Справа № 469/1101/19
Суддя: Гапоненко Н. О.
Дата ухвалення: 2020-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

04.05.20 Справа № 469/1101/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2020 року смт.Березанка Березанський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Гапоненко Н.О.,

за участю секретаря судового засідання Якубець С.В.,

позивач ОСОБА_1 - не з`явився,

відповідач Ковширін С.О. - не з`явився,

представник відповідача Букрєєв Є.С. - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Березанка справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в Миколаївській області Ковширіна Сергія Олександровича та Управління патрульної поліції в Миколаївській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 25 вересня 2019 року звернувся до Березанського районного суду Миколаївської області з вказаним позовом, у якому просив визнати дії відповідача протиправними, скасувати постанову серії ЕАК №1541967 від 21 вересня 2019 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн. у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

У обґрунтування своїх вимог зазначав, що вказаною постановою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, а саме у порушенні вимог п.11.5 Правил дорожнього руху України та накладено адміністративне стягнення у сумі 425 грн.

Позивач вказує, що 21 вересня 2019 року автомобіль під його керуванням здійснював рух у крайній лівій смузі при вільній правій з метою здійснення повороту ліворуч та перетину смуги зустрічного руху у дозволеному дорожньою розміткою напрямку; дорога була вільною від транспортних засобів. Позивач вважає накладене на нього стягнення необґрунтованим, оскільки у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення; постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності винесена відповідачем без дотримання ст.ст.258, 283, 276 КУпАП, а саме за відсутності будь-яких доказів та без складання відповідного протоколу про адміністративне правопорушення; постанову складено на місці зупинки транспортного засобу, тоді як відповідно до рішення Конституційного суду України від 26 травня 2015 року у справі №5рп/2015 такі справи повинні розглядатися за місцезнаходженням органу, уповноваженого розглядати справу про адміністративне правопорушення; постанова не містить порядку оскарження накладеного адміністративного стягнення.

22 жовтня 2019 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

У судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог.

Відповідач інспектор Управління патрульної поліції в Миколаївській області Ковширін С.О. в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку шляхом направлення повідомлення працівником суду, про що свідчить відмітка у матеріалах справи; відзиву на позовну заяву не надав.

Представник відповідача УПП в Миколаївській області Букрєєв Є.С. направив до суду відзив на позовну заяву, у якому проти задоволення позову заперечував, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, вважаючи оскаржувану постанову обґрунтованою та законною. Зазначав, що позивач рухався автодорогою М-14 «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ» 57 км в крайній лівій смузі, не маючи наміру здійснити поворот ліворуч (розворот), тоді як права смуга не була зайнята. За наявності такого наміру водій повинен був завчасно подати сигнал світлового покажчика повороту, чого ним зроблено не було. На підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення та дотримання процедури розгляду справи надав відеозаписи з нагрудного відеореєстратора.

Таким чином, на підставі ст.205 КАС України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З матеріалів справи вбачається, що 21 вересня 2019 року інспектором УПП в Миколаївській області Ковширіним С.О. у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесено постанову серії ЕАК №1541967 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КупАП та накладено адміністративне стягнення на позивача у вигляді штрафу в сумі 425 грн. (а.с.13).

Відповідно до тексту оскаржуваної постанови (а.с.13), ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 21 вересня 2019 року о 10.27 год. в с.Коблеве по вул.Одеська, керуючи транспортним засобом ВАЗ 21093, номерний знак НОМЕР_1 , зі сторони м.Одеса рухався в крайній лівій смузі при вільній правій, чим порушив п.11.5 Правил дорожнього руху України.

Протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП, не складався.

Частиною першою статті 254 КУпАП передбачено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовими особами або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч.2-6 ст.258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення. Постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Перелік справ про адміністративні правопорушення, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, встановлено у частині першій статті 222 КУпАП.

За змістом цієї статті органи Національної поліції розглядають, зокрема, справи про адміністративні правопорушення, які виникають внаслідок порушення правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту. До переліку таких адміністративних правопорушень включено, зокрема, правопорушення, відповідальність за які встановлена частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 122 КУпАП.

Згідно з частиною другою статті 222 КУпАП, від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Таким чином, посилання позивача на необхідність складення відповідачем протоколу про адміністративне правопорушення не відповідає зазначеним вимогам законодавства, оскільки позивача притягнуто до відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, складення протоколу у яких у випадку винесення постанови на місці вчинення правопорушення законом не передбачено.

Виходячи з викладених положень законодавства, необгрунтованим є й посилання позивача на необхідність розгляду справи за місцезнаходженням відповідного органу поліції.

Вказаний висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 11 жовтня 2018 року у адміністративній справі №К/9901/18140/18, який визнав помилковими твердження позивача про те, що спірну постанову, винесену 07 квітня 2017 року, прийнято не «за місцем вчинення правопорушення», що, відповідно, суперечить висновку Конституційного Суду України, висловленому в рішенні від 26 травня 2015 року №5-рп/2015, оскільки різне правозастосування положень КУпАП зумовлено змінами у правовому регулюванні правовідносин, з яких виник спір у цій справі.

