ у сумі 521202 грн шляхом реєстрації вантажно-митної декларації від 03.01.2018 №100120/2018/375089 на суму ПДВ 519354,10 грн. Визначаючись щодо даного питання, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 200.1. статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно пункту 200.4 статті 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації,

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

За приписами пунктів 200.7-200.13 статті 200 ПК України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

Згідно підпункту «в» пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з ввезення товарів на митну територію України.

Датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України згідно з пунктом 187.8 статті 187 ПК України вважається дата подання митної декларації для митного оформлення.

Аналогічний обов`язок щодо сплати ПДВ при імпорті товарів, до дня або в день подання митної декларації, зберігає свою дію і в разі імпорту товару з оформленням тимчасової митної декларації.

Згідно чистин першої та десятої статті 260 Митного кодексу України тимчасова митна декларація оформляється, якщо імпортер не має точної інформації про товари, що ввозяться, необхідної для заповнення звичайної митної декларації. Оформлення тимчасової митної декларації не звільняє імпортера від сплати або забезпечення сплати митних платежів, передбачених при випуску товарів у вільний оборот у заявленому митному режимі.

Частиною першою статті 261 Митного кодексу України визначено, що у разі подання відповідно до статті 260 Митного кодексу тимчасової митної декларації декларант або уповноважена ним особа повинні протягом строків, визначених відповідно до Митного кодексу, подати органу доходів і зборів додаткову декларацію, яка містить точні відомості про товари, задекларовані за тимчасовою митною декларацією, що подавалися б у разі декларування цих товарів за митною декларацією, заповненою у звичайному порядку.

Відповідно до норм підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14, підпункту «а» пункту 198.1, пункту 198.2 статті 198 ПК України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 ПК України.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до ПК України.

Разом з тим, згідно з пунктом 201.12 статті 201 ПК України у разі ввезення товарів на митну територію України документом, що посвідчує право на віднесення сум податку до податкового кредиту, вважається митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства, яка підтверджує сплату податку.

Згідно з пунктом 20 статті 4 Митного кодексу України митна декларація - заява встановленої форми, в якій особою зазначено митну процедуру, що підлягає застосуванню до товарів, та передбачені законодавством відомості про товари, умови і способи їх переміщення через митний кордон України та щодо нарахування митних платежів, необхідних для застосування цієї процедури.

Враховуючи положення статті 4 Митного кодексу України, поняття «митна декларація» є загальним терміном, який включає в себе всі різновиди митних декларацій, зокрема, і тимчасову митну декларацію (митне законодавство не наводить окремого визначення тимчасової митної декларації).

Слід зазначити, що тимчасова митна декларація складається на бланку єдиного адміністративного документа (пункт 14 Положення про митні декларації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 №450), проте залежно від причини та умов її оформлення розрізняється за типом.

При оформленні тимчасової митної декларації податки і збори за заявленою в ній імпортною операцією сплачуються в загальному порядку і в повному обсязі. Відстрочення сплати податків і зборів до оформлення додаткової декларації не передбачене.

Тож по суті тимчасова митна декларація це повноцінна митна декларація, яка вже після завершення її оформлення надає право на випуск товару у вільний обіг. Тобто підприємство має право на власний розсуд використати чи реалізувати ввезений товар.

Виходячи з аналізу викладених норм законодавства, платники ПДВ мають право на включення до складу податкового кредиту суми ПДВ, які були сплачені ними при ввезенні товарів на митну територію України, за умов якщо платником сплачено повну суму ПДВ щодо ввезених на митну територію України товарів, оформлено митну декларацію у відповідності до вимог чинного законодавства України, яка підтверджує сплату ПДВ.

При цьому, регламентоване митним законодавством поняття митної декларації охоплює, зокрема, й тимчасову митну декларацію, а у свою чергу наведені норми податкового законодавства не містять імперативних приписів саме щодо неможливості включення до складу податкового кредиту сум ПДВ, сплачених на підставі тимчасової митної декларації.

Таким чином, сплата до бюджету ПДВ за тимчасовою митною декларацією надає імпортеру право на отримання податкового кредиту (сума ПДВ, сплачена при митному оформленні на підставі тимчасової митної декларації, підлягає включенню до податкового кредиту).

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21.01.2020 у справі №640/19498/19.

У постанові від 24.01.2020 у справі №806/1504/15 Верховний Суд зауважив, що датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями.

Для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України документом, що посвідчує право на віднесення сум податку до податкового кредиту, вважається податкова накладна, податкові зобов`язання за якою включені до податкової декларації попереднього періоду.

Відтак, Верховний Суд дійшов висновку про те, що позивач у справі №806/1504/15 мав право на включення до складу податкового кредиту за листопад 2014 року ПДВ за операціями з ввезення товарів на митну територію України, оскільки митні декларації - ВМД від 28.11.2014 №101060000/018852 та №101060000/2014/018865, за якими ввозився товар, оформлені в режимі «імпорт» у листопаді 2014 року, в листопаді фактично було і сплачено митні платежі в тому числі ПДВ, про що свідчить платіжне доручення від 28.11.2014 №12196.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що платник податків має право на формування податкового кредиту після сплати до бюджету ПДВ за тимчасовою митною декларацією. Сума ПДВ за такою митною декларацією включається до податкового кредиту за період у який оформлена така митна декларація та сплачені визначені у ній митні платежі.

Позивач не заперечує, що до вантажно-митної декларації від 03.01.2018 №100120/2018/375089 на суму ПДВ 519354,10 грн подавав попередню тимчасову митну декларацію від 26.12.2017 №100120/2017/166050.

Встановлено, що митна декларація від 26.12.2017 №100120/2017/166050 зареєстрована у грудні 2017 року, а згідно платіжних доручень від 13.12.2017 №610 та від 15.12.2017 №621 позивачем сплачено митні платежі.

Отже, ПДВ у сумі 519354,10 грн підлягало включенню до складу податкового кредиту за грудень 2017 року з огляду на реєстрацію митної декларації від 26.12.2017 №100120/2017/166050. При цьому, позивач не навів жодних доказів та обґрунтувань, що свідчать про протилежне або які б могли викликати обґрунтовані сумніви у цій обставині.

Крім того, суд зауважує, що за встановлених судом обставин, включення ПДВ у сумі 519354,10 грн до складу податкового кредиту за січень 2018 року на підставі реєстрації вантажно-митної декларації від 03.01.2018 №100120/2018/375089 фактично призведе до отримання позивачем неправомірної податкової вигоди шляхом повторного формування податкового кредиту за однією господарською операцією.

Посилання позивача на те, що відповідно до акту від 11.07.2018 №498/10-36-54-01/40784911 про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ААЗ Трейдінг-Автолюкс» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування ПДВ на поточний рахунок платника податку за січень та березень 2018 року, порушень за січень 2018 року з боку позивача не виявлено, суд вважає безпідставними.

Так, з урахуванням наведеного вище, сума ПДВ згідно митна декларація від 26.12.2017 №100120/2017/166050 включено до складу податкового кредиту за грудень 2017 року, в той час як акт від 11.07.2018 №498/10-36-54-01/40784911 складений за результатам перевірки за період січень-березень 2018 року.

Отже, позивач завищив суму бюджетного відшкодування з ПДВ за серпень 2018 року на суму 519354,10 грн шляхом реєстрації вантажно-митної декларації від 03.01.2018 №100120/2018/375089 на суму ПДВ 519354,10 грн.

З урахуванням наведених обставин у сукупності, суд дійшов висновку про те, що відповідач правомірно зменшив суму грошового зобов`язання з ПДВ на суму 521202 грн та застосував штрафні санкції у сумі 130300,50 грн згідно податкового повідомлення-рішення від 28.11.2018 №. Відтак, підстави для визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення від 28.11.2018 № відсутні.

При розгляді даної справи суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України», «Проніна проти України» та «Серявін та інші проти України»: принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії».

З огляду на наведене суд надав правову оцінку визначальним доводам сторін. Відсутність у даному рішенні правової оцінки окремих доводів сторін жодним чином не відобразилось на повноті та об`єктивності дослідження судом обставин справи та не вплинуло на результат розгляду даної справи.

З урахуванням наведеного у сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, адже позивачем не спростовано, а також не поставлено під обґрунтований сумнів, висновки відповідача щодо порушення вимог податкового законодавства під час формування податкового кредиту у серпні 2018 року, а встановлені в ході розгляду даної справи обставини свідчать про протилежне. У зв`язку із цим, підстави для задоволення позовних вимог - відсутні.

Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, суд виходить з того, що за обставин необґрунтованості заявлених позивачем вимог, підстави для стягнення сплаченого ним судового збору з відповідача відповідно до статті 139 КАС України відсутні, а відповідач не поніс витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертизи, у зв`язку із чим судові витрати розподілу не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

вирішив:

В задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ААЗ Трейдінг-Автолюкс» до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення, - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» цього ж Кодексу.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ААЗ Трейдінг-Автолюкс» (місцезнаходження юридичної особи: 03039, місто Київ, вулиця Голосіївська, будинок 7, корпус 3; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 40784911).

Відповідач - Головне управління Державної податкової служби у Київській області (місцезнаходження юридичної особи: 03151, місто Київ, вулиця Народного ополчення, будинок 5а, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 43141377).

Суддя О.М. Чудак