Справа № 420/2332/20
Суддя: Бжассо Н.В.
Дата ухвалення: 2020-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2332/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2020 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бжассо Н.В.,

розглянув в порядку письмового провадження в м. Одеса за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення від 21.02.2020 року № 43 та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, за результатом розгляду якого позивач просить суд:

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 21.02.2020 року № 43 про відмову в призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ) призначити з 19.02.2020 року та виплатити ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) пенсію за вислугу років відповідно до п. «г» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зарахувавши до його пільгового стажу період роботи з 15.01.1997 року по 15.07.1997 року на посаді докера-механізатора в ТОВ фірма «Трансскладсервіс».

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що по досягненню пенсійного віку він звернувся до Суворовського відділу обслуговування громадян (сервісного центру) Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою від 19.02.2020 року про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «г» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». До заяви надано трудову книжку, оформлену 27.08.1982 року, в якій в п. 19 зазначено, що згідно наказу № 19-к від 05.12.1996 року, позивача з 05.12.1996 року прийнято на роботу підприємством «Трансскладсервіс» вантажником. Згідно наказу № 1-к від 15.01.1997 року, позивача переведено на посаду докера-механізатора з 15.01.1997 року. В п. 21 трудової книжки зазначено, що наказом № 17-к від 15.07.1997 року позивача звільнено за власним бажанням в порядку ст. 38 КЗпП України. Згідно записів трудової книжки № 22-25 позивач у період з 11.02.1998 року по 14.02.2020 року працював докером-механізатором на ТОВ «Металзюерайн Корп ЛТД». Також, відповідачу надано додаткові документи. 21.02.2020 року ГУ ПФУ в Одеській області прийнято рішення № 43 про відмову в призначенні пенсії. Зазначене рішення обґрунтоване відсутністю необхідного спеціального стажу роботи позивача. Період роботи з 15.01.1997 року по 15.07.1997 року на ТОВ фірма «Трансскладсервіс» на посаді докера-механізатора не зараховано до спеціального стажу, оскільки він не підтверджений пільговою довідкою. Позивач не погоджується з зазначеним рішенням та вважає його протиправним, оскільки основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, яка належним чином оформлена та містить всі необхідні записи про стаж роботи позивача.

Ухвалою суду від 20.03.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 21.04.2020 року.

14.04.2020 року від представника відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, з огляду на який з позовними вимогами управління не погоджується. Представник відповідача зазначає, що підставою для відмови у призначенні пенсії позивачу стала відсутність необхідного спеціального стажу 20 років, оскільки період роботи з 15.01.1997 року по 15.07.1997 року у фірмі «Трансскладсервіс» не враховано до спеціального стажу, оскільки цей період не підтверджений пільговою довідкою. Представник відповідача зазначає, що ТОВ фірма «Трансскладсервіс» не виключена з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій, проте, за результатом виходу спеціалістів управління за юридичною адресою підприємства складено акт № 5 від 30.05.2018 року про відсутність за юридичною адресою ТОВ «Трансскладсервіс». По даним Державного архіву Одеської області та Департаменту архівної справи та діловодства, документи на зберігання ТОВ фірмою «Трансскладсервіс» не надавались. Також, представник відповідача зазначає, що вимога позивача про зобов`язання відповідача призначити пенсію за вислугу років до задоволення не належить, оскільки призведе до втручання у дискреційні повноваження відповідача.

Від позивача засобами електронного зв`язку надійшла заява про розгляд справи в порядку письмового провадження.

17.04.2020 року від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Суд розглянув матеріали справи, всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінив надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності та робить наступні висновки.

19.02.2020 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до ГУ ПФУ в Одеській області про призначення пенсії за вислугу років на пільгових умовах. До заяви додано: довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, паспорт серії НОМЕР_2 , трудову книжку, військовий квиток № НОМЕР_3 , диплом (свідоцтво, атестат) про навчання № 25/03, № 961160, довідка із СПОВ про заробітну плату з 01.07.2000 року по день звернення, довідка про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000 року № 3308-п-11.1-21, довідка статистики та 2 архівів, довідка про прийняття на роботу, довідки, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, заява про спосіб виплати пенсії.

Згідно з розпискою-повідомленням, ГУ ПФУ в Одеській області зробило висновок про недостатність пільгової довідки за період з 15.01.1997 року до 15.07.1997 року для призначення пільгової пенсії.

19.02.2020 року позивач надав до ГУ ПФУ заяву, в якій вказав, що основним документом для призначення пенсії є трудова книжка. Підприємство «Трансскладсервіс» є діючим, проте, відсутнє за юридичною та фактичною адресою.