Верховний Суд зазначив, що на підставі Закону України від 14 липня 2015 року № 596-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» (набрав чинності з 8 серпня 2015 року; далі - Закон №596-VIII) до КУпАП внесено низку змін, зокрема статтю 258 цього Кодексу доповнено частиною другою такого змісту: «Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі» (пункт 38). У зв`язку з цим, за Законом №596-VIII частини другу - шосту слід вважати відповідно частинами третьою - сьомою.

Винесена відповідачем постанова у справі про адміністративне правопорушення узгоджуються з підходом Конституційного Суду України до тлумачення положень частини першої статті 276 КУпАП і не суперечать висновку цього Суду щодо випадків, коли застосування скороченого провадження при притягненні особи до адміністративної відповідальності є недопустимим.

Тому за встановлених у справі обставин, що є аналогічними обставинам у справі, що розглядається, Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про правомірність винесення постанови без складення протоколу про адміністративне правопорушення на місці зупинки транспортного засобу.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про правомірність дій відповідача щодо винесення постанови про адміністративне правопорушення без складення відповідного протоколу на місці зупинки транспортного засобу.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 2 ст.122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність водіїв, зокрема, за порушення правил розташування транспортних засобів на дорозі.

Згідно з пунктом 11.5 Правил дорожнього руху України, на дорогах, які мають дві і більше смуги для руху в одному напрямку, виїзд на крайню ліву смугу для руху в цьому ж напрямку дозволяється, якщо праві зайняті, а також для повороту ліворуч, розвороту або для зупинки чи стоянки на лівому боці дороги з одностороннім рухом у населених пунктах, коли це не суперечить правилам зупинки (стоянки).

У пункті 10.4 Правил дорожнього руху України зазначено, що перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою.

Згідно із ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі статтею 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Дослідивши долучені до матеріалів справи відеоматеріали, у яких зафіксовано рух автомобіля під керуванням позивача та іншого автомобіля, зупинка якого поліцейським не здійснювалась, у лівій смузі руху при вільній правій, а також місце зупинки автомобіля позивача біля приміщення посту поліції, наявність попереду зліва у напрямку руху автомобіля під керуванням позивача будівель, у тому числі торгівельного центру с.Коблеве, суд вважає, що вказані відеоматеріали не спростовують тверджень позивача про те, що він завчасно зайняв крайню ліву смугу для руху з метою здійснення маневру, пов`язаного із зміною напрямку руху, що передбачено приписами пункту 10.4 Правил дорожнього руху України.

Крім того, частиною третьою статті 283 КУпАП прямо передбачено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості, зокрема про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

За відсутності таких даних у оскаржуваній постанові відеозапис є неналежним та недопустимим доказом і не може бути взятий судом до уваги.

Підпунктом "б" пункту 9.2 Правил дорожнього руху України встановлено обов"язок водія подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом. Подавати сигнал покажчиками повороту або рукою належить завчасно до початку маневру (з урахуванням швидкості руху), але не менш як за 50-100 м у населених пунктах і за 150-200 м поза ними, і припиняти негайно після його закінчення (подавання сигналу рукою слід закінчити безпосередньо перед початком виконання маневру). Сигнал забороняється подавати, якщо він може бути не зрозумілим для інших учасників руху (п.9.4 Правил дорожнього руху України).

Правила дорожнього руху України не містять визначення відстані, на якій водій має завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині перед здійсненням повороту, або ж вимоги одночасності увімкнення сигналу повороту та зайняття відповідного крайнього положення.

Чинне законодавство не конкретизує термін «завчасно», і оцінка завчасності маневру різними учасниками дорожнього руху може бути протилежною з огляду на різні чинники, наприклад, навички та досвід керування транспортним засобом.

Твердження відповідача про те, що ОСОБА_1 зайняв ліву смугу без наміру здійснити поворот ліворуч (розворот), не підтверджуються жодними наявними в матеріалах справи доказами і ґрунтуються лише на припущеннях.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, саме відповідач зобов`язаний довести правомірність складання ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог ПДР, за що передбачена відповідальність КУпАП.

Таким чином, враховуючи, що будь-які докази, передбачені ст.251 КУпАП, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, відсутні, суд дійшов до висновку про відсутність обґрунтованих підстав вважати, що у діях позивача міститься склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Позовні вимоги в частині закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення не підлягають задоволенню, оскільки даний спір, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, є спором фізичної особи із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішення (акту індивідуальної дії) та не є справою про адміністративне правопорушення.

Адміністративні суди не наділені повноваженнями закривати провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП прийняття рішення про закриття справи про адміністративне правопорушення віднесено до повноважень органу (посадової особи), що розглядає справу про адміністративне правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 19-20, 25, 241-246, 286 КАС України, ст.ст.9, 251, 268, 280 КУпАП, суд -

у х в а л и в :

Позов задовольнити частково.

Скасувати постанову інспектора Управління патрульної поліції вМиколаївській області Ковширіна Сергія Олександровича про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАК №1541967 від 21 вересня 2019 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.2 ст.122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 425 грн.

У задоволенні інших вимог відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Дата складення повного тексту рішення 04 травня 2020 року.

Суддя: