Справа № 826/9366/18
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2020-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2020 року м. Київ № 826/9366/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Смолія І.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції про визнання протиправними та скасування рішень,

встановив:

ОСОБА_1 (надалі також - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Національного агентства з питань запобігання корупції (НАЗК) про:

визнання протиправним та скасування рішення НАЗК №510 від 23.03.2018 року «Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2015 рік, поданої ОСОБА_1 , першим заступником прокурора Донецької області»;

визнати протиправним та скасування рішення НАЗК №511 від 23.03.2018 року «Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2015 рік, поданої ОСОБА_1 , першим заступником прокурора Донецької області».

Підставою для звернення з позовною заявою стала протиправність, на думку позивача, оскаржуваних рішень, з огляду на порушення антикорупційного законодавства при їх прийнятті. Позивач наголошує, що оскаржувані рішення не містять мотивів та обґрунтування їх прийняття, не визначають в яких межах та щодо яких саме відомостей чи розділів декларацій буде проводитись перевірка декларацій позивача за 2015 та 2016 роки.

Позивач також стверджує, що суб`єкт владних повноважень приймаючи рішення про проведення повної перевірки декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2015, 2016 роки діяв із порушенням визначеної законодавством процедури та з порушенням принципів обґрунтованості, об`єктивності, добросовісності, пропорційності.

Представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволені позовних вимог повністю. Зазначає, що відповідачем оскаржувані рішення прийняті в межах повноважень, у спосіб та на підставі вимог чинного законодавства.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

21.10.2016 позивач подав щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2015 рік.

16.03.2017 позивач подав щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік.

Відповідач провів повну перевірку вказаних декларацій позивача за 2015 та 2016 роки, висновки щодо яких викладено в рішенні НАЗК від 23.08.2018 №510 "Про результати повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік, поданої ОСОБА_1 , першим заступником прокурора Донецької області" та у рішенні НАЗК від 23.03.2018 №511 "Про результати повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік, поданої ОСОБА_1 , першим заступником прокурора Донецької області".

За результатами повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік, поданої ОСОБА_1 . НАЗК встановлено:

1.1 Суб`єкт декларування при складанні та поданні декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік порушив вимоги пунктів 2 та 3 частини першої статті 46 Закону України «Про запобігання корупції». Ознак правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 1726 Кодексу України про адміністративні правопорушення та статтею 3661 Кримінального Кодексу України, не виявлено.

1.2 Точність оцінки задекларованих активів відповідає даним, отриманим з наявних джерел.

1.3 За результатами перевірки на наявність конфлікту інтересів порушень не виявлено.

1.4 Ознак незаконного збагачення не виявлено.

За результатами повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік, поданої ОСОБА_1 . НАЗК встановлено:

1.1 Суб`єкт декларування при складанні та поданні декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік порушив вимоги пунктів 2 та 3 частини першої статті 46 Закону України «Про запобігання корупції». В діях суб`єкта декларування вбачаються ознаки правопорушення, передбаченого статтею 3661 Кримінального Кодексу України.

1.2 Вбачається не дотримання вимог частини п`ятої статті 46 Закону України «Про запобігання корупції» в частині точності оцінки задекларованих активів суб`єктом декларування, а саме об`єкта нерухомості.

1.3 За результатами перевірки на наявність конфлікту інтересів порушень не виявлено.

1.4 Ознак незаконного збагачення не виявлено.

Не погоджуючись з рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду. Визначаючись щодо обґрунтованості позову, суд перевіряє обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору, а саме: чи були рішення відповідача прийняті в межах повноважень, відповідно до закону та з дотриманням встановленої процедури, а також, чи були рішення прийняті на законних підставах та чи містять вони мотиви та підстави їх прийняття.

Спірні правовідносини сторін регулюються нормами Закону України "Про запобігання корупції", у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, Порядком проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженим рішенням НАЗК №56 від 10.02.2017 року (Порядок), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.02.2017 року за №201/30069.

Відповідно до рішення від 22.09.2017 року №755 НАЗК призначено планову перевірку поданих позивачем декларацій за 2015 та 2016 роки.

