Справа № 160/3229/20
Суддя: Віхрова Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2020-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 квітня 2020 року Справа № 160/3229/20
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Віхрова В.С., розглянувши матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "РСК КРИВБАС" до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень, -
23.03.2020 р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "РСК КРИВБАС" (надалі - позивач) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (надалі - відповідач) в якій позивач просить суд:
визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області:
В обґрунтування позову позивачем зазначено про незгоду з висновками, викладеними в Акті перевірки та прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями у зв`язку з тим, що такі висновки ґрунтуються на доводах Головного управління ДФС Дніпропетровській області, які не відповідають дійсним обставинам справи та до яких ТОВ «РСК КРИВБАС» не має жодного відношення. Копію Наказу та Повідомлення про проведення перевірки ТОВ «РСК КРИВБАС» не отримувало, в Акті перевірки взагалі не зазначено номер поштового відправлення, дату поштового відправлення, не додано опис вкладеного у поштове відправлення, взагалі не можливо встановити достовірність дій контролюючого органу та їх своєчасність, отже перевірку було проведено без відома позивача. У зв`язку з неотриманням копії наказу та повідомлення взагалі не відомо на підставі яких документів було прийнято Наказ №3117-п від 28.05.2019 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «РСК КРИВБАС». Тому, на переконання позивача, не виконання вимог п.79.2 ст. 79 Податкового кодексу України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої перевірки. Крім того, в Акті перевірки не вказується, коли було вручено запит контролюючого органу, що відповідає вимогам п.п.78.1.1 Податкового кодексу України та на який позивач не надав належної відповіді. Позивач вважає, що ще виконання вимог пп. 78.1.1 п. 78.1 ст.78 ст. 79 Податкового кодексу України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої перевірки - з урахуванням того, що копію Наказу про проведення перевірки не було завчасно отримано.
За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями Дніпропетровського окружного адміністративного суду справа №160/3229/20 передана до розгляду судді Віхровій В.С.
Частиною 2 ст. 257 КАС України встановлено, що за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 261 КАС України, відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі. Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.
У відповідності до ч.1 ст. 262 КАС України, розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.03.2020 р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.
13.04.2020 р. засобами електронного зв`язку надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого ГУ ДПС у Дніпропетровській області не погоджується з доводами, викладеними у позові, оскільки вони не спростовують висновків Акту перевірки, на підставі яких прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення. Відповідач у відзиві наводить обставини, аналогічні тим, що встановлені під час перевірки та просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Ухвалою суду від 24.04.2020 р. від відповідача витребувані докази по справі.
28.04.2020 р. засобами електронного зв`язку до суду надійшли витребувані докази.
Судом під час розгляду даної справи враховані положення постанови КМУ №211 від 11.03.2020 р. «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу CODIV-19» та впровадження низки заходів на виконання рішення уряду відносно даного питання.
У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч. 4 ст. 229 КАС України).
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Згідно ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Стаття 68 Конституції України передбачає, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України, законів України.
Податковий кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Згідно статті 75 Податкового кодексу України (тут і надалі в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, а саме позивачем занижено об`єкт оподаткування з податку на прибуток за 2016 рік на суму 248 267 грн., відповідно занижено податок на прибуток на суму 44 688 грн.;
п. 44.1 ст.44, п.198.1 п.198.2, п.198.3 ст.198, п.201.1 ст.201 Податкового Кодексу України, а саме позивачем занижено податок на додану вартість по декларації з ПДВ за грудень 2016 року на суму 49 653 грн.
На підставі встановлених порушень податковим органом винесені податкові повідомлення рішення:
Не погоджуючись з процедурою та висновками проведеної перевірки, винесеними за її наслідками податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся до суду з даним позовом.
Доказів адміністративного оскарження висновків Акту перевірки та/або податкових повідомлень-рішень до податкового органу вищого рівня, матеріали справи не містять.
Про зазначене, також, вказують результати аналізу податкової інформації, отриманої й опрацьованої відповідно до ст.ст. 72, 73 і 74 Податкового кодексу України, що відповідно до ст. 74 Податкового кодексу України використовується для виконання покладених на контролюючі органи завдань, а саме даних Єдиного реєстру податкових накладних (далі - ЄРПН) та аналізу фінансової та податкової звітності ТОВ «РСК КРИВБАС».
