Справа № 520/2385/2020
Суддя: Полях Н.А.
Дата ухвалення: 2020-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

30 квітня 2020 р. № 520/2385/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Полях Н.А., розглянувши в приміщенні суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Державної служби України з питань праці (м. Київ, вул. Десятина, буд. 14, 01601, ), Головного управління Держпраці у Харківській області (61002, м. Харків, вул. Алчевських, буд. 40, ) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання поновити на посаді та вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ від 06.02.2020 р. № 13-кт Державної служби України з питань праці про звільнення ОСОБА_1 та наказ від 06.02.2020 р. №08-03/28 Головного управління Держпраці у Харківській області про оголошення наказу про звільнення ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Державну службу України з питань праці поновити ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Головного управління Держпраці у Харківській області;

- запропонувати ОСОБА_1 посаду, на яку він може претендувати, з урахуванням його фаху, кваліфікації, досвіду трудової діяльності та працевлаштування на відповідну посаду, у разі його згоди, шляхом переведення;

- зобов`язати Державну службу України з питань праці відшкодувати ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 06.02.2020 року по дату ухвалення судового рішення по даній справі.

В обґрунтування позову зазначив, що звільнення з підстав, визначених у пунктах 1, 2 і 6 ст. 40 Кодексу законів про працю України допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу. Системний аналіз норм чинного законодавства свідчить про те, що законною підставою для звільнення позивача на підставі п. 1 ч. 1 ст. 88 Закону України "Про державну службу" є факт ненадання згоди про переведення на іншу роботу. Однак, Державна служба України з питань праці порушуючи вказані вище норми законодавства про працю звільнила позивача з посади, при цьому не повідомивши його за 30 календарних днів до запланованого звільнення, та не запропонувала жодну іншу посаду для його переведення, що свідчить про незаконне звільнення без наявності на те законних підстав. На підставі викладеного просив задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 26.02.2020 р. було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі.

Копія ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття спрощеного провадження у справі від 26.02.2020 р. була надіслана позивачу та отримана ним 06.03.2020р.

Копія ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття спрощеного провадження у справі від 26.02.2020 р. була надіслана першому відповідачу та отримана ним 02.03.2020 р.

Копія ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття спрощеного провадження у справі від 26.02.2020 р. була надіслана другому відповідачу та отримана ним 02.03.2020 р.

Державна служба України з питань праці надала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.12.2019 р. у справі №826/12050/15 на посаді першого заступника начальника Головного управління Держпраці у Харківській області поновлено ОСОБА_2 . В рішенні від 26.12.2019 р. суд допустив негайне виконання в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі. Виконуючи приписи чинного законодавства, а також рішення суду було поновлена на посаді ОСОБА_2 та одночасно звільнено з посади ОСОБА_1 . На підставі викладеного перший відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Головне управління Держпраці у Харківській області також надало відзив на позовну заяву, в якому зазначило, що згідно з п. 1 ст. 88 Закону України "Про державну службу" підставою для припинення державної служби у зв`язку з обставинами, що склалися незалежно від волі сторін, є поновлення на посаді державної служби особи, яка раніше її займала. Оскільки така підстава мала місце в даному випадку, то згідно із приписами чинного законодавства позивача було звільнене з посади. На підставі викладеного другий відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що перший відповідач повинен був за 30 календарних днів до дати запланованого звільнення, запропонувати позивачу переведення на іншу посаду з урахуванням його фаху, кваліфікації, досвіду трудової діяльності, і лише в разі його не згоди звільнити. На підставі викладеного просив задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Керуючись приписами ст.ст. 171, 257, 258 КАС України, суд зазначає, що розгляд позовної заяви здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно зі статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 229 КАС України, оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи згідно із приписами ст. 258 КАС України, то фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Судом встановлено, що 10.01.2019 року відповідно до наказу від 09.01.2019 р. №1-кт Державної служби України з питань праці та наказу від 10.01.2019 р. № 711-02/13 Головного управління Держпраці у Харківській області Гевояна Вадима Семеновича було призначено на посаду першого заступника начальника Головного управління Держпраці у Харківській області, як переможця конкурсу з випробуванням строком на п`ять місяців, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 5).

Однак, 06.02.2020 р. відповідно до наказу №13-кт Державної служби України з питань праці та наказу № 08-03/28 від 06.02.2020 р. позивача було звільнено з посади першого заступника начальника Головного управління Держпраці у Харківській області, у зв`язку із поновленням на посаді державної служби особи, яка раніше її займала, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 88 Закону України "Про державну службу".

Не погоджуючись із таким рішенням суб`єкта владних повноважень позивач звернувся за захистом порушених прав до Харківського окружного адміністративного суду.

Суд з приводу спірних відносин зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини регулюються як загальними нормами трудового законодавства - КЗпП України, так і спеціальним законодавством, яким, у даному випадку, є Закон України "Про державну службу" від 10.12.2015 року №889-VIII, оскільки позивач проходить державну службу.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про державну службу", державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, визначних частиною першою цієї статті.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Згідно з п.7 ч.1 ст.4 Закону України "Про державну службу", державна служба здійснюється з дотриманням принципу забезпечення рівного доступу до державної служби - заборона всіх форм та проявів дискримінації, відсутність необґрунтованих обмежень або надання необґрунтованих переваг певним категоріям громадян під час вступу на державну службу та її проходження.