Рішенням НАЗК від 17.11.2017 року строк проведення перевірки продовжено з 22.11.2017 року на 30 календарних днів.

За результатами перевірки 23.03.2018 НАЗК прийнято рішення №510 "Про результати повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік, поданої ОСОБА_1 , першим заступником прокурора Донецької області" та №511 "Про результати повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік, поданої ОСОБА_1 , першим заступником прокурора Донецької області".

Позивачем наголошено на тому, що при складанні зазначених рішень №510 та №511 НАЗК порушено вимоги п.14 розділу ІІІ Порядку щодо строків проведення повної перевірки декларацій.

Отже, повна перевірка декларацій здійснюється упродовж 60 календарних днів з дня прийняття рішення про проведення перевірки. У разі необхідності строки проведення перевірки можуть бути продовжені, але не більш як на сукупний строк у 30 календарних днів.

Пунктом 6 Порядку передбачено, що повна перевірка декларації передбачає такі дії:

прийняття Рішення про проведення перевірки;

аналіз відомостей про об`єкти декларування (об`єкти нерухомості; об`єкти незавершеного будівництва (в тому числі інформація щодо власника або користувача земельної ділянки); цінне рухоме майно (крім транспортних засобів); цінне рухоме майно - транспортні засоби; цінні папери; інші корпоративні права; юридичні особи, кінцевим бенефіціарним власником (контролером) яких є суб`єкт декларування або члени його сім`ї; нематеріальні активи; доходи, у тому числі подарунки; грошові активи; фінансові зобов`язання; видатки та правочини суб`єкта декларування; посади чи роботи за сумісництвом суб`єкта декларування; членство суб`єкта декларування в об`єднаннях (організаціях) та входження до їх органів), зазначені в деклараціях суб`єкта декларування, та їх порівняння з відомостями з реєстрів, баз даних, інших інформаційно-телекомунікаційних систем державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, що можуть містити інформацію про об`єкти декларування, які мають відображатися в декларації;

створення, збирання, одержання, використання інформації, яка є необхідною для повної перевірки декларації, з використанням джерел інформації, визначених пунктами 8-11 цього розділу;

направлення Національним агентством відповідному суб`єкту декларування листа з пропозиціями надати письмові пояснення та/або копії підтвердних документів та розгляд і врахування наданих ним пояснень та/або копій підтвердних документів під час проведення повної перевірки декларації у порядку та на умовах, визначених пунктом 12 цього розділу;

прийняття Національним агентством Рішення про результати здійснення повної перевірки декларації.

Положення даного Порядку, є обов`язковим для виконання, і є гарантією забезпечення прав осіб при проведенні повної перевірки декларації протягом строку, який відведено для повної перевірки декларації, НАЗК зобов`язано вчинити всі дії для встановлення достовірності тверджень та прийняти відповідне рішення.

Прийняття рішення відповідачем за результатами перевірки декларації включається до строку проведення перевірки.

Відповідно до рішення НАЗК № 755 від 22.09.2017 року розпочато повну перевірку поданих мною декларацій за 2015 і 2016 роки. Виходячи з положень п. 14 розділу III Порядку 60 денний строк перевірки декларацій повинен був сплинути 21.11.2017

Рішенням НАЗК №1221 строк проведення перевірки поданих позивачем декларацій продовжено на 30днів, до 21.12.2017 року.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, у визначений строк відповідачем не прийнято відповідного рішення за результатами перевірки поданих декларацій за 2015-2016 роки.

23.03.2018 відповідачем прийнято оскаржувані рішення, а саме №510 та №511, тобто з порушенням встановленого строку на проведення відповідно перевірки.

В оскаржуваному рішенні №510 від 23.03.2018 року, відповідач зазначає, про те, що позивачем неналежно відображено відомості про інше право користування квартирою у м. Маріуполі; не відображено у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» відомості про інше право користування земельною ділянкою у м. Донецьк загальною площею 400 кв. м., на якій розташований житловий будинок площею 208 кв.м.; не відображено відомості про усіх співвласників квартири площею 52,7 кв.м., що розташована у м. Донецьку та невірно зазначено номер будинку, квартира в якій належить на праві спільної часткової власності дружині; неправильно вказано дату набуття права власності дружиною на легковий автомобіль Toyota RAV-4 2006 року випуску - 07.12.0206.