А саме, ГУ ДФС у Дніпропетровській області отримано ухвалу Дніпровського районного суду у м. Дніпродзержинськ від 22.12.2018 року по справі №209/3986/18, відповідно до якої ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч.5 ст.27, ч.1 ст. 205 КК України. У квітні 2016 року, більш точну дату досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_1 , знаходячись біля будинку №9 по вулиці Героїв АТО у м. Кам`янське Дніпропетровської області надав невстановленій особі, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, власний паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Дніпровським РВ Дніпродзержинського МУ УМВС України в Дніпропетровській області від 17.05.2002 року та довідку про присвоєння індивідуального номеру платника податків НОМЕР_2 . Після чого, невстановлена досудовим розслідуванням особа використовуючи паспортні дані ОСОБА_1 склала у визначеній формі договір б/н від 27.04.2016 року купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Ліагро Сервіс Груп» та протокол №3 загальних зборів учасників ТОВ «Ліагро Сервіс Груп» від 27.04.2016 року, відповідно до яких ОСОБА_1 набув у власність частку у статутному капіталі ТОВ «Ліагро Сервіс Груп», що становить 100%.
Вищевказані дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.5 ст.27, ч.1 ст. 205 КК України. ч.5 ст.27, ч.1 ст. 205 КК України., як такі що виразилися у фіктивному підприємництві. Обвинувачений ОСОБА_1 вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав повністю.
У зв`язку з цим, керуючись нормами пп.16.1.5 і 16.1.7 п.16.1 ст.16, пп.20.1.2 п.20.1 ст.20, пункту 1 і 3 абзацу третього пп.73.3 ст.73, пп.78.1.1 та пп.78.1.4 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України, п. 14 Порядку періодичного подання інформації органам державної податкової служби та отримання інформації зазначеними органами за письмовим запитом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 року №1245, відповідач у запиті просить протягом 15 робочих днів з дня отримання цього запиту надати інформацію (пояснення та їх документальні підтвердження) з приводу наведених вище фактів.
Податковим органом у запиті вказано позивачу про необхідність надати пояснення та документальне підтвердження за адресою м . Дніпро, вул. Сімферопольська, 17А стосовно здійснення господарських операцій ТОВ «РСК КРИВБАС» по взаємовідносинам з ТОВ "ЛІАГРО СЕРВІС ГРУП" за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 та наводить орієнтовний перелік документів, які необхідно надати, а саме:
накази про призначення на посаду керівника та головного бухгалтера на дату надання інформації та на момент здійснення фінансово-господарської операції з контрагентом;
штатний розпис підприємства за відповідні періоди із зазначенням посад та посадових окладів; наявність достатньої кількості кваліфікованих працівників у штаті для здійснення господарської діяльності;
договори (угоди) про використання офісних та складських приміщень, інформацію про власні виробничі потужності, в разі оренди надати документи на підставі яких відбувається оренда (договори, інше), підтвердити форму та стан розрахунків;
наявність основних фондів (власних та/або орендованих) - надати ж/о (картка рахунку) по рахунку 10 за відповідні періоди, а також надати інформацію щодо їх використання у виробничому процесі; документи на право власності;
наявність ліцензії на проведення відповідної діяльності підприємства, якщо це передбачено діючим законодавством;
копії документів, на підставі яких здійснювалося придбання товарів (робіт, послуг), у т.ч.: договори (контракти, додаткові угоди у разі їх наявності), на підставі яких здійснювалося придбання товарів; видаткові та податкові накладні на придбання товарів;
документи, які підтверджують розрахунки за придбаний товар; документи, що підтверджують транспортування (договори про надання транспортних послуг, ТТН, залізничні квитанції, подорожні листи або інші) та акти прийому-передачі товарів; у разі наявності, інші документи, що підтверджують факт придбання та оприбуткування (зберігання), договори на зберігання товарів та додатки до них; договори із організаціями, що здійснюють послуги по складуванню, акти прийому-передачі товару; вказати, де зберігався товар, чи ведеться складський облік; довіреності на отримання товарів;
сертифікати якості (відповідності, інше) стосовно походження придбаного товару; висновки про відповідність технічних умов виробництва, зберігання, а також реєстрації обов`язкових підтверджуючих документів (реквізити товару ГОСТу, ТУ, марки, типу, заводу виробника), відповідних фахівців та необхідної виробничої бази, матеріалів, комплектуючих тощо;
надати ж/о (картка рахунку) 281, 20, 23, 31, 34 або 51, 63 за відповідні періоди;
якщо підприємство є виробником товарів (готової продукції) зазначити собівартість виготовлення готової продукції; надати калькуляції.
У запиті контролюючий орган звертає увагу позивача на норми п.47.1 ст. 47, абзацу п`ятнадцятого п.73.3 ст.73, п.78.1 ст.78, пп.78.1.1 п.78.1 ст.78, пп.78.1.4 п.78 ст.78 Податкового кодексу України, а також п. 50.1 ст. 50 Податкового кодексу України, наводить зміст вказаних положень законодавства.