За змістом ч.ч. 7-8 ст. 11 Закону України "Про державну службу", захист права на державну службу, порушені права державного службовця підлягають безумовному поновленню, а перешкоди в реалізації цих прав - усуненню. Заявник має право оскаржити рішення, дії чи бездіяльність державних органів та їх посадових осіб, що перешкоджають реалізації прав, наданих йому цим Законом, до суду.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Частиною 1 статті 83 Закону України "Про державну службу" визначено перелік підстав припинення державної служби:

1) у разі втрати права на державну службу або його обмеження (стаття 84 цього Закону);

2) у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби (стаття 85 цього Закону);

3) за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону);

4) за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону);

5) у разі настання обставин, що склалися незалежно від волі сторін (стаття 88цього Закону);

6) у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв`язку із зміною її істотних умов (стаття 43 цього Закону);

7) у разі досягнення державним службовцем 65-річного віку, якщо інше не передбачено законом;

8) у разі застосування заборони, передбаченої Законом України "Про очищення влади".

Аналіз зазначених законодавчих приписів дає підстави для висновку, що ст. 87 Закону України "Про державну службу" регламентує особливості припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 83 вищенаведеного Закону, державна служба припиняється у разі настання обставин, що склалися незалежно від волі сторін (ст. 88 цього Закону). Ст. 88 вказаного Закону достатньо чітко регламентує особливості припинення державної служби у зв`язку з обставинами, що склалися незалежно від волі сторін.

Так, судом встановлено настання випадку передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 83 Закону України Закону України "Про державну службу", а саме рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.12.2019 р. у справі №826/12050/15 адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано наказ № 187-к від 09.06.2015 р. заступника Голови комісії з реорганізації Держгірпромнагляду України І.Г. Калиновської про звільнення ОСОБА_2 з посади першого заступника начальника Територіального управління Держгірпромнагляду у Харківській області відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату працівників. Зобов`язано Державну службу України з питань праці поновити ОСОБА_2 на роботі на аналогічній посаді першого заступника начальника Головного управління Держпраці у Харківській області. Зазначене рішення допущено до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі.

Ст. 87, 88 містяться в розд. IX "Припинення державної служби" Закону України "Про державну службу". Вказаний розділ розпочинається зі ст. 83, яка визначає 9 різних випадків припинення особою державної служби, за кожним з яких окремо в кожній наступній статті (в тому числі у ст. 87, 88) розд. ІХ Закону України "Про державну службу" визначаються різні підстави та порядок припинення особою державної служби.

Щодо конкуренції норм Кодексу законів про працю України та Закону України "Про державну службу", то спеціальних нормам в частині визначення підстав припинення державної служби для особи є норми Закону України "Про державну службу".

Вищий адміністративний суд Україні в інформаційному листі "Про розв`язання спорів, що виникають з відносин публічної служби" 26.05.2010 р. №753/11/13 10 зауважив, що під час вирішення спорів щодо звільнення державних службовців пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовані спірні відносини, а також коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі. Тому якщо у спеціальному законі не передбачається або прямо забороняється застосування норм трудового законодавства, то особа може бути звільнена виключно з підстав, передбачених цими законами.

Окрім того, листом Міністерства юстиції від 26.12.2008 р. № 758-0-2-08-19 "Щодо практики застосування права у випадку колізії", зазначено, що при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом.

Таким чином, гарантії, передбачені Кодексу законів про працю України не можуть поширювати свою дію на відносини припинення державної служби у зв`язку з обставинами, що склалися незалежно від волі сторін, які передбачені ст. 88 Закону України "Про державну службу". Адже цією статтею чітко передбачається, що однією з підстав для припинення державної служби у зв`язку з обставинами, що склалися незалежно від волі сторін, є поновлення на посаді державної служби особи, яка раніше її займала.

Отже, дія норм законодавства про працю, зокрема ч. 2 ст. 40 Кодексу законів про працю України, в якій зазначено, що звільнення через поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу, допускається в тому випадку, якщо працівника за його згодою неможливо перевести на іншу роботу, не поширюється у частині відносин припинення державної служби на підставі п. 1 ч. 1 ст. 88 Закону України "Про державну службу", в якій вищевказане правило не передбачається.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Розподіл судових витрат не відбувається, оскільки позивач є звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір".

На підставі викладеного та, керуючись приписами ст.ст. 8, 9, 10, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 257, 258, 262, 278 КАС України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Державної служби України з питань праці (м. Київ, вул. Десятина, буд. 14, 01601, ), Головного управління Держпраці у Харківській області (61002, м. Харків, вул. Алчевських, буд. 40, ) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання поновити на посаді та вчинити певні дії відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до приписів п. 3 Прикінцевих положень до КАС України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Повний текст рішення складено 30 квітня 2020 року.

Суддя Н.А. Полях