В оскаржуваному рішенні №511 від 23.03.2018 року, відповідач зазначає, про те, що позивачем неналежно відображено інформацію щодо іншого права користування квартирою у м. Маріуполі, а саме - зазначивши відомості про квартиру у розділі 2.1 «Інформація про суб`єкта декларування» як місце фактичного проживання та не зазначивши таку інформацію у розділі З «Об`єкти нерухомості»; не відображено у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» відомості про інше право користування земельною ділянкою у м. Донецьк загальною площею 400 кв. м., на якій розташований житловий будинок площею 208 кв.м.; не відображено відомості про інше право користування дружиною квартирою у м. Києві, у якій вона має зареєстроване місце проживання; не відображено у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» відомості про право користування дружиною будинком у м. Буча, де вона має фактичне місце проживання; не відображено придбання об`єкту незавершеного будівництва, а саме - будинку у м. Буча; неправильно вказано дату набуття права власності дружиною на легковий автомобіль Toyota RAV-4 2006 року випуску - 07.12.0206 року; недостовірно відображено інформацію про вартість належного мені на праві власності житлового будинку у м. Буча та зроблено висновок про порушення вимог пунктів 2 та 3 частини першої статті 46 Закону України «Про запобігання корупції», недотримання вимог частини п`ятої статті 46 Закону України «Про запобігання корупції» в частині точності задекларованих активів, а саме - об`єкту нерухомості, наявності в моїх діях ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст.3661 Кримінального Кодексу України.

Підставою для проведення повної перевірки є абзац п`ятий частини першої статті 50 Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон) та підпункт 4 пункту 3 розділу III Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням Національного агентства від 10.02.2017 № 56, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.02.2017 за № 201/30069 (далі - Порядок).

Згідно з положеннями пункту 4 Порядку у разі отримання Національним агентством відповідно до підпункту 4 пункту 3 розділу III Порядку інформації про можливе відображення у декларації недостовірних відомостей Національне агентство приймає рішення про проведення повної перевірки декларації, якщо отримана інформація стосується конкретного суб`єкта декларування та містить фактичні дані, що можуть бути перевірені; необхідно провести повну перевірку конкретної декларації суб`єкта декларування; відповідність дійсності відомостей, щодо недостовірності яких одержано інформацію, не встановлено раніше у передбаченому Законом порядку.

Так, Національним агентством було отримано інформацію від Генеральної прокуратури України, стосовно даних у деклараціях, за 2015 та 2016 роки, поданих ОСОБА_1 , першим заступником прокурора Донецької області, які містять фактичні дані, що можуть бути перевірені (щодо можливого відображення у декларації недостовірних відомостей).

У листі містилась інформація про те, що Позивачем при складанні та поданні декларації незазначено у деклараціях інформацію про користування квартирою за місцем реєстрації членом його сім`ї (дружиною).

Відповідно до підпункту 3 пункту 6 Порядку, під час здійснення повної перевірки декларації Національне агентство використовувало, зокрема інформацію отриману з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; Державного реєстру іпотек; Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна; Державного реєстру фізичних осіб - платників податків (про суми доходів, нарахованих фізичним особам податковими агентами, та/або суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також розмір утриманого податку з доходів фізичних осіб), а також інформацію, викладену у поясненнях суб`єкта декларування та доданих до них документах.

Згідно із пунктом 9 розділу III Порядку, у разі виявлення Національним агентством протягом повної перевірки декларації ознак недостовірності задекларованих відомостей, неточності оцінки задекларованих активів, конфлікту інтересів, незаконного збагачення Національне агентство направляє відповідному суб`єкту декларування відповідний лист з пропозиціями надати письмові пояснення та/або копії підтвердних документів.

Відповідно до умов Порядку, Національне агентство зобов`язане провести повну перевірку декларації за наявними у нього відомостями.

За результатами повної перевірки декларації за 2015 рік Національне агентство встановило, що позивач не дотримав вимоги пункту 2 частини першої статті 46 Закону, а саме неналежно відобразив інформацію щодо іншого права користування квартирою у м. Маріуполі, зазначивши відомості про таку квартиру у розділі 2.1 «Інформація про суб`єкта декларування» декларації як місце фактичного проживання та не зазначивши таку інформацію у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларації за 2015 рік.

У розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларації за 2015 рік не відобразив відомості про інше право користування земельною ділянкою (м. Донецьк) загальною площею 400 м2, що належить до земель Державного фонду, на якій знаходиться житловий будинок загальною площею 208 м2, на праві власності суб`єкта декларування, відомості про який зазначено у розділі 3 «Об`єкти нерухомості».

Наданою Позивачем копією договору купівлі - продажу від 23.06.2007 підтверджено наявність земельної ділянки загальною площею 400 м2, на якій знаходиться житловий будинок загальною площею 208 м2, на праві власності Позивача у м. Донецьку.

З урахуванням змісту частини першої статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відсутність державної реєстрації права власності на земельну ділянку не впливає на виникнення у набувача нерухомості права власності на таку земельну ділянку (постанова Верховного Суду України від 13.04.2016 справа № 6-253цс16). Відповідно до пункту 7 частини першої Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України приймається до уваги висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах у раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України, якщо таке рішення не переглядалось Великою Палатою Верховного Суду України.

Також у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларації за 2015 рік Позивач не зазначив відомості про усіх співвласників квартири (м. Донецьк), загальною площею 52,7 м2, дата набуття права 20.04.1999, а також не вірно зазначив номер будинку, квартира у якому, на праві спільної часткової власності, належить члену сім`ї суб`єкта декларування (дружині).

Недостовірність відомостей щодо незазначення про усіх співвласників квартири (м. Донецьк), загальною площею 52,7 м2, дата набуття права 20.04.1999, а також невірного зазначення номеру будинку, квартира у якому, на праві спільної часткової власності, належить члену сім`ї Позивача (дружині) підтверджується копіями самостійно наданих Позивачем документів.

Перевіркою встановлено, що Позивач не дотримав вимоги пункту З частини першої статті 46 Закону, а саме недостовірно зазначив дату набуття права власності членом сім`ї (дружиною) на легковий автомобіль Toyota RAV-4 2006 року випуску. Позивачем у декларації за 2015 рік зазначено лише набір цифр: 07.12.0206.

Таким чином, суб`єкт декларування при поданні декларації порушив вимоги пункту 2 та 3 частини першої статті 46 Закону.

За результатами повної перевірки декларації за 2016 рік Національне агентство встановлено, що позивач не дотримав вимоги пункту 2 частини першої статті 46 Закону, а саме неналежно відобразив інформацію щодо іншого права користування квартирою у м. Маріуполі, зазначивши відомості про таку квартиру у розділі 2.1 «Інформація про суб`єкта декларування» декларації як місце фактичного проживання та не зазначивши таку інформацію у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларації за 2016 рік.

Відповідно до наданих Позивачем пояснень, ця квартира є фактичним місцем його проживання у м. Маріуполі, але з невідомих йому причин відомості не збереглись під час подання декларації. Суб`єкт декларування намагався їх внести, але у встановлений 7-денний строк не зміг.

Проте такі пояснення не можуть бути враховані, оскільки звернення від Позивача до Національного агентства щодо надання роз`яснень стосовно вирішення проблемних питань відбулись після спливання встановленого частиною четвертою статті 45 Закону строку на внесення змін до декларації.

У розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларації за 2016 рік Позивач не відобразив відомості про інше право користування земельною ділянкою (м. Донецьк) загальною площею 400 м2, що належить до земель Державного фонду, на якій знаходиться житловий будинок загальною площею 208 м2, на праві власності суб`єкта декларування, відомості про який зазначено у розділі З «Об`єкти нерухомості».

Наданою Позивачем копією договору купівлі - продажу від 23.06.2007 підтверджено наявність земельної ділянки загальною площею 400 м2, на якій знаходиться житловий будинок загальною площею 208 м2, на праві власності Позивача у м. Донецьку

Позивач зазначає, що на теперішній час, земельна ділянка загальною площею 400 м2 знаходиться на окупованій території (м. Донецьк), а сам будинок був захоплений терористами.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» за фізичними особами, незалежно від набуття ними статусу біженця чи іншого спеціального правового статусу, підприємствами, установами, організаціями зберігається право власності та інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території, якщо воно набуте відповідно до законів України.

З урахуванням змісту частини першої статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відсутність державної реєстрації права власності на земельну ділянку не впливає на виникнення у набувача нерухомості права власності на таку земельну ділянку (постанова Верховного Суду України від 13.04.2016 справа № 6-253цс16). Відповідно до пункту 7 частини першої Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України приймається до уваги висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах у раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України, якщо таке рішення не переглядалось Великою Палатою Верховного Суду України.

У розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларації Позивач не відобразив відомості про інше право користування членом його сім`ї (дружиною) квартирою (м. Київ), у якій вона має зареєстроване місце проживання.

Недостовірність відомостей підтверджується самостійно наданою Позивачем копією паспорта його дружини, а також копією пояснень, наданих ним до Генеральної прокуратури України.

У розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларації Позивач не відобразив відомості про інше право користування членом його сім`ї (дружиною) житловим будинком (м. Буча), де вона має фактичне місце проживання.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, 100-відсотковим власником зазначеного житлового будинку є Позивач. Таким чином, член його сім`ї (дружина) є користувачем такого майна.

Крім того, згідно зі статтею 405 Цивільного кодексу України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Позивачем у графі «Вартість на дату набуття» житлового будинку у м. Буча, який Позивач набув лише у 2016 році, зазначив «Не відомо».

У наданих поясненнях Позивач зазначає, що житловий будинок загальною площею 161,2 м2 у м. Буча він не придбавав, а будував самостійно. На момент набуття права власності - 20.05.2016 витрати на будівництво становили приблизно 1 000 000,00 гривень. Точні підрахунки не велись, а в будинку проводяться ремонтні роботи.

Однак такі пояснення не можуть бути враховані, оскільки відповідно до договору купівлі-продажу від 15.04.2016, Позивач придбав земельну ділянку загальною площею 1 000 м2 та згідно із інформацією, наданою Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області на запит Національного агентства, за адресою: м. Буча, Київська обл., 15.10.2015 вже було зареєстровано повідомлення про початок будівельних робіт на ім`я продавця земельної ділянки, придбаної Позивачем, на якій побудовано зазначений житловий будинок.

04.05.2016 внесено зміни даних у повідомлення про початок будівельних робіт, а саме: продавця земельної ділянки змінено на Позивача.

13.05.2016 Позивач зареєстрував декларацію про готовність об`єкта до експлуатації.

Отже, з дати придбання земельної ділянки та офіційної реєстрації Позивачем зміни у повідомленні про початок будівельних робіт до реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зокрема, облаштування та підведення інженерного та сантехнічного обладнання Позивач не мав фізичної можливості здійснити таке будівництво.

Таким чином шляхом не зазначення інформації про придбання об`єкта незавершеного будівництва, порушено пункт 2 і частини першої статті 46 Закону, так як 15.10.2015 вже було зареєстровано повідомлення про початок будівельних робіт на ім`я продавця земельної ділянки, придбаної Позивачем.

Так само перевіркою встановлено, що Позивач не дотримав вимоги пункту 3 частини першої статті 46 Закону, а саме недостовірно зазначив дату набуття права власності членом сім`ї (дружиною) на легковий автомобіль Toyota RAV-4 2006 року випуску. Позивачем у декларації за 2016 рік зазначено лише набір цифр: 07.12.0206.

Таким чином, суб`єкт декларування при поданні декларації порушив вимоги пункту 21 та 3 частини першої статті 46 Закону.

