Справа № 734/244/20
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Бараненко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2020 року Справа № 734/244/20

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Лічевецького І.О., Мєзєнцева Є.І.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу поліцейського взводу № 1 роти № 2 батальйону управління патрульної поліції в Чернігівській області Гордієнка Ярослава Сергійовича на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 13 березня 2020 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до поліцейського взводу № 1 роти № 2 батальйону

управління патрульної поліції в Чернігівській області Гордієнка Ярослава Сергійовича

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ :

Історія справи.

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до поліцейського взводу № 1 роти № 2 батальйону управління патрульної поліції в Чернігівській області Гордієнка Ярослава Сергійовича (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови від 26.01.2020 серії ЕАК № 2026155 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 13 березня 2020 року адміністративний позов було задоволено частково: постанову від 26.01.2020 серії ЕАК № 2026155 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху - скасовано, а справу про накладення адміністративного стягнення за частиною першою статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_1 надіслано на новий розгляд до Управління патрульної поліції в Чернігівській області.

У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана позивачем постанова не є обґрунтованою та винесена передчасно, оскільки відповідачем не було дотримано вимог ст.ст. 251, 252, 280, 285 КУпАП, а також з того, що на відеозаписах з нагрудної персональної боді-камери DSJX300024_000024 зафіксовано не весь безперервний час спілкування відповідача з позивачем при складанні оскаржуваної постанови та містяться періоди, коли відеозапис не відбувався, а позивач зазначив, що запис не є безперервним і відсутня частина запису де він заявляв клопотання про відкладення розгляду справи для залучення захисника, і що відповідачем було порушено право позивача на захист та порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що позивач у своєму позові не заперечує факт вчинення ним правопорушення, за яке його притягнуто до відповідальності та яке встановлено в оскаржуваній ним постанові і підтверджується відповідними доказами.

Крім того, апелянт зазначає, що жодною нормою КУпАП не передбачено необхідності здійснення відеозапису всієї процедури розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності і що законодавством вимагається доведення саме факту вчинення відповідного правопорушення, який в даному випадку підтверджується відеозаписом, наданим суду.

При цьому, апелянт наполягає на тому, що рішення суду першої інстанції ухвалено з формальних підстав, та звертає увагу на те, що КУпАП не передбачає необхідності врахування характеру вчиненого правопорушення, особи правопорушника, ступеня її вини, майнового стану, обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність при накладенні стягнень за правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.04.2020 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на необґрунтованості доводів апеляційної скарги та стверджуючи, зокрема, про те, що відеозапис розгляду справи про адміністративне правопорушення повинен бути безперервним, що відповідачем було безпідставно зупинено його транспортний засіб, а також, що вимога зупинитися була у формі прохання.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 26.01.2020 позивач, керуючи транспортним засобом УАЗ днз НОМЕР_1 , рухався по автодорозі М.01 в с. Кіпті Козелецького району Чернігівської області та об 11:04:43 год. був зупинений відповідачем.

26.01.2020 в 11:38:41 поліцейським УПП в Чернігівській області 1-го батальйону, 2-ї роти молодшим лейтенантом поліції Гордієнко Я.С. було винесено постанову серії ЕАК №2026155 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою встановлено факт керування позивачем транспортним засобом, в якого відсутній передбачений конструкцією задній правий бризковик, що є порушенням п. 31.4.7 «е» ПДР.

За вказане порушення ПДР України зазначеною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. на підставі частини першої статті 121 КУпАП.

Позивач, вважаючи зазначену постанову протиправною, звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), Законами України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 р. № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII), «Про дорожній рух» від 30.06.1993 р. № 3353-XII (далі - Закон № 3353-ХІІ), Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою КМУ від 10.10.2001 р. № 1306 (далі - ПДР), Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом МВС України від 07.11.2015 р. № 1395 (далі - Інструкція № 1395).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У частині першій статті 3 Закону № 580-VIII закріплено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 16 Закону № 3353-ХІІ передбачено, що водій має право знати причину зупинки транспортного засобу посадовою особою державного органу, яка здійснює нагляд за дорожнім рухом, а також прізвище і посаду цієї особи.

У пункті 1 частини першої статті 35 Закону № 580-VIII визначено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Відповідно до п.п. 31.4.7 «е» ПДР забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: відсутні інші елементи конструкції, а саме передбачений конструкцією бампер або задній захисний пристрій, грязезахисні фартухи і бризковики.

Відповідно до частини першої статті 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На підставі частини першої статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, серед іншого, справи про адміністративні правопорушення, зокрема передбачені ч. 6 ст. 121 цього Кодексу.

Пунктом 5 розділу IV Інструкції № 1395 передбачено, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складається у письмовій формі або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

У ст. 276 КУпАП визначено місце розгляду справи про адміністративне правопорушення. Так, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція, матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі визначає Інструкція № 1395.

У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу (пункт 4 розділ 1 Інструкції № 1395).

Пункт 1 розділу ІІІ Інструкції № 1395 передбачає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ст. 121 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення (пункт 2 розділу ІІІ Інструкції № 1395).

