Справа № 824/172/20-а
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2020-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/172/20-а Головуючий суддя 1-ої інстанції - Маренич Ігор Володимирович

Суддя-доповідач - Мацький Є.М.

30 квітня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мацького Є.М.

суддів: Сушка О.О. Залімського І. Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернівецькій області на ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2020 року (ухвала постановлена у м. Чернівці, дату складання повного тексту ухвали та час її постановлення не зазначено) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання наказу протиправним,

В С Т А Н О В И В :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ

1. У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Державної податкової служби у Чернівецькій області від 23.01.2020 року №41 про проведення документальної планової невиїзної перевірки.

2. Також 18 лютого 2020 року від представника позивача до суду надійшла заява про забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу Головного управління ДПС у Чернівецькій області від 23.01.2020 №41 "Про проведення документальної планової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_1 ";

3. Обґрунтовуючи необхідність вжиття обраних заходів забезпечення позову представник позивача стверджує, що реалізація контролюючим органом своїх функцій податкового контролю шляхом проведення документальної планової невиїзної перевірки може призвести до чергового порушення прав та інтересів позивача, для відновлення яких необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, та знівелює наслідки звернення позивача з позовом про оскарження спірного наказу. Зміст положень статей 78, 79, 81 Податкового кодексу України свідчить про те, що суб`єкт господарювання має право не погодитися з рішенням контролюючого органу про призначення перевірки та оскаржити його в суді. Проведення перевірки у період оскарження у судовому порядку рішення про її призначення та до вирішення питання про законність цього рішення є нівелюванням зазначеного права платника податку. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 13.02.2019 у справі №813/112/18.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

4. Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2020 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову задоволено.

4.1. Зупинено дію наказу Головного управління ДПС у Чернівецькій області від 23.01.2020 №41 "Про проведення документальної планової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_1 " .

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ДОВОДІВ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

5. Скаржник, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити.

5.1. Скаржник апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не враховано, що у даному випадку, законний інтерес платника податків щодо проведення податковим органом перевірки його діяльності з дотриманням умов, встановлених законом, захищений шляхом наділення його правом надання заперечення до акту перевірки та наданням додаткових документів в порядку пункту 86.7 статті 86 ПК України. У випадку відсутності порушень, взагалі, буде складено довідку.

5.2. Вказує, що, вживаючи передбачені статтею 150 КАС України заходи забезпечення адміністративного позову, суд першої інстанції не встановив і не вказав в ухвалі будь-які передбачені законом обставини, що є підставою для вжиття таких заходів забезпечення, не зазначив, які є очевидні ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

5.3. Таким чином, зупинення дії оскаржуваного наказу, який не визнаний незаконним, при тому, що виконання умов статті 79 ПК України надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки, не відповідає вимогам Закону та унеможливлює здійснення відповідачем покладених на нього положеннями ПК України функцій та повноважень.

ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

6. Судом встановлено, що Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області 23 січня 2020 року прийнято наказ № 41 про проведення документальної планової невиїзної перевірки ОСОБА_1 за період з 01.01.2017 по 31.12.2019.

7. Позивач, вважаючи, що прийнятий наказ є протиправним, звернувся до суду з позовом про його скасування.

ІІІ. ДОВОДИ СТОРІН

8. Позивач вважає, що наказ № 41 від 23 січня 2020 року порушує його права, свободи за захистом яких він звернувся та має ознаки протиправності, а його виконання може унеможливити виконання рішення суду, оскільки реалізація податковим органом своїх функцій податкового контролю шляхом проведення документальної планової перевірки може призвести до чергового порушення прав та інтересів позивача, а саме: до донарахування податкових зобов`язань, для відновлення яких необхідно буде докласти значних зусиль та витрат (зокрема, необхідно буде звертатись до суду, визнавати недійсним рішення).

9. Відповідач зазначив, що беручи до уваги відсутність належних доказів, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам, та охоронюваним законом інтересам позивача, або про те, що захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття відповідних заходів забезпечення позову, судом необґрунтовано зроблено висновок щодо наявності підстав для задоволення заяви та вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення дії Наказу ГУ ДПС у Чернівецькій області від 23.01.2020 № 41 «Про проведення документальної планової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_1

ІV . ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

10. Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано статтями 150, 151 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі.

11. Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до її вирішення по суті визначених законом заходів з метою створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

12. Відповідно до частин 1 та 2 статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

13. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

14. За змістом частини 1 статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

15. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина 2 статті 151 КАС України).

16. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина 6 статті 154 КАС України).

V. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

17. Аналіз вказаних норм чинного законодавства України вказує на те, що підстави для забезпечення позову є оціночними, а відтак ухвала про забезпечення позову має містити мотиви, за яких суд дійшов висновку про існування або обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся (має намір звернутися) до суду; або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі; а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

18. Самі ж заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами.

19. При цьому співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

20. Разом з тим суд не вправі вживати заходи забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

21. З матеріалів справи вбачається, що Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області 23 січня 2020 року прийнято наказ № 41 про проведення документальної планової невиїзної перевірки ОСОБА_1 за період з 01.01.2017 по 31.12.2019. Не погодившись з даним наказом, позивач звернувся до суду.

22. Чинним законодавством передбачено, що на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю.

23. Проведення податковим органом перевірки позивача на підставі наказу, який може бути визнаним протиправним в судовому порядку, може заподіяти шкоду правам, свободам та законним інтересам позивача, в зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для застосування заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного наказу про проведення перевірки позивача до вирішення справи по суті та набрання судовим рішенням законної сили.

24. Також колегія суддів зазначає, що вжиття заходів забезпечення адміністративного позову у вказаний спосіб буде мати наслідком збереження існуючого становища до розгляду справи по суті, а заходи забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення дії зазначеного наказу відповідають предмету адміністративного позову і їх вжиття не зумовлює фактичного вирішення спору по суті.

25. Постановивши оскаржувану ухвалу, суд не обмежив податковий орган у його повноваженнях щодо проведення перевірки позивача, оскільки у випадку визнання судом правомірним оскаржуваного наказу така перевірка буде проведена в порядку, визначеному законодавством.

26. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки встановлених судами обставин справи.

VІ. ВИСНОВКИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ.

27. Згідно зі ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

28. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

29. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

30. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

31. Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.

32. Переглянувши судове рішення в межах апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які б були б підставою для скасування судового рішення, а тому апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернівецькій області залишити без задоволення, а ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Мацький Є.М.

Судді Сушко О.О. Залімський І. Г.