Справа № 340/2774/19
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2020-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 квітня 2020 року м. Дніпросправа № 340/2774/19
Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),

суддів: Шальєвої В.А., Білак С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13.02.2020 ( суддя першої інстанції Жук Р.В.) в адміністративній справі №340/2774/19 за позовом ОСОБА_1 до Гайворонської міської ради про визнання незаконною відмову та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив: визнати незаконною відмову Гайворонської міської ради, викладену в листі від 08.07.2019 року №02-30/313, щодо вирішення питання про затвердження проекту землеустрою та передачі земельної ділянки для індивідуального садівництва площею 0,1111 га, кадастровий номер :50:063:0029, що знаходиться по АДРЕСА_1 , у власність ОСОБА_1 ; зобов`язати Гайворонську міську раду на найближчій сесії Гайворонської міської ради затвердити проекту землеустрою земельної ділянки для індивідуального садівництва площею 0,1111 га, кадастровий номер :50:063:0029, що знаходиться по АДРЕСА_1 , та передати у власність ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження земельну ділянку площею 0,1111 га для індивідуального садівництва (згідно КВЦПЗ: 01.05) кадастровий номер :50:063:0029.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що отримавши дозвіл та розробивши проект землеустрою позивач звернувся до Гайворонської міської ради Кіровоградської області про його затвердження. Проте, не зважаючи на рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області відповідач вкотре, зокрема листом від 08.07.2019 року №02-30/313 відмовив у затвердженні проекту землеустрою.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13.02.2020 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована доводами адміністративного позову.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив відмовити у задоволені апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, відповідно до ст. 311 КАС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

ОСОБА_1 звернувся до Гайворонської міської ради Кіровоградської області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва по АДРЕСА_1 .

Рішенням Гайворонської міської ради Кіровоградської області від 26.01.2017 року №528 позивачу надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1000 га у власність для індивідуального садівництва (а.с.62).

Позивач виготовив проект та відповідно до висновку від 18.04.2017 року №1104/82-17 проект землеустрою на відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва площею 0,1111 га погоджено експертом державної експертизи ГУ Держгеокадастру в Кіровоградській області (а.с.15).

ОСОБА_1 звернувся до Гайворонської міської ради Кіровоградської області із заявою про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність.

Листом від 21.06.2017 року Гайворонська міська рада Кіровоградської області відмовила позивачу у затверджені проекту землеустрою та рекомендувала доопрацювати дане питання, а саме дійти спільної згоди щодо поділу спірної частини ділянки із суміжним землекористувачем (а.с.19).

Рішенням Гайворонського районного суду від 05.10.2017 року вищенаведену відмову визнано не законною та зобов`язано Гайворонську міську раду Кіровоградської області винести на наступну сесію Гайворонської міської ради розгляд заяви ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі у власність земельної ділянки площею 0,1111 га для індивідуального садівництва (згідно КВЦПЗ; 01.05) кадастровий номер :50:063:0029, що знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с.20-25).

Рішенням двадцять п`ятої сесії міської ради сьомого скликання від 09.11.2017 року позивачу відмовлено в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та передачі у власність земельної ділянки площею 0.1111 га для індивідуального садівництва (згідно КВЦПЗ: 01.05) кадастровий номер :50:063:0029, що знаходиться по АДРЕСА_1 в зв`язку з невідповідністю проекту вимогам законів України, а саме відсутня інформація яка підтверджує дотримання порядку встановлення меж, дотримання порядку повідомлення власників (землекористувачів) суміжних земельних ділянок про час проведення робіт із закріпленням межових знаків, а також відкрито кримінальне провадження про підроблення підпису суміжного землекористувача ОСОБА_2 (а.с.26)

Рішенням Гайворонського районного суду від 27.03.2018 року визнано недійсним рішенням двадцять п`ятої сесії міської ради сьомого скликання від 09.11.2017 року яким позивачу відмовлено в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та передачі у власність земельної ділянки площею 0,1111 га для індивідуального садівництва (згідно КВЦПЗ: 01.05) кадастровий номер :50:063:0029, що знаходиться по АДРЕСА_1 та зобов`язано Гайворонську міську раду Кіровоградської області вчинити дії по розгляду заяви ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі у власність земельної ділянки площею 0,1111 га для індивідуального садівництва (згідно КВЦПЗ: 01.05) кадастровий номер :50:063:0029, що знаходиться по АДРЕСА_1 у порядку та у спосіб, передбачені ч.9 ст. 118 Земельного кодексу України (а.с.27-30).

15.05.2018 року позивач звернувся до Гайворонської міської ради Кіровоградської області із заявою про виконання рішення районного суду від 27.03.2018 року про винесення питання на сесію щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1111 га у власність для індивідуального садівництва (згідно КВЦПЗ: 01.05) по АДРЕСА_1 (а.с.31).

Листом від 11.09.2018 року №02-30/400 Гайворонською міською радою повідомлено, що за наслідками поіменного голосування па 31-й сесії Гайворонської міської ради, питання щодо затвердження та передачі земельної ділянки у власність по АДРЕСА_1 , не набрало достатньої кількості голосів для прийняття рішення (а.с.32).