У ст. 245 КУпАП закріплено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Водночас, статтею 33 КУпАП передбачено, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).

Висновки суду апеляційної інстанції.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що керування транспортним засобом за наявності технічних несправностей, зокрема відсутності бризковика, є підставою для притягнення особи до відповідальності за частиною першою статті 121 КУпАП.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу, що матеріалами справи про адміністративне правопорушення, складеними відповідачем, зокрема відеозаписом з нагрудної боді-камери інспектора поліції СВ024 та постановою від 26.01.2020 серії ЕАК № 2026155 про притягнення позивача до відповідальності, підтверджується факт порушення ним п. 31.4.7 «е» ПДР, а саме керування транспортним засобом, в якого відсутній задній бризковик.

При цьому, у вказаній постанові зазначено засіб відеофіксації правопорушення, а саме СВ024, що відповідає реквізитам боді-камери позивача, за допомогою якої здійснено відеофіксацію спірного правопорушення.

Разом з тим, апеляційний суд відзначає, що під час зупинки транспортного засобу позивача йому були роз`яснені наявні в нього відповідні процесуальні права, зокрема надавати пояснення, але як вбачається з постанови від 26.01.2020 серії ЕАК № 2026155 про притягнення його до відповідальності, позивач таким правом не скористався (жодні заперечення / пояснення позивача щодо вказаного порушення ПДР, за яке його притягнуто до відповідальності, та/або процедури розгляду його справи тощо у такій постанові відсутні /т.1 а.с. 19/).

Водночас, судова колегія зазначає, що реалізація особою наданих їй прав залежить від її власного волевиявлення.

У свою чергу, доводи позивача про те, що на його транспортному засобі бризковик був наявний, але пошкоджений, а також те, що відповідачем було порушено його процесуальні права, зокрема право на захист, а саме проігноровано заявлене ним клопотання про залучення захисника та відкладення розгляду його справи, не підтверджуються жодними доказами та, навпаки спростовуються зазначеними вище матеріалами справи про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що регламентована частиною другою статті 77 КАС України презумпція винуватості суб`єкта владних повноважень - відповідача у справі не є абсолютною і, згідно з приписами частини першої вказаної норми, позивач також повинен надати суду докази тих обставин, на які він посилається.

Твердження позивача про те, що відповідачем було здійснено безпідставну зупинку його транспортного засобу, судова колегія вважає необґрунтованими, оскільки пунктом 1 частини першої статті 35 Закону № 580-VIII прямо передбачено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив ПДР.

Посилання позивача на те, що відеофіксація розгляду його справи про адміністративне правопорушення здійснювалася відповідачем фрагментарно і на відеозаписі, наданому суду, містяться лише її окремі частини, апеляційний суд приймає до уваги, але зазначає, що жодною нормою законодавства не передбачено вимоги щодо безперервності відеозапису з нагрудної камери інспектора поліції.

З огляду на зазначене, судова колегія вважає, що в цьому випадку відповідачем доведено факт порушення позивачем п. 31.4.7 «е» ПДР та правомірність притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 121 КУпАП.

З приводу посилань позивача на те, що відповідачем не було з`ясовано можливості передачі спору для вирішення громадською організацією чи трудовим колективом або можливості звільнення від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю правопорушення, колегія суддів зазначає, що за виниклих правовідносин вирішення питання щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення ПДР та щодо можливості його звільнення від такої відповідальності за малозначністю належало до дискреційних повноважень відповідача, які й були ним реалізовані.

Посилання позивача на те, що відповідачем не було здійснено повного та всебічного розгляду його справи про адміністративне правопорушення та накладено штраф без урахування всіх необхідних обставин, зокрема тих, що пом`якшують відповідальність, не надають достатніх правових підстав для скасування спірної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, оскільки застосоване відповідачем стягнення відповідає характеру та виду вчиненого позивачем порушення ПДР.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що у відповідності до статті 33 КУпАП при накладенні стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху не вимагається врахування характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеня його вини, майнового стану, обставин, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Надаючи оцінку всім доводам учасників цієї справи, судова колегія приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність достатніх правових підстав для задоволення позову в цій справі та вважає, що судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, апеляційна скарга поліцейського взводу № 1 роти № 2 батальйону управління патрульної поліції в Чернігівській області Гордієнка Ярослава Сергійовича підлягає задоволенню, рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 13 березня 2020 року - скасуванню, а адміністративний позов - залишенню без задоволення.

Розподіл судових витрат.

У зв`язку з тим, що на підставі ст. 288 КУпАП судовий збір сторонами в цій справі не сплачувався, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу поліцейського взводу № 1 роти № 2 батальйону управління патрульної поліції в Чернігівській області Гордієнка Ярослава Сергійовича - задовольнити.

Рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 13 березня 2020 року - скасувати.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до поліцейського взводу № 1 роти № 2 батальйону управління патрульної поліції в Чернігівській області Гордієнка Ярослава Сергійовича про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Судове рішення виготовлено 04 травня року.

Головуючий суддя

Судді: