Справа № 520/3938/2020
Суддя: Зоркіна Ю.В.
Дата ухвалення: 2020-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

29 квітня 2020 р. № 520/3938/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зоркіної Ю.В., розглянувши питання наявності підстав для відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Куп`янського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області (61200, м. Харків, майдан Конституції, б. 1, Палац праці, 3 під`їзд, 4 поверх, ) про визнання протиправними дії, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з зазначеним адміністративним позовом, у якому просить суд:

визнати протиправними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Куп`янського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області щодо припинення щомісячної страхової виплати з 01.06.2016;

зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Куп`янського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області поновити щомісячні страхові виплати та сплатити заборгованість за період з 01.06.2016.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач перебуває на обліку у відповідача як внутрішньо переміщена особа, однак з 01.06.2016 року до теперішнього часу страхові виплати не нараховуються і не виплачуються. Позивач вважає, що відповідач протиправно не виплачує щомісячні страхові виплати, тому просить суд визнати такі дії протиправними та зобов`язати відповідача поновити нарахування та виплату щомісячних страхових виплат та сплатити заборгованість з 01.06.2016 року.

Ухвалою від 30.03.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі без проведення судового засідання та повідомлення сторін, поновлено строк звернення до суду з даним позовом. В ухвалі запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження, які наявні у відповідача.

Від представника Управління надійшов відзив на позов, в якому останній зазначив, що позивач як внутрішньо переміщена особа, знаходився на обліку та отримував страхові виплати по червень 2016 року. Постановою управління припинено щомісячну страхову виплату позивачу на підставі його заяви. У період з червня 2016 позивач не звертався до жодного відділення Фонду за продовженням страхових виплат, як внутрішньо переміщена особа і не отримував страхові виплати тому, що не перебував на обліку у будь-якому відділенні Фонду, не виражав свою волю, як внутрішньо переміщена особа та не звертався до Фонду за продовженням страхових виплат. Посилаючись на приписи Постанов Кабінету Міністрів України, що регламентують соціальні виплати внутрішньо-переміщеним особам, відповідач вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

По суті заявлених позовних вимог суд зазначає наступне.

У період перебування на обліку в Куп`янському відділенні управління виконавчої дирекції ФСС України в Харківській області у період з 01.11.2014 по 31.05.2016 позивач отримував щомісячні страхові виплати внаслідок часткової чи повної втрати працездатності у зв`язку з професійним захворюванням.

З 01.06.2016 виплати позивачу припинені на підставі його особистої заяви від 26.05.2016 ( у зв`язку зі зміною місця проживання), що оформлено постановою відповідача від 01.06.2016 № 2024/40703/40703/7 (а.с.12).

Як на підставу відмови у задоволенні позовних вимог відповідач посилається на ту обставину, що на момент припинення соціальних виплат позивач втратив статус ВПО та відповідно право на отримання щомісячних страхових виплат, тоді як зміна місця проживання підпадає під дію п.6 ч.1 ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та є передумовою припинення соціальних виплат.

В Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (статті 1, 3 Конституції України).

Зазначені конституційні положення розвинуті в розділі II Конституції України «Права, свободи та обов`язки людини і громадянина». Тим самим право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Конституції України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Ні воєнний, ні надзвичайний стан в Україні в цілому, як і на окремих територіях Донецької та Луганської областей, не запроваджено.

Статтею 27 Закону України від 14 січня 1997 року № 16/98-ВР «Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначені підстави припинення виплат і надання соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням. Так, виплати та надання соціальних послуг, на які має право застрахована особа за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, може бути припинено: а) якщо виплати призначено на підставі документів, що містять неправдиві відомості; б) якщо страховий випадок стався внаслідок дії особи, за яку настає кримінальна відповідальність; в) якщо страховий випадок стався внаслідок умисної дії особи; г) внаслідок невиконання застрахованою особою своїх обов`язків щодо загальнообов`язкового державного соціального страхування; д) в інших випадках, передбачених законами.

Частиною першою статті 46 Закону України " Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" № 1105-XIV регламентовано, що страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються: 1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; 3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством.