Згідно п.47.1 ст. 47 Податкового кодексу України, платники податків та їх посадові особи несуть відповідальність за недостовірність інформації, наведеної у податковій звітності;
Відповідно до абзацу п`ятнадцятого п.73.3 ст.73 Податкового кодексу України, запит вважається належним чином врученим, якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Статтею 42 Податкового кодексу України визначено, що податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу.
Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Якщо платник податків у порядку та у строки, визначені статтею 66 цього Кодексу, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата.
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Відтак, у розумінні положень п. 73.3 ст. 73 Податкового кодексу України, запит вважається належно врученим позивачу.
Згідно п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України, документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав:
пп.78.1.1 п.78.1 ст.78 отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно податкового, валютного та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту;
пп.78.1.4 п.78 ст.78 Податкового кодексу України виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальне підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.
Відповідно до п.50.1 ст.50 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний за самостійно з`ясованим фактом заниження податкового зобов`язання:
або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штрафу у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку;
або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов`язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п`яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов`язання з цього податку.
Оскільки у визначений у запиті строк відповідь (письмові пояснення та/або документи) позивачем надана не була, з огляду на положення п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України, податковий орган набув право на проведення позапланової документальної перевірки.
Так, наказом №3117-п від 28.05.2019 р. на підставі пп. 19-1.1.1 п. 19-1.1 ст. 19-1, пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, ст.75, п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78, ст.79 Податкового кодексу України, ГУ ДФС у Дніпропетровській області було призначено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «РСК КРИВБАС» з 25.06.2019 р. тривалістю 5 робочих днів.
Також, в Акті перевірки зазначено, що копію наказу та повідомлення направлено позивачу поштою з рекомендованим повідомленням.
Таким чином, матеріалами справи підтверджено:
наявність обґрунтованих та законних підстав для призначення позапланової документальної невиїзної перевірки ТОВ «РСК КРИВБАС»;
складені розпорядчі документи для призначення перевірки відповідають положенням податкового законодавства;
визначений період та предмет перевірки дотримані та відображені у Акті перевірки;
позивач був обізнаний про проведення перевірки з огляду на положення наведених вище норм Податкового кодексу України;
Крім того, суд акцентує увагу, що усі доводи позивача з приводу встановлених порушень під час перевірки ґрунтуються лише на процедурних порушенням податкового органу під час здійснення перевірки та її призначення.
З даного приводу суд зазначає, що процедурні порушення податкового органу під час перевірки самі по собі не спростовують факту виявлених порушень. Навіть деякі процедурні порушення, допущені податковим органом під час перевірки не можуть в даному випадку мати наслідки у вигляді скасування визначеного платнику податку грошового забезпечення за наслідками проведеної перевірки, в тому числі з урахуванням того, що позивачем наказ про проведення перевірки, висновки перевірки оскаржені не були.
Крім того, характер наведених позивачем процедурних порушень зводиться до його необізнаності щодо того або іншого питання з огляду на неотримання поштової кореспонденції, що на стадії оскарження податкових повідомлень-рішень не можуть слугувати для суду достатніми доказами в обґрунтування позову.
До перевірки ТОВ «РСК КРИВБАС» не надано жодних бухгалтерських та первинних документів.
Розбіжності виникли у зв`язку з тим, що ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у Запорізькій області декларацію з ПДВ ТОВ «ЛІАГРО СЕРВІС ГРУП» за грудень 2016 р. не визнано поданою та має статус «До відома».
ТОВ «ЛІАГРО СЕРВІС ГРУП» зареєстровано платником ПДВ з 01.04.2016р. Свідоцтво платника ПДВ за № 200259137 від 01.04.2016р. анульоване 02.03.2018 року по причині не надання декларацій протягом року.
ТОВ «ЛІАГРО СЕРВІС ГРУП» за 2016 рік подано податкові декларації з ПДВ за вересень (відсутність діяльності), жовтень, листопад і за грудень, яка не визнана як податкова та має статус «До відома».
У 2016 році подані декларації з ПДВ підписані директором ОСОБА_1 ( НОМЕР_2 ).
Основні фонди - інформація відсутня (Фінансовий звіт суб`єкта малого підприємництва за 2016 рік не подано).
Чисельність працюючих - звіт 1-ДФ не подано, згідно Звіту про суми нарахованої заробітної плати за листопад 2016 року (форма Д4) - в штаті значиться 1 особа.
ТОВ «ЛІАГРО СЕРВІС ГРУП» зареєстровано платником ПДВ з 01.05.2016 р. Свідоцтво платника ПДВ за № 200303822 анульоване 31.01.2018 року по причині не надання декларацій протягом року.
