Справа № 826/8511/16
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2020-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2020 року м. Київ № 826/8511/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Смолія І.В., суддів Григоровича П.О., Каракашьяна С.К., розглянувши в порядку письмового провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Міністра юстиції України Петренка Павла Дмитровича, Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України (надалі - відповідач 1, МЮУ), Міністра юстиції України Петренка Павла Дмитровича (надалі - відповідач 2), Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (надалі - відповідач 3) про зобов`язання відповідача 3 подати на реєстрацію до МЮУ Український класифікатор цільового використання землі (надалі - УКЦВЗ) від 24.04.1998 №14-1-7/1205 та зобов`язати МЮУ в особі відповідача 2 зареєструвати поданий документ.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що УКЦВЗ має прямий та опосередкований вплив на інші нормативно-правові акти України, а тому повинен бути зареєстрований в МЮУ.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.07.2016 року суддею Іщуком І.О. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у судовому засіданні на 01.11.2016 року. Запропоновано відповідачам надати суду письмові заперечення на позов.

19 липня 2016 року визначено колегію по справі №826/8511/16, головуючий суддя - Іщук І.О., судді - Шулежко В.П., Погрібніченко І.М. (протокол автоматичного визначення складу колегії суддів (а.с.63)).

01 листопада 2016 року призначено по справі №826/8511/16 наступне судове засідання на 20.12.2016 року у режимі відоеконференції, за клопотанням представника позивача.

01 листопада 2016 року представник МЮУ надав суду письмові заперечення на позов, вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими. Також зазначає, що УКЦВЗ затверджений листом Державного комітету України по земельних ресурсів від 24.04.1998 року №14-17/1205 та має роз`яснювальний характер, відповідно не підлягає державній реєстрації на підставі Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 №731. Також зауважує, що позовні вимоги в частині зобов`язання МЮУ зареєструвати УКЦВЗ, являють собою втручання в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень, що суперечить ч.3 ст.2 КАС України.

20 грудня 2016 року представник відповідача 3 надав суду письмові заперечення на позов. Просить відмовити у його задоволенні з тих підстав, що питання класифікації земель врегульовані Земельним кодексом України від 25.10.2001 №2768-ІІІ та Законом України «Про землеустрій» від 22.05.2003 №858-ІV, відтак, відповідні питання, які позивач пропонує врегулювати шляхом реєстрування УКЦВЗ, врегульовані іншими нормативно-правовими актами, що вказує на відсутність предмету спору.

Згідно розпорядження Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.04.2017 року №2577 у справі №826/8511/16 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, дану справу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Смолій І.В., судді - Шулежко В.П., Погрібніченко І.М.

Головуючим суддею прийнято справу №826/8511/16 до провадження (ухвала від 01.06.2017 року) та призначено до розгляду на 18.12.2017 року.

18 грудня 2017 року змінено порядок розгляду справи, а саме: подальше завершення розгляду даної адміністративної справи в порядку письмового провадження.

Враховуючи те, що 15.12.2017 року набрала чинності нова редакція КАС України, суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. Беручи до уваги те, що станом на дату прийняття рішення у справі вона знаходить на стадії розгляду у письмовому провадженні, відповідно справа розглянута з урахуванням положень п. 10 ч. 1 ст. 4, ч. 4 та ч. 5 ст. 250 КАС України в редакції з 15.12.2017 року.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

Позивач, звертаючись до суду з відповідним позовом вказує на те, що має у приватній власності земельну ділянку в місті Суми по АДРЕСА_1 , але не має можливості використовувати торгівлю товарами загального вжитку (для комерційного використання) за місцем свого проживання, оскільки його земля не підпадає для комерційного використання як у складі земель населеного пункту.

Звернувшись з клопотанням до відповідача 3 про отримання нормативної грошової оцінки для комерційних намірів, позивач дізнався про невідповідність в коефіцієнті, який характеризує функціональне використання земельної ділянки - Кф зазначено 1,00, згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 19.01.2016 року №102/86-16, тоді як в УКЦВЗ встановлюється в категорії земель 1. Землі населених пунктів цільове використання 1.11. для комерційного використання.

Позивач стверджує, що станом на 23.05.2016 року УКЦВЗ є дійсний, не скасований, але не зареєстрований у відповідності до чинного законодавства - Указу Президента України від 03.10.1992 «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади», згідно якого з 01.01.1993 року зазначені нормативно-правові акти підлягають обов`язковій державній реєстрації у МЮУ чи у його відповідних органах.

Проте відповідач 3, як виконавець функцій і повноважень Державного агентства земельних ресурсів, повинен зареєструвати нормативно-правовий акт у відповідності до Указу Президента України, проте всупереч цьому такі дії не вчинив.

Вище зазначене стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктами 1, 2 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 липня 2014 року №228, встановлено, що Міністерство юстиції України (Мін`юст) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Мін`юст у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України і постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Відповідно до підпункту 8 пункту 4 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 липня 2014 року №228, Мін`юст відповідно до покладених на нього завдань здійснює державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, а також інших органів, акти яких відповідно до законодавства підлягають державній реєстрації.

Державна реєстрація нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, які виступають суб`єктами нормотворення, здійснюється відповідно до Указу Президента України від 3 жовтня 1992 року «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади», Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 року №731 (далі - Положення №731) та Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2005 року №34/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12 квітня 2005 року за №381/10661.

Згідно з п. 1 Указу Президента України від 03.10.1992 року №493/98 «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» з 1 січня 1993 року нормативно-правові акти, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади, органами господарського управління та контролю і які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, підлягають державній реєстрації.

Відповідно до п. 3 Положення №731 на державну реєстрацію подаються нормативно-правові акти, прийняті уповноваженими на це суб`єктами нормотворення у визначеній законодавством формі та за встановленою законодавством процедурою, що містять норми права, мають неперсоніфікований характер і розраховані на неодноразове застосування, незалежно від строку їх дії (постійні чи обмежені певним часом) та характеру відомостей, що в них містяться, у тому числі з грифами «Для службового користування», «Особливої важливості», «Цілком таємно», «Таємно» та іншими, а також прийняті в порядку експерименту.

Пунктом 5 Положення №731 визначено перелік ознак, за наявності яких акти на державну реєстрацію не подаються. Зокрема, це акти рекомендаційного, роз`яснювального та інформаційного характеру (методичні рекомендації, роз`яснення, у тому числі податкові, тощо), нормативно-технічні документи (національні та регіональні стандарти, технічні умови, будівельні норми і правила, тарифно-кваліфікаційні довідники, кодекси усталеної практики, форми звітності, у тому числі щодо державних статистичних спостережень, адміністративних даних та інші).

Державний комітет України із земельних ресурсів у Листі від 24.04.2008 року N14-17-11/4203 зазначає, що Український класифікатор цільового використання землі носить лише рекомендаційний характер.

Таким чином, УКЦВЗ, на який посилається позивач як на основу у визначенні питання класифікації земель, та, який у даний час використовується на практиці, зокрема, при веденні державного реєстру земель, не є нормативним документом і був «затверджений» листом Держкомзему України від 24.04.1998 № 14-1-7/1205. Цей документ не реєструвався у Мін`юсті України, не відповідає нормам чинного Земельного кодексу України (перш за все, статті 19, яка визначає перелік категорій земель), а тому в умовах сьогодення є нікчемним і не може бути зареєстрований, як того вимагає позивач.

Щодо зобов`язання Міністерства юстиції України зареєструвати УКЦВЗ, то відповідно до ч.1 ст.2 КАС України (в редакції на час звернення позивача до суду) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 року №731, та Порядок подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2005 № 34/5, дає підстави дійти висновку, що прийняття рішення про реєстрацію УКЦВЗ відноситься до виключної компетенції Міністерства юстиції України та є його дискреційним повноваженням, що виключає зобов`язання відповідача вчинити дії, які не передбачені чинним законодавством і які суб`єкт владних повноважень не порушував, у свою чергу суд не може зобов`язати відповідача вчинити дії щодо реєстрації УКЦВЗ в силу ст.162 КАС України.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінюючи наявні в справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів позивача. Разом з тим, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів обґрунтованість своєї правової позиції та висновків на відповідність приписам чинного законодавства України.

З урахуванням наведеного вище, за результатами судового розгляду адміністративної справи суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України та може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст.ст.295-297 КАС України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя І.В. Смолій

Судді П.О. Григорович

С.К. Каракашьян