На час припинення позивачу виплат, діяв Порядок призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затверджений Постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 27.04.2007 № 24, відповідно до п. 1.12, 3.4.3 якого страхова виплата може бути припинена у випадках, передбачених статтею 38 Закону та за умови неподання потерпілим Фонду щороку в грудні свідоцтва, якими засвідчується факт перебування його в живих, відповідно до Порядку здійснення страхових виплат, призначених у зв`язку з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, які спричинили втрату працездатності, особам, що виїхали за за межі України, затвердженого КМУ від 09.08.2001 № 998 (редакція статті 38 Закону до 01.01.2015 відповідала редакції статті 46, яка діє з 01.01.2015 та по теперішній час); страхова виплата проводиться протягом строку, на який встановлено МСЕК стійку втрату професійної працездатності. Строк проведення щомісячних страхових виплат продовжується з дня їх припинення і до часу, установленого при наступному огляді МСЕК, незалежно від часу звернення потерпілого до Фонду.

Отже, страхові виплати позивачу могли бути припинені лише за умов, визначених ч. 1 ст. 46 Закону № 1105-XIV та п.п.1.12, 3.4.3 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 27.04.2007 року № 24, що діяв на час припинення йому виплат.

Суд зауважує, що виходячи із правової, соціальної природи страхових виплат право громадянина на їх одержання не може пов`язуватися з такою умовою, як місце проживання та наявність/відсутність статусу внутрішньо переміщеної особи, постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначені страхові виплати, які є соціальною гарантією.

Крім того відмова особи від конституційних прав, до яких належить право на соціальний захист, є недійсною.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що відповідачем протиправно припинено виплату щомісячних страхових внесків позивачу.

Проте, суд звертає увагу на те, що у спірних правовідносинах відповідачем прийнято постанову від 21.06.2016 № 2024/40703/40703/7 про припинення щомісячної страхової виплати суд, керуючись ч. 2 ст. 9 КАС України з метою ефективного захисту прав позивача вважає за необхідне відновити порушене відповідачем право позивача на щомісячної страхової виплати, шляхом скасування вказаного рішення суб`єкта владних повноважень.

Отже, суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання неправомірними дій щодо припинення з 01.06.2016у виплати призначеної щомісячної страхової виплати охоплюється визнанням протиправності та скасуванням зазначеної постанови відповідача та поновлення права на щомісячні страхові виплати.

Вирішуючи позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача виплатити заборгованість по щомісячним страховим виплатам суд зважає на те, що відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов`язання відповідача вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли законом встановлені повноваження суб`єкта владних повноважень в імперативній формі, суд зобов`язує його прийняти конкретне рішення чи вчинити конкретну дію.

Натомість, у випадку, коли суб`єкт наділений певними дискреційними повноваженнями, суд повинен вказати на виявлені порушення при здійсненні таких повноважень та зазначити норму закону, яку суб`єкт владних повноважень (відповідач) повинен застосувати при вчиненні дій (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин.

Суд зазначає, що приписами п.2 р.1, п.1 р.3 Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення антитерористичної операції від 11.1.22014 № 20 ( у ред. на момент виникнення спірних правовідносин), п.3.1 Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для внутрішньо переміщених осіб від 12.12.2018 № 27 передбачено заявницький характер призначення та подовження раніше призначених щомісячних страхових виплат, який передбачає обов`язок потерпілого повідомити про зміну місця мешкання, звернутися до територіального органу по місту фактичного мешкання з заявою про призначення/подовження виплат та надати відповідний перелік документів.

Згідно відзиву на адміністративний позов, позивач після подання заяви про припинення страхових виплат не звертався до територіальних органів відповідача з заявою про поновлення виплат та не надавав документів, які б могли бути підставою для продовження йому страхових виплат.

Оскільки судовим розглядом встановлено, що позивач з заявою про поновлення щомісячних страхових виплат, після 01.06.2016 до відповідача не звертався, та відповідно останнім не перевірялась відсутність інших підстав для припинення щомісячних страхових виплат, суд не вбачає підстав для зобов`язання відповідача сплатити заборгованість, оскільки вказана вимога є передчасною.

Відповідно до ст.ст.7,9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч. 2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу в порядку, визначеному ст.139 КАС України

Керуючись ст.ст. 2, 6-10, 13-14, 77, 139, 242-246, 250, 255, 257-262, 295, п.15.5 Перехідних положень КАС України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати постанову від 01.06.2016 № 2024/40703/40703/7 про припинення щомісячної страхової виплати ОСОБА_1 з 01.06.2016;

Зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Куп`янського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області поновити ОСОБА_1 з 01.06.2016 щомісячні страхові виплати.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Куп`янського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп. на р/р UA0026001, код отримувача (ЄДРПОУ): 37993783, отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), класифікація доходів бюджету 22030106

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Роз`яснити , що строки, визначені в рішенні, обчислюється із врахуванням приписів Закону України № 540-IX від 30 березня 2020 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-2019)".

Суддя Зоркіна Ю.В.