У 2016 році подані декларації з ПДВ підписані директором ОСОБА_4 ( НОМЕР_5 ). Інші звіти не подано.
Основні фонди - інформація відсутня.
Чисельність працюючих - інформація відсутня.
Згідно даних ЄРПН ТОВ «ЛІАГРО СЕРВІС ГРУП» у грудні 2016 року придбавав роботи, яв було реалізовано на ТОВ «РСК КРИВБАС», згідно податкових накладних, у ТОВ «ТРЕДІН БУД» (код 40364683), яке самостійно здійснити дані роботи не мало можливості (інформація про основи фонди та чисельність працюючих відсутня у зв`язку з неподанням звітів), а придбало у контрагент ТОВ «ТРЕДІН БУД», яке самостійно здійснити дані роботи не мало можливості, та не придбавали такі послуги, оскільки в грудні 2016 року у податковому кредиті зазначено придбання лини цигарок та продуктів харчування.
Результати дослідження діяльності ТОВ «ЛІАГРО СЕРВІС ГРУП» вказують на те, що метою його створення є лише оформлення документообігу по нереальним господарським операціях для мінімізації сплати податкових зобов`язань іншим підприємствам, в т.ч. ТОВ «РСК КРИВБАС».
Так, судом встановлено: «...у квітні 2016 року, більш точну дату досудовим розслідуванням не встановлено, невстановлена в ході досудового розслідування особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, знаючи ОСОБА_1 як особу, яка не має юридичної або економічної освіти та ділових якостей для здійснення підприємницької діяльності, знаходячись біля будинку № 9 по вул. Героїв АТО у м. Кам`янське Дніпропетровської області , запропонувала йому надати паспорт громадянина України, а також довідку про присвоєння індивідуального номеру платника податків для проведення дій щодо внесення змін до відомостей про юридичну особу та виступити, таким чином, формальним засновником та директором юридичної особи без мети ведення фінансово- господарської діяльності, на що ОСОБА_1 погодився.
Відповідно, ОСОБА_1 виступив пособником злочину, якому належало виконувати вказівки невстановленої особи щодо внесення змін до відомостей про юридичну особу, підписання статутних, реєстраційних документів, наказів юридичної особи.
Після придбання ТОВ «Ліагро Сервіс Груп» шляхом державної реєстрації внесення змін до відомостей про юридичну особу, ОСОБА_1 став єдиним засновником та власником вказаного підприємства з 29.04.2016 року, проте фактично жодної участі в діяльності підприємства не брав.
Таким чином, ОСОБА_1 , 29.04.2016 року, діючи у співучасті з невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, у порушення ст.ст.81, 87, 89 Цивільного кодексу України (у редакції, зі змінами та доповненнями станом на 03 вересня 2015 року), ст.ст.56, 57, 62, 79, 80, 89 Господарського кодексу України (у редакції, зі змінами та доповненнями станом на 16 липня 2015 року), ст.ст.8,24 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» (№755-ІV від 15 травня 2003 року в редакції, зі змінами та доповненнями станом на 03 вересня 2015 року), вчинив пособництво у фіктивному підприємництві, тобто придбанні (перереєстрації) суб`єкта підприємницької діяльності юридичної особи ТОВ «Ліагро Сервіс Груп», що в подальшому надало змогу невстановленим особам використовувати реквізити ТОВ «Ліагро Сервіс Груп» з метою прикриття послуг іншим суб`єктам підприємницької діяльності незаконної діяльності, яка полягала в конвертації безготівкових грошових коштів в готівку та незаконному формуванню їм податкового кредиту з ПДВ.
У подальшому, у період з 29.04.2016 року по 13.04.2017 року, невстановлена досудовим розслідуванням особа, всупереч встановленого законами України порядку здійснення підприємницької діяльності, у порушення обов`язків суб`єкта господарювання - платника податків щодо належного ведення бухгалтерського та податкового обліку фінансово-господарської діяльності, ведення в установленому порядку обліку об`єктів оподаткування та доходів і витрат, складання звітності, що стосується обчислення і сплати податків 4та зборів, здійснювала незаконну підприємницьку діяльність, шляхом проведення оформлення безтоварних операцій щодо реалізації від імені фіктивного суб`єкта господарювання ТОВ «Ліагро Сервіс Груп» та виписала податкові накладні на реалізацію товарів (робіт, послуг) на загальну суму 112 695 420 грн., в т.ч. ПДВ 18 782 570 грн., чим забезпечено формування податкового кредиту з ПДВ покупців на загальну суму 18 782 570 грн. наступним суб`єктам підприємницької діяльності:, в т.ч. ТОВ «РСК Кривбас» (код 33355193)
ОСОБА_1 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченому ч.5 ст.27, ч.1 ст.205 КК України, який кваліфікується як пособництво у фіктивному підприємництві, тобто придбанні суб`єкту підприємницької діяльності (юридичної особи) з метою прикриття незаконної діяльності».
Статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку, оскільки подані суб`єктом господарювання первинні документи бухгалтерського та податкового обліку (податкові накладні, акти приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) тощо) не є достатніми доказами фактичного виконання операцій; спірні господарські операції не підтверджені належними первинними документами, що в сукупності з виявленими податковим органом фактами щодо фіктивної діяльності контрагента свідчить про безтоварність господарських операцій, що виключає правомірність їх відображення у податковому обліку цього товариства, є правильним.
Наведена в ухвалі Дніпровського районного суду м. Києва інформація дає підстави для висновку про те, що первинні документи, які стали підставою для формування податкового кредиту та внесення інформації до регістрів бухгалтерського обліку, виписані контрагентом, фіктивність господарської діяльності якого встановлена судом, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту та до складу витрат є безпідставними.
Укладені між ТОВ «РСК КРИВБАС» з ТОВ «ЛІАГРО СЕРВІС ГРУП» договори не опосередковується реальним виконанням операції, що становить його предмет.
Результати дослідження діяльності ТОВ «ЛІАГРО СЕРВІС ГРУП» вказує на те, що метою їх створення є лише оформлення документообігу по нереальним господарським операціям для мінімізації сплати податкових зобов`язань іншим підприємствам, у т.ч. ТОВ «РСК КРИВБАС».
Фактично ТОВ «РСК КРИВБАС» здійснено безпідставне оформлення нереальної господарської операції з ТОВ «ЛІАГРО СЕРВІС ГРУП» з постачання робіт/послуг і неправомірно складені первинні документи, інформація з яких перенесена до облікових регістрів всупереч норм частини першої ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та пп. 2.1 і 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 р. за № 168/704. Оскільки відсутній факт формування, згідно з абзацом другим ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» відповідного активу, як ресурсу контрольованого у результаті минулих подій внаслідок реального придбання у інших суб`єктів господарювання або власного виробництва. Тобто, відсутня господарська операція як певна дія або подія у визначенні абзацу п`ятого ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», в основі якої має бути дійсний рух певного активу.
При перенесенні ТОВ «РСК КРИВБАС» інформації з неправомірно складеного первинного документу до облікових регістрів порушено норми частини п`ятої ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 1.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704, абзацу другого розділу І Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30.11.99 №291, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 21.12.99 за №893/4186.
За даними Звіту про фінансові результати за 2016 рік ТОВ «РСК КРИВБАС» відображено у рядку 2000 «Чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) показник у сумі 2380,30 тис.грн., у рядку 2120 «Інші операційні доходи» показник у сумі 68,70 тис.грн., у рядку 2050 «Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)» показник у сумі 2277,60 тис.грн., у рядку 2180 «Інші операційні витрати» показник у сумі 95,10 тис.грн., у рядку 2290 «Фінансовий результат до оподаткування» показник у сумі 76,30 тис. грн.
За даними ряд.02 «Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності» декларації з податку на прибуток за 2016 рік показник складає 76 278 грн.
Отже з наведеного вище слідує, що ТОВ «РСК КРИВБАС» вартість придбаних робіт на загальну суму 248 267 грн. від ТОВ «ЛІАГРО СЕРВІС ГРУП» було враховано при визначенні фінансового результату до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності" за 2016 рік.
ТОВ «РСК КРИВБАС» при формуванні рядка 02 «Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток», визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності» декларації з податку на прибуток за 2017 рік враховано витрати, понесені від операцій з постачання робіт/послуг ТОВ «ЛІАГРО СЕРВІС ГРУП», чим порушено пп. 134.1.1 п. 134.1 ст.134 Податкового кодексу України та занижено фінансовий результат за 2016 рік на суму 248 267 грн.
В порушення п. 44.1 ст.44, п.198.1 п.198.2, п.198.3, ст.198 Податкового кодексу України ТОВ «РСК КРИВБАС» занижено податок на додану вартість у сумі 49 653,00 грн. по декларації з ПДВ за грудень 2016 року.
