Справа № 380/1489/20
Суддя: Ланкевич Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2020-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/1489/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій та бездіяльності, стягнення недоплаченої допомоги на оздоровлення та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовною заявою, в якій просить:

- визнати протиправними дії відповідача в частині виплати позивачу допомоги на оздоровлення у 2018 році, передбаченої п.1 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також, підйомної допомоги у 2017 році, передбаченої ч.3 ст.9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», без врахування щомісячної винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889;

- стягнути з відповідача на користь позивача недоплачену допомогу на оздоровлення за 2018 рік в сумі 2922,60 грн, недоплачену підйомну допомогу у 2017 році в розмірі 2797,58 грн;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування індексації грошового забезпечення позивачу за період з 24.11.2017 року по 27.07.2018 року;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 24.11.2017 року по 27.07.2018 року відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1087 в редакції до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», взявши при розрахунку обчислення індексу споживчих цін наростаючим підсумком наступний місяць законодавчо встановленого (підвищеного) посадового окладу із лютого 2008 року.

Посилається на те, що наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) від 27.06.2018 року №340-ос звільнено позивача з військової служби в запас (на підставі п.«а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та наказом цієї ж установи від 27.07.2018 року №382-ос виключено із списків особового складу, усіх видів забезпечення з 28.07.2018 року. Вказує, що із наданих Луганським прикордонним загоном документів з питань грошового забезпечення встановлено, що під час проходження військової служби та звільнення із неї відповідачем не у повному обсязі виплачувалося позивачу грошове забезпечення та компенсаційні виплати, право на які позивач набув у зв`язку із виконанням обов`язків військової служби. Зазначає, що до складу грошового забезпечення, з якого позивачу здійснено обчислення допомоги на оздоровлення у січні 2018 року та підйомної допомоги у грудні 2017 року, Луганським прикордонним загоном не включено щомісячну додаткову грошову винагороду в загальній сумі 5720,18 грн, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій», яку позивач отримував щомісячно з 24.11.2017 року до березня 2018 року. Також зазначив, що щомісячна додаткова грошова винагорода, встановлена постановою Кабінету Міністрів України №889, згідно копій особистих карток грошового забезпечення за 2016-2018 роки, виплачувалася позивачу щомісяця з дня застосування у Держприкордонслужбі нової Інструкції (січень 2016 року) до зміни на законодавчому рівні у березні 2018 року грошового забезпечення, тобто мала постійний характер, а тому вважає, що в силу положень ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 12.12.1991 року, повинна була включатися до розрахунку допомоги на оздоровлення та підйомної допомоги. Ствердив, що такі дії відповідача призвели до виплати належної позивачу допомоги на оздоровлення та підйомної допомоги у меншому розмірі, ніж це належить, згідно з законодавством. Щодо протиправної невиплати індексації грошового забезпечення, то вказав, що на підставі представлених відповідачем фінансових документів стало відомо, що в період з 24.11.2017 року до 27.07.2018 року не проводились нарахування та виплата позивачу індексації грошового забезпечення. Вказане, на думку позивача, є порушенням вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року №1282-XII, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 12.12.1991 року, Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постаново Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року№1078, та Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 року №425. Вважаючи у зв`язку із цим свої конституційні права та гарантії порушеними та такими, що потребують захисту, позивач звернувся до суду з даним позовом. Просить позов задовольнити повністю.

Ухвалою судді від 16.03.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, на підставі п.2 ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України та з урахуванням клопотання позивача. Конверт з копією вказаної ухвали повернувся на адресу суду з відміткою пошти «адресат відсутній».

У відповідності до ч.8 ст.126 Кодексу адміністративного судочинства України, вважається, що повістку вручено юридичній особі, якщо вона доставлена за адресою, внесеною до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, або за адресою, яка зазначена її представником, і це підтверджується підписом відповідної службової особи.

Крім того, на виконання вимог ч.1 ст.130 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідач викликався в суд через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Наказом начальника 3 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (І категорії) «По особовому складу» від 27.06.2018 року №340-ос старшину, ОСОБА_1 , інспектора прикордонної служби 3 категорії водія 1 групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби «Красна Талівка» 1 категорії (тип В), звільнено з військової служби в запас на підставі п.«а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» з урахуванням підп.«ї».

Наказом начальника 3 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (І категорії) «По особовому складу» від 27.07.2018 року №382-ос старшину, ОСОБА_1 , інспектора прикордонної служби 3 категорії водія 1 групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби «Красна Талівка» 1 категорії (тип В) виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення.