Відповідно до пункту 14 розділу III Порядку повна перевірка декларації здійснюється упродовж 60 календарних днів з дня прийняття Рішення про проведення перевірки. У разі необхідності строки проведення повної перевірки декларації можуть бути продовжені, але не більше ніж на сукупний строк у 30 календарних днів.

Проте відсутні граничні терміни для опрацювання отриманої в рамках здійснення повної перевірки матеріалів та складання і прийняття Рішення.

Крім того, відповідно до порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування затвердженого рішенням Національного агентства від 10.06.2016 №3, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.07.2016 за № 959/29089, перед підписанням документа суб`єкт декларування підтверджує ознайомлення з попередженням про настання відповідальності за подання недостовірних відомостей шляхом проставлення відповідної відмітки в документі. Усі документи, які суб`єкт декларування направляє на адресу Національного агентства за допомогою персонального електронного кабінету, також підписуються накладанням на них власного електронного цифрового підпису.

Таким чином, рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 23.03.2018 №510 та №511 є обґрунтованими.

Між тим, у Роз`ясненнях щодо застосування окремих положень Закону України "Про запобігання корупції" стосовно заходів фінансового контролю, затверджених рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 11.08.2016 № 3 (далі -Роз`яснення) зазначено, що вони носять рекомендаційний характер та не містять нових правових норм. Тобто не є обов`язковими для виконання та застосування як суб`єктами декларування, так і Національним агентством.

Крім того, пунктом 1 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 № 731, встановлено, що державна реєстрація нормативно-правового акта полягає у проведенні правової експертизи на відповідність його Конституції та законодавству України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколам до неї, міжнародним договорам України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та зобов`язанням України у сфері європейської інтеграції та праву Європейського Союзу (acquis ЄС), антикорупційної експертизи, а також з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, прийнятті рішення про державну реєстрацію цього акта, присвоєнні йому реєстраційного номера та занесенні до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів.

Пунктом 2 вказаного Положення визначено, що державній реєстрації підлягають нормативно-правові акти, що зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, а відповідно до пункту 5 цього Положення на державну реєстрацію не подаються акти рекомендаційного, роз`яснювального та інформаційного характеру (методичні рекомендації, роз`яснення, у тому числі податкові, тощо).

У зв`язку з цим, інформація наведена у запитанні 16 Роз`яснень не є для Національного агентства правовою підставою для прийняття рішення щодо надання можливості суб`єкту декларування подати виправлену декларацію (після повідомлення Національного агентства суб`єктом декларування через персональний електронний кабінет про виявлення таким суб`єктом декларування неповних чи неправильних відомостей в поданій ним декларації).

Правовий статус Національного агентства з питань запобігання корупції та його повноваження встановлюється Розділом 2 Закону України "Про запобігання корупції". Відповідно до ч.1 ст.4 ЗУ "Про запобігання корупції", Національне агентство з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство) є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.

Відповідно до ч.4 ст.4 ЗУ "Про запобігання корупції", правову основу діяльності Національного агентства становлять Конституція України, міжнародні договори, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, цей та інші закони України, а також прийняті відповідно до них інші нормативно-правові акти.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЗУ "Про запобігання корупції", уповноваженими особами Національного агентства є Голова та члени Національного агентства, а також уповноважені Національним агентством посадові особи.

Відповідно до ч.2 ст. 13 ЗУ "Про запобігання корупції", уповноважені особи Національного агентства мають право: безперешкодно входити до приміщень державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування за службовим посвідченням та мати доступ до документів та інших матеріалів, необхідних для проведення перевірки; вимагати необхідні документи та іншу інформацію у зв`язку з реалізацією своїх повноважень з урахуванням обмежень, встановлених законом; отримувати в межах своєї компетенції письмові пояснення від посадових осіб та службових осіб державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування; відповідно до розподілу обов`язків складати протоколи про адміністративні правопорушення у справах, що

Згідно з ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись статтями 6, 72-77, 139, 241-246, 255 КАС України,

вирішив:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до cтатті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Смолій