21.02.2020 року ГУ ПФУ в Одеській області прийнято рішення № 43 про відмову у призначенні пенсії. У рішенні вказано, що страховий стаж роботи позивача складає 38 років 02 місяці 21 день, стаж докером-механізатором комплексної бригади 19 років 8 місяців 1 день.

Згідно з листом ГУ ПФУ в Одеській області № 1549-1496/П-02/8-1500/20 від 03.03.2020 року, період роботи позивача з 15.01.1997 року по 15.07.1997 року у фірмі «Трансскладсервіс» не враховано до спеціального стажу, оскільки цей період не підтверджений пільговою довідкою.

Згідно з п. п. 2, 2-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Згідно з п. «г» ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", право на пенсію за вислугу років мають: г) механізатори (докери-механізатори) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах - після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 637).

Пунктами 1, 2 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з п. 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Приписами п. 20 Порядку № 637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5).

Судом встановлено, що позивач на підтвердження факту роботи у фірмі «Трансскладсервіс» у період з 15.01.1997 року по 15.07.1997 року на посаді докера-механізатора надав копію трудової книжки від 27.08.1982 року.

Суд встановив, що у трудовій книжці під номером 20 наявний запис від 15.01.1997 року про переведення позивача у фірмі «Трансскладсервіс» на посаду докера-механізатора на підставі наказу № 1-к від 15.01.1997 року.

Відповідно до запису номер 21 в трудовій книжці, позивач звільнений з посади докера-механізатора 15.07.1997 року за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України на підставі наказу № 17-к від 15.07.1997 року.

Записи в трудовій книжці про роботу позивача в фірмі «Трансскладсервіс» засвідчені печаткою підприємства та підписом посадової особи підприємства.

Відповідно до п. 1.1 розділу 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 N 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за N 110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Пунктами 2.3, 2.4 розділу 2 вказаної Інструкції передбачено, що записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Суд зазначає, що надана позивачем трудова книжка, оформлена згідно з вимогами чинного законодавства, містить всі необхідні записи, які вчинені в хронологічному порядку.

Крім цього, суд зазначає, що згідно з п.п.4 п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Суд зазначає, що вимоги пункту 20 Порядку № 637 про надання уточнюючих довідках застосовуються у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, тоді як суд встановив, що трудова книжка позивача містить всі необхідні відомості для зарахування періоду роботи з 15.01.1997 року до 15.07.1997 року до спеціального стажу.

Відповідно до висновків Верховного суду, що наведені у постанові від 21 лютого 2018 року у справі № 687/975/17, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Враховуючи вищевикладене, суд робить висновок про наявність підстав для задоволення вимоги позивача про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 21.02.2020 року № 43 про відмову в призначенні пенсії.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ) призначити з 19.02.2020 року та виплатити ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) пенсію за вислугу років відповідно до п. «г» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зарахувавши до його пільгового стажу період роботи з 15.01.1997 року по 15.07.1997 року на посаді докера-механізатора в ТОВ фірма «Трансскладсервіс», суд зазначає наступне.

Вирішення питань щодо призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «г» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», належить до виключної компетенції відповідача.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Як зазначив Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

На цій підставі адміністративні суди, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим статтею 2 КАС України критеріям, не втручаються у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями

При цьому, відповідно до положень ст. 9 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи, що єдиною підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії за вислугу років стало неврахування до пільгового стажу періоду роботи з 15.01.1997 року по 15.07.1997 року, що суд визнав протиправним та спростував у рішенні, суд робить висновок, що вимога позивача про зобов`язання відповідача призначити та виплатити пенсію є такою, що належить до задоволення та не передбачає втручання суду у дискреційні повноваження відповідача, оскільки у даному випадку у відповідача відсутнє право діяти на власний розсуд та відмовити позивачу у призначенні пенсії, тобто існує лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки відповідача..

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, суд робить висновок, що адміністративний позов ОСОБА_1 належить до задоволення.

Керуючись ст.ст.2, 3, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 205, 243, 245, 246, 250, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення від 21.02.2020 року № 43 та зобов`язання вчинити дії.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 21.02.2020 року № 43 про відмову в призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ) призначити з 19.02.2020 року та виплатити ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) пенсію за вислугу років відповідно до п. «г» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зарахувавши до його пільгового стажу період роботи з 15.01.1997 року по 15.07.1997 року на посаді докера-механізатора в ТОВ фірма «Трансскладсервіс».

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України через Одеський окружний адміністративний суд до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Процесуальні строки, визначені рішенням суду застосовуються з урахуванням п. 3 розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України.

Позивач ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (адреса: вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107, ).

Повний текст рішення складений та підписаний судом 30 квітня 2020 року.

Суддя Н.В. Бжассо

.