У зв`язку із викладеним, податковим органом були збільшені позивачу відповідні суми грошових зобов`язань з податку на прибуток та з податку на додану вартість згідно податкових повідомлень-рішень, що оскаржуються.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Системний аналіз вказаної норми свідчить, що лише в разі фактичного здійснення господарської операції документ може вважатися первинним та тим самим підтверджувати реальність проведення такої господарської операції. Тому, якщо фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку, навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. А для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, яка має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Згідно ст. 6 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» державне регулювання бухгалтерського обліку та фінансової звітності в Україні здійснюється з метою: створення єдиних правил ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності, які є обов`язковими для всіх підприємств та гарантують і захищають інтереси користувачів; удосконалення бухгалтерського обліку та фінансової звітності.
Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.
Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо.
Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.
В ст.4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» вказано, що бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються, зокрема, на таких принципах: повне висвітлення - фінансова звітність повинна містити всю інформацію про фактичні та потенційні наслідки господарських операцій та подій, здатних вплинути на рішення, що приймаються на її основі; превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми;
Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської та іншої звітності, що ґрунтується на даних бухгалтерського обліку, підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (надалі - установи) визначений Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України 24.05.1995 № 88.
Згідно ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 629).
Отже, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Умовами права платника податків на податковий кредит та на зменшення оподатковуваного доходу на суму понесених витрат є, зокрема, фактичне придбання товарів, робіт, послуг з наміром одержати економічний ефект від їх використання у господарській діяльності та підтвердження цих витрат необхідними документами, оформленими з дотриманням вимог чинного законодавства.
Законом встановлено, що визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Слід зазначити, що обов`язок підтвердити правомірність та обґрунтованість сформованого податкового кредиту належними документами первинного обліку покладається на платника-покупця товарів (робіт, послуг), оскільки саме він є суб`єктом, який зменшує суму податкового зобов`язання з податку на додану вартість, що підлягає перерахуванню до бюджету, на суму податкового кредиту, визначеного постачальником.
Відмова в отриманні податкової вигоди за наявності у документах платника недостовірних та суперечливих відомостей є його податковим ризиком. З ціллю підтвердження обґрунтованості заявленої податкової вигоди необхідно встановити їх об`єктивний предметний зв`язок з фактами та результатами реальної підприємницької або іншої економічної діяльності, що слугує підставою для висновку про достовірність представлених первинних документів, у тому числі щодо відомостей про учасників та умови господарських операцій.
Суд звертає увагу, що під час судового розгляду справи, позивачем не було надано обґрунтувань та доказів реального отримання товарів (послуг) від контрагента, не доведено прояву в необхідному обсязі розумної обережності при укладенні договору зі спірним контрагентом.
Адже, за звичаями ділового обороту при здійсненні такого вибору суб`єктами господарювання оцінюються не лише умови угоди та їх комерційна привабливість, але і ділова репутація, платоспроможність контрагента, ризики невиконання зобов`язань та надання гарантій їх виконання, наявність у контрагента необхідних ресурсів (виробничих потужностей, технологічного обладнання, кваліфікованого персоналу) та відповідного досвіду.
І хоча з огляду на принцип індивідуальної відповідальності платника у сфері податкових правовідносин платник не є відповідальним за протиправні дії третіх осіб, що перебувають поза межами його впливу та контролю, однак несприятливі наслідки недостатньої обережності у підприємницькій діяльності мають покладатися на особу, якою були укладені відповідні правочини, та не можуть бути перенесені на бюджет шляхом зменшення податкових зобов`язань та здійснення необґрунтованих виплат з бюджету. У разі недобросовісності контрагентів покупець несе певний ризик не лише невиконання цивільно-правового договору, але й в рамках податкових правовідносин, позаяк в силу вимог податкового законодавства позбавляється можливості скористатися правом на податковий кредит в силу відсутності документів, що мають силу первинних документів.
Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.
У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.
Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, платник податків повинен мати відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що є підставою для формування платником податкового обліку.
Позивачем не надано жодних пояснень щодо спірних господарських операцій, їх обсягу та змісту, обґрунтування позову фактично зводиться до процедурних порушень податкового органу при проведенні перевірки, які не доведені.
Аргументи відносно суті виявлених порушень висновків Акту перевірки не спростовують.
Обсяг поданих позивачем доказів у сукупності є недостатнім для формування висновку про реальність здійснення господарських відносин зі спірним контрагентом.
Як встановлено під час розгляду справи, позивач як платник податків при виборі контрагента та укладенні з ним договорів не керувався належною обачністю, чим ставить під сумнів подальше фактичне виконання таких договорів, отримання прибутку та права на отримання певних преференцій, зокрема формування податкового кредиту. Крім того, прояв такої обачності й обережності при виборі постачальника послуг та вчинення будь яких дій на предмет перевірки податкової «доброчесності» контрагента, зокрема за доступними електронними базами даних на сайті контролюючого органу (база платників ПДВ, база анульованих свідоцтв платників ПДВ, база недобросовісних платників ПДВ, база місць масової реєстрації платників податків, отримання завірених копій статутних та реєстраційних документів, копій паспорта особи, яка підписуватиме договір, довідку про кількість співробітників контрагента, тощо), перевірки загальнодоступної інформації щодо наявності кримінальних проваджень за участю контрагента, в подальшому свідчитимуть на користь висновку, що платником податків вжито належні та достатні дії щодо його обізнаності на предмет податкової «надійності» такого контрагента та вказуватимуть на правомірність формування податкового обліку за господарськими операціями з таким контрагентом.
Надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.
Про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин:
- неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;
- відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв`язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;
- облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій;
- здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку;
- відсутність первинних документів обліку.
Презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов`язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного. У разі надання контролюючим органом доказів, які спростовують дійсність чи повноту даних поданої платником податків податкової звітності, платник податків відповідно до встановленого частиною 1 ст. 77 КАС України, обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, повинен довести наявність законних підстав, для врахування задекларованих в податковому обліку даних при визначені суми його податкового обов`язку.
Сам факт наявності у позивача податкових, чи видаткових накладних, інших документів з посиланням на поставку товарів (послуг), виписаних від імені постачальника, не є безумовним доказом реальності господарських операцій з ним, якщо інші обставини свідчать про недостатність та/або недостовірність інформації в цих документах.
Суд окремо звертає увагу, що в Єдиному реєстрі судових рішень міститься ухвала Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 22.12.2018 року у справі № 209/3986/18, якою ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5ст.27 ч.1 ст. 205 КК України, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27 ч.1 ст. 205 КК України закрито на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Після придбання ТОВ «Ліагро Сервіс Груп» шляхом державної реєстрації внесення змін до відомостей про юридичну особу, ОСОБА_1 став єдиним засновником та власником вказаного підприємства з 29.04.2016 року, проте фактично жодної участі в діяльності підприємства не брав.
Таким чином, ОСОБА_1 , 29.04.2016 року , діючи у співучасті з невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, у порушення ст.ст.81, 87, 89 Цивільного кодексу України (у редакції, зі змінами та доповненнями станом на 03 вересня 2015 року), ст.ст.56, 57, 62, 79, 80, 89 Господарського кодексу України (у редакції, зі змінами та доповненнями станом на 16 липня 2015 року), ст.ст.8, 24 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» (№755-IV від 15 травня 2003 року в редакції, зі змінами та доповненнями станом на 03 вересня 2015 року), вчинив пособництво у фіктивному підприємництві, тобто придбанні (перереєстрації) суб`єкта підприємницької діяльності юридичної особи ТОВ «Ліагро Сервіс Груп», що в подальшому надало змогу невстановленим особам використовувати реквізити ТОВ «Ліагро Сервіс Груп» з метою прикриття незаконної діяльності, яка полягала в наданні послуг іншим суб`єктам підприємницької діяльності в конвертації безготівкових грошових коштів в готівку та незаконному формуванню їм податкового кредиту з податку на додану вартість.
Невстановлені особи отримали можливість, використовувати реквізити ТОВ «Ліагро Сервіс Груп», укладати господарські угоди та первинні бухгалтерські документи, що свідчили про нібито реалізацію товарів, робіт (послуг) ТОВ «Ліагро Сервіс Груп» для підприємств реального сектору економіки, відображати їх дані в податковій звітності, чим сприяли незаконному формуванню з податку на додану вартість. Окрім цього, невстановлені слідством особи отримали можливість складати та подавати від імені ОСОБА_1 офіційні документи податкової звітності ТОВ «Ліагро Сервіс Груп» до місцевих органів Державної Фіскальної Служби за місцем реєстрації.
Таким чином, ОСОБА_1 , діючи умисно, з корисливих мотивів з метою отримання грошової винагороди, за попередньою змовою з невстановленою особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, придбав з метою прикриття незаконної діяльності ТОВ «Ліагро Сервіс Груп», яке не мало на балансі основних та оборотних фондів (активів), власних або орендованих виробничих потужностей, складських приміщень, автотранспорту, тобто не мало господарських можливостей здійснювати власну статутну діяльність та її не здійснювало.
Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська у судовому засіданні, шляхом опитування обвинуваченого ОСОБА_1 , та вивченням матеріалів кримінального провадження, було встановлено, що діяння, яке поставлене в провину останньому, дійсно мало місце, діяння містить склад злочину, передбаченого ч.5ст.27 ч.1 ст. 205 КК України.
Проте, оскільки з дня вчинення кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_1 , передбаченого ч.5 ст.27 ч.1 ст. 205 КК України , яке відноситься до злочинів невеликої тяжкості, минуло понад 2 роки, крім того, по справі відсутні обставини, які б зупиняли або переривали перебіг строків давності, Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська закрив кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 .