Із особистих карток грошового забезпечення за 2017-2018 роки встановлено, що до складу грошового забезпечення, з якого ОСОБА_2 здійснено обчислення допомоги на оздоровлення у січні 2018 року та підйомної допомоги у грудні 2017 року, відповідачем не включено щомісячну додаткову грошову винагороду в загальній сумі 5720,18 грн, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій».

Не погоджуючись з такими діями відповідача, а також з бездіяльністю в частині невиплати індексації грошового забезпечення за період з 24.11.2017 року по 27.07.2018 року, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом свої прав.

Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.

Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.

Частиною 5 ст.17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Згідно ч.ч.1-3 ст.25 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» від 03.04.2003 №661-IV, держава забезпечує соціальний захист особового складу Державної прикордонної служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших актів законодавства. Пенсійне забезпечення військовослужбовців Державної прикордонної служби України здійснюється у порядку та у розмірах, встановлених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Військовослужбовці Державної прикордонної служби України користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», цього Закону, інших актів законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII (далі Закон №2011-XII; в редакції, чинній на час звільнення позивача із служби), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з ч.3 ст.15 Закону №2011-XII, військовослужбовцям виплачуються грошова допомога на оздоровлення та державна допомога сім`ям з дітьми в порядку і розмірах, що визначаються законодавством України.

Відповідно до ч.1 ст.10-1 Закону №2011-XII, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

За змістом п.1 ч.3 ст.9-1 Закону №2011-XII, при переїзді військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, а також тих, хто перебуває на кадровій військовій службі та військовій службі за призовом осіб офіцерського складу, на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням до військового навчального закладу, термін навчання в якому становить не менше шести місяців, або у зв`язку з передислокацією військової частини їм виплачується: підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби.

Згідно ч.2 ст.9 Закону №2011-XII, до складу грошового забезпечення входять:

посадовий оклад, оклад за військовим званням;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця (ч.3 ст.9 Закону №2011-XII).

Відповідно до ч.4 ст.9 Закону №2011-XII, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Так, Кабінетом Міністрів України затверджено постанову від 22.09.2010 року №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій». Згідно підп.1 п.1 цієї постанови, установлено щомісячну додаткову грошову винагороду, зокрема, військовослужбовцям Державної прикордонної служби (крім тих, що зазначені в підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.02.2016 року №73 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин, втратив чинність з 09.11.2018 року) затверджено Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України (далі Інструкція №73), відповідно до п.2 якої виплата винагороди здійснюється в таких розмірах й таким військовослужбовцям: 1) до 100 відсотків місячного грошового забезпечення: військовослужбовцям, які займають посади в загонах морської охорони та їх структурних підрозділах; військовослужбовцям, які займають посади льотного складу в авіаційних частинах Держприкордонслужби; 2) військовослужбовцям (крім зазначених у підпункті 1 цього пункту) - до 60 відсотків місячного грошового забезпечення.

Згідно п.5 Інструкції №73, виплата винагороди здійснюється з того дня, з якого військовослужбовці стали до виконання обов`язків за посадами (але не раніше дня видання наказу про призначення), і до дня їх звільнення від виконання обов`язків за посадами включно (у тому числі й у разі тимчасового виконання обов`язків за посадами, до яких вони допущені наказами відповідних начальників (командирів)).

Відповідно до п.6 Інструкції №73, винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказу начальника (командира) органу Держприкордонслужби; начальникам (командирам) органів Держприкордонслужби - на підставі наказів вищих начальників.

За правилами п.8 Інструкції №73, винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат.

Згідно п.9 цієї ж Інструкції, начальник (командир) органу Держприкордонслужби за наявності обставин, передбачених у цьому пункті, має право зменшувати розміри винагороди.

Таким чином, нормативний підхід до розуміння положень постанови №889 в системному зв`язку із нормами ст.9 Закону №2011-XII та правилами Інструкції дає підстави стверджувати, що щомісячна додаткова грошова винагорода військовослужбовцям Державної прикордонної служби України не включається до складу місячного грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення грошової допомоги на оздоровлення.

Подібний підхід регулювання встановлений і щодо розміру винагороди, відповідно до якого до складу грошового забезпечення, з якого обраховується і виплачується винагорода, не введені всі його складові.

Вказана позиція суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 01.03.2018 року у справі №761/17387/17 (К/9901/2181/17).

Посилання позивача на правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 24.10.2018 року у справі №820/3211/17, від 16.05.2019 року у справі №826/11679/17, від 22.10.2019 року у справі №520/3505/19, та Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 06.02.2019 року у справі №522/2738/17, суд вважає без підставними, оскільки у цих справах Верховний Суд висловив свою позицію щодо врахування щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовця, яку він отримував під час проходження служби до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється одноразова допомога при звільненні.