Рішенням Гайворонського районного суду від 01.04.2019 року визнано відмову Гайворонської міської ради, викладену в листі від 11.09.2018 року №02-30/400 незаконною (а.с.33-40).

21.05.2019 року позивач звернувся до Гайворонської міської ради Кіровоградської області із заявою про винесення питання на сесію щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1111 га у власність для індивідуального садівництва (згідно КВЦПЗ: 01.05) по вул. Гайворонській, в м . Гайворон Кіровоградської області (а.с.41).

Листом від 08.07.2019 року№02-30/313 Гайворонською міською радою позивача повідомлено, що при голосуванні на тридцять восьмій сесії Гайворонської міської ради від 27.06.2019 року, питання щодо затвердження проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва площею 0,1111 га не набрало необхідної кількості голосів (а.с.42).

Відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою стала підставою звернення позивача з позовом до суду.

Перевіривши матеріали справи, судова колегія приходить до наступних висновків.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються, зокрема, Земельним кодексом України та Законом України «Про землеустрій».

Стаття 118 ЗК України встановлює порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Відповідно до ч.8 ст.118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому ст.186-1 цього Кодексу.

Частиною 9 ст.118 ЗК України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Згідно ч.9 ст.118 ЗК України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Отже, системний аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що законом передбачено певний алгоритм та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян, а саме: 1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність; 2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні); 3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів ст.186-1 ЗК України; 4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі; 5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду.

При цьому, з вищенаведених норм ЗК України вбачається, що єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому ст.186-1 ЗК України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку ст.186-1 ЗК України, норми ст.118 ЗК України не містять. При цьому перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватись саме на етапі погодження такого проекту.

Як вбачається з матеріалів справи, відмова відповідача у вищезазначеній частині, оформлена листом 08.07.2019 року №02-30/313 (а.с.64), не містить будь-яких відомостей стосовно ненадання позивачем разом із заявою про затвердження проекту землеустрою погодженого проекту землеустрою, у встановленому ст.186-1 Земельного кодексу України порядку, та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

В той час, як фактично відповідач відмовив у затвердженні проекту землеустрою з підстави не набрання необхідної кількості голосів при голосуванні.

Щодо посилань відповідача на рекомендації доопрацювати проект землеустрою та привести його у відповідність до вимог законів, колегія суддів зазначає, що перевірка проекту землеустрою на предмет відповідності приписам чинного законодавства повинна відбуватися на інших етапах відведення, зокрема на етапі погодження проекту.

Щодо посилань відповідача щодо наявності спору із суміжним землекористувачем гр. ОСОБА_2 який має дозвіл на землях комунальної власності облаштувати підїзд до станції техобслуговування з метою забезпечення благоустрою, колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно з ч. 1 ст.92 ЗК України (у редакції чинній на час виникнення спірних відносин) право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановленого строку.

Зі змісту ч.2 ст.92 ЗК України вбачається, що передача земельної ділянки у постійне користування громадянам не передбачена.

Пунктом 6 Перехідних положень ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 01.01.2008року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

Отже, земельні ділянки, надані громадянам або юридичним особам у постійне користування, перебувають у власності держави або у власності територіальної громади до переоформлення у встановленому порядку та отримання у власність чи користування.

Відповідно до ч.1 ст.125 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно із ч.1 ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених ч.2 цієї статті.

Відповідно до ст.131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до ЦK України з урахуванням вимог цього Кодексу.

Виходячи з обставин справи та положень вищезазначених норм, будь-які питання щодо поділу території яка надана гр. ОСОБА_2 з земель комунальної власності для облаштування під`їзду до станції техобслуговування з метою забезпечення благоустрою вирішуються з розпорядником земель, оскільки докази стосовно того, що спірна ділянка знаходить у власності гр. ОСОБА_2 відсутні.

Щодо вимог позивача про визнання незаконною відмову Гайворонської міської ради викладену в листі від 08.072019 року №02-30/313, щодо вирішення питання про затвердження проекту землеустрою та передачі спірної земельної ділянки у власність, колегія виходить з наступного.

Положення статті 118 п.9 ЗК визначають, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Колегія суддів зазначає, що ст.118 ЗК України визначено прямий обов`язок уповноважених органів реалізувати ці повноваження у формі рішення.

В даній справі зазначене питання має важливе значення для обрання ефективного способу захисту прав особи в суді.

З матеріалів справи встановлено, що 08.05.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Гайворонської міської ради з заявою про розгляд питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі у власність спірної земельної ділянки.

21.05.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Голови Гайворонської міської ради із заявою у формі звернення, в якій просив повідомити про прийняте рішення відповідно до його заяви від 08.05.2019 року (а.с.41).

08.07.2019 року позивач отримав лист №02-30/313 (який оскаржується) за підписом міського Голови Гайворонської міської ради, в якому повідомлено, що при голосуванні питання не набрало необхідної кількості голосів.

