Справа № 766/15017/19
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2020-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2020 р.м.ОдесаСправа № 766/15017/19
Головуючий в 1 інстанції: Гомельчук С.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Турецької І. О.,

суддів Стас Л. В., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2020 року про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі ГУ ПФУ в Херсонській області), яке є правонаступником управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі м. Херсона.

Позовні вимоги ОСОБА_1 , які є предметом розгляду у даній справі, складаються з наступного:

- визнати протиправними дії в частині нездійснення за судовим рішенням від 19 грудня 2011 року перерахунку та виплати призначеної пенсії з 01 вересня 2010 року у розмірі не нижчому 8 мінімальних пенсій за віком та щомісячної додаткової пенсії у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, визначеного ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати здійснити перерахунок та виплату вказаної пенсії за період з 01 вересня 2010 року по теперішній час;

- зобов`язати здійснити індексацію своєчасно невиплаченої державної пенсії, яка складається з основної та додаткової пенсій, з урахуванням індексів інфляції на момент проведення виплат.

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2020 року провадження у справі було закрито, на підставі п.4 ч.1 ст.238 КАС України, оскільки є постанова суду, що набрала законної сили у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Суд першої інстанції, приймаючи таке рішення, виходив із того, що вимоги позивачки направлені на спонукання суб`єкта владних повноважень виконати судове рішення щодо перерахунку та виплати їй призначеної пенсії за Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Позаяк спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що права позивачки порушені протиправними рішеннями, діями чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, вчинених на виконання судового рішення, а тому повинні бути захищені, в порядку ст. 383 КАС України.

Вважаючи, що позовна вимога про проведення індексації своєчасно невиплаченої державної пенсії є похідною від вимоги про визнання дій протиправними щодо невиконання рішення суду, суд першої інстанції дійшов висновку, що вона також не може бути розглянута окремо від вимоги, яка має розглядатися в порядку, встановленому ст.383 КАС України.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначила про невірне застосування судом норм матеріального та процесуального права, про неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення спору, про те, що викладені судом висновки, не відповідають фактичним обставинам справи. Наведені процесуальні порушення, на думку скаржника, надають підстави для скасування судового рішення та направлення справи до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, ОСОБА_1 заявила про відмінність заявлених вимог в даному позові від вимог, що заявлялися нею в позові від 24 лютого 2011 року і за якими прийнята постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2011 року. Вважає, що правовідносини різняться за своєю суттю, способу та термінами їх виконання.

Так, на думку апелянта, в позовній заяві від 29 липня 2019 року є, зокрема, вимога про зобов`язання ГУ ПФУ в Херсонській області, яке є правонаступником УПФУ в Суворовському районі м. Херсона, здійснити індексацію своєчасно невиплаченої державної пенсії, яка складається з основної та додаткової пенсій, з урахуванням індексів інфляції на момент проведення виплати.

До того ж, ОСОБА_1 зазначила, що законодавством України не обмежена кількість звернень до суду з позовом, якщо судові рішення не виконуються.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Херсонській області зазначає про необґрунтованість апеляції та про законність ухвали суду першої інстанції.

Так, суб`єкт владних повноважень наполягає на тому, що постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2011 року виконана в повному обсязі.

Відповідач зазначає, що на виконання судового рішення прийнято розпорядження від 30.05.2012 року, яким здійснено перерахунок та нарахування пенсії позивачці з 01.09.2010 року по 22.07.2011 року (дата набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України від 06 липня 2011 року №745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету»).

Виплата заборгованості за рішенням суду за період з 01.09.2010 року по 22.07.2011 року здійснювалася згідно постанови Кабінету Міністрів України №440 від 03.09.2014 року «Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою».

Враховуючи, що відсутні клопотання від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, суд апеляційної інстанції, відповідно до п.1 ч.1 ст. 311 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 є особою постраждалою від аварії на ЧАЕС 1 категорії, інвалідом 2 групи по захворюванню, пов`язаному з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС та отримує пенсію по інвалідності.

Вважаючи, що розмір її пенсії є меншим ніж встановлений ст.ст. 49, 50, 54, ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи», ОСОБА_1 , у лютому 2011 р., звернулася до суду першої інстанції з такими вимогами.

По-перше, ОСОБА_1 просила зобов`язати Пенсійний фонд здійснити перерахунок та виплату державної пенсії з 24 серпня 2010 року, виходячи з розмірів мінімальної пенсії за віком, відповідно до ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням вимог ст. 54 та ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи» відповідно до збільшення мінімальної пенсії за віком, встановленого Законом.

По - друге, ОСОБА_1 просила зобов`язати Пенсійний фонд здійснити їй перерахунок та виплату додаткової пенсії за шкоду, спричинену здоров`ю, з 24 серпня 2010 року, установивши її в розмірі 75% пенсії за віком з урахуванням вимог ст. 54 та ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи» відповідно до збільшення мінімальної пенсії за віком, встановленого Законом.

До того ж, ОСОБА_1 просила суд зобов`язати Пенсійний фонд здійснювати їй перерахунок пенсії в майбутньому, у випадку збільшення мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Постановою Суворовського районного суду м. Херсона від 28 березня 2011 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволений частково, відмовлено у зобов`язанні УПФУ в Суворовському районі м. Херсона проводити дій щодо перерахунку пенсії на майбутнє.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.12.2011 року, змінена резолютивна частина рішення суду першої інстанції та зобов`язано УПФУ в Суворовському районі м. Херсона провести перерахунок та виплачувати ОСОБА_1 як інваліду 2 групи пенсію по інвалідності відповідно до вимог ст.ст. 50, 54, ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 01 вересня 2010 року у розмірі, не нижчому 8 мінімальних пенсій за віком та щомісячну додаткову пенсію у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, визначеного ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Спірним питанням при розгляді даного спору було правомірність застосування Пенсійним фондом для перерахунку пенсії постанов Кабінету Міністрів України від 17 липня 2008 року №654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» та від 28 травня 2008 року №530 «Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», а не положень абзацу 1 ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка встановлює мінімальний розмір пенсії за віком.

Суди, враховуючи пріоритетність Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» над підзаконними нормативними актами, стали на захист конституційного права позивача на отримання пенсії і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено статтями 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

22.05.2012 року Суворовським районним судом м. Херсона за вказаним рішенням у справі №2-а-2082/11 виданий виконавчий лист.

30.05.2012 р. УПФУ в Суворовському районі м. Херсона на виконання рішення суду прийняло розпорядження про перерахунок ОСОБА_1 пенсії та про нарахування та виплати заборгованості з 01.09.2010 р. по 22.07.2011 р.

Дата 22.07.2011 р. це набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України від 06.07.2011 р. №745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансується за рахунок коштів державного бюджету».

Як випливає з даного нормативного акта особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виплачується у таких розмірах до прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність, зокрема тим, що належать до категорії 1: інвалідам II групи - 20 відсотків.

Отже, після 22.07.2011 р. виплати позивачці щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю знову стали проводитися виходячи не від мінімального розміру пенсії за віком, а виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність.

Виплата заборгованості проводилася згідно постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 р. «Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою».

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на таке.

Досліджуючи доводи апеляції, колегія суддів встановила, що їх можливо поділити на дві складові. Перша складова, це вимоги, пов`язані з визнанням протиправними дій суб`єкта владних повноважень щодо невиконання судового рішення та про обов`язок вчинити певні дії на його виконання. Друга складова, це вимога про обов`язок суб`єкта владних повноважень провести, відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексацію своєчасно невиплаченої основної та додаткової пенсії, з урахуванням індексів інфляції на момент проведення виплат.

Розглядаючи першу складову апеляції, колегія суддів встановила таке.

Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з ч.2 ст. 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Статтею 382 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.

Частина 1 ст. 383 КАС України передбачає, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, процесуальним законом встановлено певний порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Вказані норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову.

Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Так, відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження.

Є обґрунтованим застосування судом першої інстанції при розгляді даного спору правових висновків Великої Палати Верховного Суду, що викладені в рішеннях від 16 січня 2019 року у справі №686/23317/13-а та від 06 лютого 2019 року у справі №816/2016/17.

Доводи скаржника, що заявлені нею вимоги у позові, що розглядається в даній справі, різняться за своєю суттю, способу та термінами їх виконання від вимог, що заявлялися нею в позові від 24 лютого 2011 року і по яким прийнята постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2011 року, суд не може прийняти до уваги, враховуючи таке.

Провадження у даній справі закрито, у зв`язку з обранням позивачкою неналежного способу захисту. Водночас позивачка не позбавлена права звернення до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою, де будуть зазначені вимоги за якими закрито провадження у справі.

Переходячи до другої складової апеляції про те, що вимога про зобов`язання здійснити індексацію своєчасно невиплаченої пенсії є самостійною та не пов`язана з виконанням судового рішення про зобов`язання провести перерахунок та виплату пенсії, колегія суддів встановила таке.

Відповідно до ст. 2 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, у тому числі - пенсії.

Пунктом 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 встановлено, що індексація пенсій здійснюється шляхом їх підвищення відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Для забезпечення індексації пенсії щороку проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.

За змістом викладених норм випливає висновок, що індексації підлягають пенсії, що нараховані та виплачені громадянам.

А тим часом, матеріалами справи встановлено, що постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.12.2011 року була виконана за період з 01.09.2010 р. по 22.07.2011 р.

Далі, у зв`язку з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 06.07.2011 р. №745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансується за рахунок коштів державного бюджету», пенсійні виплати у зазначеному, в судовому рішенні, розмірі припинилися.

За таких умов, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання здійснити індексацію своєчасно невиплаченої державної пенсії, з урахуванням індексу інфляції на момент проведення виплати, є похідними від вимоги про визнання бездіяльності протиправною щодо невиконання постанови суду від 19.12.2011 року в частині здійснення перерахунку та виплати пенсії.

Така позиція суду апеляційної інстанції заснована на тому, що відсутнє, з липня 2011 р. нарахування позивачці пенсійних виплат за розміром встановленим рішенням суду, а отже відсутні підстави для здійснення індексації неіснуючої в такому розмірі пенсії.

Відтак, слід погодитися з рішенням суду першої інстанції, що спірні відносини є пов`язаними (похідними) з неналежним виконанням постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.12.2011 року і не є самостійними позовними вимогами, тобто безпосередньо пов`язані з предметом і підставою позову за якими постановлене судове рішення по суті позовних вимог між тими ж сторонами існують правові підстави для закриття провадження у справі відповідно до приписів пункту 4 частини 1 статті 238 КАС України.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а це є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2020 року про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Доповідач суддя І. О. Турецька

суддя Л. В. Стас

суддя Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 30.04.2020 року.