В межах же справи, що розглядається, позивач оскаржує дії відповідача щодо не включення щомісячної винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889, при виплаті йому допомоги на оздоровлення у 2018 році, а також підйомної допомоги у 2017 році.

Тобто, предмети розгляду вищевказаних справ та справи, що розглядається, не є тотожними.

З урахуванням досліджених судом фактичних даних в контексті вищенаведених норм, суд приходить висновку про необґрунтованість та безпідставність вимоги позивача в частині визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо виплати позивачу допомоги на оздоровлення у 2018 році, передбаченої п.1 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також підйомної допомоги у 2017 році, передбаченої ч.3 ст.9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», без врахування щомісячної винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889.

Тому у задоволенні цієї вимоги належить відмовити.

Як наслідок, не підлягає задоволенню і похідна позовна вимога щодо стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 недоплаченої допомоги на оздоровлення за 2018 рік у сумі 2922,60 грн та підйомної допомоги за 2017 рік у сумі 2797,58 грн.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача в частині не нарахування позивачу індексації грошового забезпечення за період з 24.11.2017 року по 27.07.2018 року, зобов`язання нарахувати і виплатити таку індексацію, суд враховує наступне.

Згідно ст.43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч.3 ст.9 Закону №2011-XII, грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно визначення, наведеного у ст.1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року №1282-XII (далі Закон №1282-XII), індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення трудових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.2 Закону №1282-XII, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі оплата праці (грошове забезпечення).

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно ч.ч.1-4 ст.4 Закону №1282-XII, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення урегульовано Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 (далі - Порядок №1078).

У п.11 Порядку №1078 визначено, що обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 №491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Відповідно до п.4 Порядку №1078, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці, у тому числі працюючим пенсіонерам, грошове забезпечення, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю, що надається залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.

Відповідно до п.6 Порядку №1078, відповідні грошові виплати населенню, зокрема, підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговість його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (вказана норма застосовується із 01.12.2015 року).

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці.

Суд звертає увагу, що відповідно до вимог чинного законодавства України, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що нормами Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку №1078 визначено джерело коштів на проведення індексації.

Поряд з цим, суд враховує, що п.6 Порядку №1078 безпосередньо не скасовано виплату індексації заробітної плати (грошового забезпечення) та не пов`язано індексацію з надходженням коштів до власника підприємства, установи, організації. У Законі йдеться про фінансові ресурси бюджетів всіх рівнів.

Однак, всупереч вищевказаному, відповідачем не надано суду доказів щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення.

Вказані висновки суду відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 05.02.2020 року у справі №825/565/17.

Враховуючи вищевикладене, суд враховує доводи позивача щодо протиправної бездіяльності відповідача в частині невиплати індексації грошового забезпечення. Втім, суд не погоджується з періодом, за який позивач просить провести спірну індексацію, зважаючи на наступне.

Відповідно до п.11 Порядку №1078, підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Згідно п.5 Порядку №1078, у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

Постановою Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка набрала чинності 01.03.2018 року, затверджено нові збільшені схеми тарифних розрядів та ставок за посадами та тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців.

Враховуючи підвищення постійних складових грошового забезпечення позивача у березні 2018 року, в т.ч. розміру посадового окладу, місяць березень 2018 року, в якому відбулось вказане підвищення, є базовим для обчислення індексу споживчих цін, а обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з наступного місяця, тобто з квітня 2018 року.

При цьому, суд звертає увагу, що згідно даних Держстат, індекс споживчих цін з квітня 2018 року по липень 2018 року не перевищував 103%, а, отже, підстави для нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 27.07.2018 року відсутні.

Тому, в контексті конкретних обставин цієї справи та зумовленого ними нормативного регулювання правовідносин, що склалися між їх суб`єктами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню частково шляхом визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 24.11.2017 року по 28.02.2018 року включно та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за вказаний період.

Разом з тим, у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 27.07.2018 року належить відмовити.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню.

Щодо судового збору, то такий позивачем не сплачувався, оскільки відповідно до п.13 ст.5 Закону України «Про судовий збір» останній звільнений від його сплати.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 134, 139, 241-246, 250, 262, 291, 382, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 24.11.2017 року по 28.02.2018 року включно.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; РПОКПП: НОМЕР_2 ) індексацію грошового забезпечення за період з 24.11.2017 року по 28.02.2018 року включно.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне рішення суду буде складено до 04.05.2020 року.

Суддя Ланкевич А.З.

Оригінал повного тексту судового рішення складено в одному примірнику 04.05.2020 року.