Отже, в даному випадку позивач 08.05.2019 року звернувся до відповідача не із зверненням, а із відповідною заявою, за наслідками розгляду якої суб`єкт владних повноважень мав би прийняти відповідне управлінське рішення.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач, відмовляючи позивачу у формі листа щодо затвердження проекту землеустрою, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені ЗК України, Законом України «Про землеустрій», без дотримання вимог ч.2 ст.2 КАС України, а тому наявні підстави для визнання вказаної відмови протиправною.

В той же час, 21.05.2019 року позивач звернувся до відповідача не із відповідною заявою, а із зверненням, на що отримав відповідь у формі листа, що в свою чергу не може вважатися рішенням суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ч.1ст. 6 КАС України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачала, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Тобто, для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що у зв`язку з прийняттям рішення або у зв`язку з діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушуються права позивача.

Позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, тобто у іншої особи вже виникло право на користування чи власність на земельну ділянку. При цьому захист прав позивача має бути нерозривно пов`язаним з таким фактом, що у особи існує правовий інтерес як власника або як користувача на цю земельну ділянку.

Вирішуючи публічно-правовий спір, суд повинен встановити, в чому полягає порушення прав позивача.

Колегія суддів зазначає, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою є першою стадією земельно-правової процедури щодо безоплатного отримання земельних ділянок.

У постанові від 30.05.2018року у справі №826/5737/16 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що надання дозволу уповноваженим органом місцевого самоврядування на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель комунальної власності не означає позитивного рішення про передачу її в користування, а направлене на ідентифікацію земельної ділянки, яка в подальшому може стати предметом передачі.

Надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не покладає на орган місцевого самоврядування обов`язку (не є підставою для виникнення зобов`язання перед особою, яка розробила проект землеустрою) щодо надання цієї земельної ділянки у власність чи користування.

Враховуючи викладене колегія суддів дійшла висновку, що оспорюваним листом відповідача не порушено прав та інтересів позивача.

Відтак суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Вирішуючи питання щодо дискреційності повноважень відповідача в даному випадку, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частиною 4 ст.245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 ч.2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Предметом даної адміністративної справи є відмова відповідача, оформлена листом від 08.07.2019 року №02-30/313, яка прийнята за результатами розгляду поданої позивачем заяви про затвердження проекту землеустрою.

Разом з тим, як було встановлено вище, відповідачем було прийнято відмову у затвердженні проекту землеустрою із зазначенням підстав, не передбачених ЗК України.

Повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Суд доходить висновку, що відповідач в межах даної справи протиправно надав позивачу формальну відмову з підстав, не передбачених діючим законодавством на етапі затвердження проекту землеустрою.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідним визнати незаконною відмову Гайворонської міської ради, викладену в листі від 08.07.2019 року №02-30/313, щодо вирішення питання про затвердження проекту землеустрою та передачі земельної ділянки для індивідуального садівництва площею 0, 1111 га, кадастровий номер :50:063:0029, що знаходиться по АДРЕСА_1 області, у власність ОСОБА_1 .

Оскільки у матеріалах справи відсутні докази здійснення відповідачем перевірки поданого позивачем проекту землеустрою на відповідність його вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів як умови затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки державної власності у власність, тому у задоволенні позову про зобов`язання відповідача затвердити проект землеустрою слід відмовити.

При суд апеляційної інстанції зазначає, що порушене право позивача на отримання обґрунтованого рішення за його заявою має бути відновлено, шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву та прийняти рішення відповідно до вимог земельного законодавства.

Також, колегія суддів наголошує, що при повторному розгляді заяви позивача відповідач не може прийняти рішення, яке по суті повторює рішення, що визнане судом протиправним, і повинен вирішити заяву позивача, з урахуванням правової оцінки, наданої судом обставинам у цій справі.

Дотримуючись порядку надання земельної ділянки у власність за проектом землеустрою щодо її відведення, установленого статтями 118, 123, 186-1 ЗК України, відповідач, за умови встановлення факту відсутності підстав для відмови у затвердженні поданого проекту землеустрою (якими є лише невідповідність проекту та матеріалів вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів), повинен прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та про надання земельної ділянки у власність позивачу.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 317, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13.02.2020 в адміністративній справі №340/2774/19 скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати незаконною відмову Гайворонської міської ради, викладену в листі від 08.07.2019 року №02-30/313, щодо вирішення питання про затвердження проекту землеустрою та передачі земельної ділянки для індивідуального садівництва площею 0, 1111 га, кадастровий номер :50:063:0029, що знаходиться по АДРЕСА_1 , у власність ОСОБА_1 .

Зобов`язати Гайворонську міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо вирішення питання про затвердження проекту землеустрою та передачі земельної ділянки для індивідуального садівництва площею 0, 1111 га, кадастровий номер :50:063:0029, що знаходиться по АДРЕСА_1 , у власність ОСОБА_1 та прийняти рішення відповідно до вимог земельного законодавства.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04.05.2020 р.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя В.А. Шальєва

суддя С.В. Білак