Відповідно до ч.6 ст.78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Суд враховує обставини, встановлені під час розслідування кримінальної справи відносно ОСОБА_1 та викладені в ухвалі Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 22.12.2018 року у справі № 209/3986/18, оскільки провадження у ній закрито з нереабілітуючих підстав.
До аналогічних висновків також прийшов Верховний Суд у постанові від 12 липня 2019 року по справі №825/3541/14.
З матеріалів справи встановлено, що первинні документи по господарським взаємовідносинам позивача з ТОВ «Ліагро Сервіс Груп», від імені контрагента підписано директором підприємства Лукашем Р. Я. при цьому, фінансово-господарську діяльність ТОВ «Ліагро Сервіс Груп», згідно ухвали суду, ОСОБА_1 не здійснював, а отже послуг не надавав, розрахунковими рахунками не керував, податкову звітність не складав, нікому цього не доручав, при цьому, документальне оформлення господарських операцій, в тому числі з позивачем, ОСОБА_1 також не здійснював.
Суд зазначає, що статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку, оскільки подані суб`єктом господарювання первинні документи бухгалтерського та податкового обліку (податкові накладні, накладні, акти приймання- передачі виконаних робіт (наданих послуг) тощо) не є достатніми доказами фактичного виконання операцій; спірні господарські операції не підтверджені належними первинними документами, що в сукупності з виявленими податковим органом фактами щодо фіктивної діяльності контрагента свідчить про безтоварність господарських операцій, що виключає правомірність їх відображення у податковому обліку цього товариства.
Наведена в ухвалі Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 22.12.2018 року інформація дає підстави для висновку про те, що первинні документи, які стали підставою для формування податкового кредиту та заниження податку на прибуток, виписані контрагентом, фіктивність господарської діяльності якого встановлена ухвалою суду, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту та сум придбання до складу витрат є безпідставними.
За таких обставин суд прийшов до висновку, що документи, підписані від імені ТОВ «Ліагро Сервіс Груп», директором підприємства, фіктивність господарської діяльності якого встановлена ухвалою суду, не можуть слугувати належними та допустимими підставами для формування показників податкового обліку ТОВ «РСК КРИВБАС».
Слід зазначити, що несприятливі наслідки недостатньої обережності у підприємницькій діяльності покладаються на особу, якою укладено відповідні правочини, та не можуть бути перенесені на бюджет шляхом зменшення податкових зобов`язань та провадження необґрунтованих виплат. У випадку недобросовісності контрагентів покупець несе ризик своєї бездіяльності не лише по виконанню господарсько-правових зобов`язань, але і в рамках податкових правовідносин, позаяк в силу вимог податкового законодавства позбавляється можливості скористатися пільговим порядком обчислення бази оподаткування у зв`язку з відсутністю належним чином оформлених первинних документів.
Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про відсутність розумних економічних причин для укладання угод з контрагентом, понесення витрат у зв`язку з цим та їх в обліку та, відповідно, формування спірних сум податкових вигод.
Відтак, з урахуванням наведеного у сукупності слід зазначити, що під час розгляду справи не надано тих відомостей і документів, які за звичайною діловою практикою супроводжують фактичне виконання такого роду операцій та у сукупності з первинними документами підтверджують їх фактичне (реальне) виконання, а відтак не доведено фактичного виконання спірних операцій контрагентом позивача.
Таким чином, під час розгляду справи, в порядку виконання вимог ст.77 КАС України, не доведено наявності обставин та підстав, з якими наведені вище норми податкового законодавства пов`язують можливість правомірного формування податкових вигод за спірними операціями, що, відповідно, свідчить про відсутність у позивача підстав для їх формування за результатами оформлення вищезгаданих операцій та свідчить про необґрунтованість отриманої позивачем податкової вигоди.
З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість висновків акту перевірки щодо оцінки обставин взаємовідносин позивача із зазначеним контрагентом та відносно безпідставності формування спірних сум податкових вигод.
Решта доводів позивача висновків суду по суті справи не спростовують.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до положень, закріплених ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
При цьому, судом враховано, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
За наведених обставин у сукупності, позов задоволенню не підлягає.
У відповідності до ст. 139 КАС України, за наслідками розгляду даної справи, розподіл судових витрат не здійснюється.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 9, 11, 14, 72, 73, 77, 90, 139, 241-246 КАС України, суд, -
У задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "РСК КРИВБАС" до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень, - відмовити.
Розподіл витрат за наслідками розгляду даної справи не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.С. Віхрова