Справа № 280/544/20
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2020-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 травня 2020 року м. Дніпросправа № 280/544/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Комар Н.В.

розглянувши в режимі відеоконференції

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2020 року (головуючий суддя Максименко Л.Я.)

у справі № 280/544/20

за позовом ОСОБА_1

до Вознесенівського відділу Державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2

про визнання протиправними та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Вознесенівського відділу Державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), за участю третьої особи ОСОБА_2 , в якому просив визнати протиправними та скасувати постанови старшого державного виконавця Вознесенівського відділу Державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Петренко О.С. про накладення на ОСОБА_1 штрафів, а саме:

постанову від 14.09.2018 у виконавчому провадженні №45370940 про накладення двох штрафів у загальному розмірі 21990,72 грн.

постанову від 17.09.2018 у виконавчому провадженні №45514162 про накладення двох штрафів у загальному розмірі 15099,55 грн.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 07.02.2020, адміністративний позов залишено без розгляду, у зв`язку з пропуском строку звернення до суду з позовом.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду. В апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено всі обставити та доводи позивача. Позивач стверджує, що не знав про існування спірних постанов, та не ознайомлювався з ними до 09.01.2020, у зв`язку з чим, вважає, що ним не попущено строк звернення до суду.

Відповідачем поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а ухвалу залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Згідно ч.1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законам.

За загальними правилами відповідно до ч.2 ст.122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Між тим, ч.1 ст. 287 КАС України визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно п. 1 ч.2 ст. 287 КАС України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.3 ст.123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Аналіз наведених вище правових норм дає підстави для висновку, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли особа дізналася про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення її прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

В свою чергу, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Суд апеляційної інстанції також вважає за необхідне зазначити, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників судового процесу та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників судового процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Предметом спору у цій справи є правомірність постанов державного виконавця про накладення штрафу відповідно до ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження»:

від 14.09.2018 ВП № 45370940 - в межах виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-2487, виданого 29.10.2008 Орджонікідзевським районним судом м.Запоріжжя, - штраф в загальному розмірі 21990,72 грн. на користь стягувача - ОСОБА_2 . (а.с.9);

від 17.09.2018 ВП № 45514162 - в межах виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-2700/2006, виданого 11.12.2006 Орджонікідзевським районним судом м.Запоріжжя, - штраф в загальному розмірі 15099,55 грн. на користь стягувача - ОСОБА_2 (а.с.10).

З позовом про оскарження означених постанов позивач звернувся 20.01.2020, зазначаючи в позовній заяві, що про ці постанови представник позивача дізнався 09.01.2020 під час ознайомлення з матеріалами зведеного виконавчого провадження ВП № 55992920.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що про порушення своїх прав винесеними постановами про накладення штрафу позивач дізнався чи міг дізнатися 18.09.2018.

Позивач, відхиляючи сам факт пропуску строку, разом з тим, просить суд поновити строк звернення із позовом до суду, однак в обґрунтування клопотання не зазначає жодних об`єктивних причин, які б перешкоджали йому на протязі маже 16 місяців звернутися із позовом до суду. Не встановив таких обставин і суд першої інстанції.

З огляду на фактичні обставини справи, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається і позивачем не заперечується, що 18.09.2018 позивач був на особистому прийомі у державного виконавця, яким прийнято до виконання вказані вище виконавчі документи. Як зазначає відповідач, на цьому прийомі позивач ознайомився з постановами про накладення штрафу від 14.09.2018, від 17.09.2018 та отримав їх, про що свідчить підпис позивача на супровідних листах від 14.09.2018 вих. № 49088, 17.09.2018 вих. № 49121.

Позивач заперечує факт обізнаності існування оскаржуваних постанов до 09.01.2020, вказуючи, що ним 18.09.2018 було отримано лише самі супровідні листи без постанов про накладення штрафу. До 09.01.2020 позивач не знав про існування цих постанов та не ознайомлювався з ними.

Відповідно до супровідного листа від 14.09.2018 № 49088 Вознесенівський відділ державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, керуючись ст.28 Закону України «Про виконавче провадження», направляє для виконання та відома постанову від 14.09.2018, винесену при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-2487 від 29.10.2008, що виданий Орджонікідзевським районним судом м.Запоріжжя. На цьому супровідному листі міститься відмітка « 18.09.2018 отримав ОСОБА_1 » та його підпис (а.с.39).

Відповідно до супровідного листа від 17.09.2018 № 49121 Вознесенівський відділ державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, керуючись ст.28 Закону України «Про виконавче провадження», направляє для виконання та відома постанову від 17.09.2018, винесену при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-2700/2006 від 11.12.2006, що виданий Орджонікідзевським районним судом м.Запоріжжя. На цьому супровідному листі міститься відмітка « 18.09.2018 отримав ОСОБА_1 » та його підпис (а.с.29).

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Судом встановлено, що дійсно супровідні листи від 14.09.2018 та від 17.09.2018 не містять повної інформації про документ, який надсилається, зокрема, назва «постанова про накладення штрафу», та не зазначено на скількох сторінках додається документ.

Разом з тим, докази існування у матеріалах виконавчих проваджень ВП № 45370940 - з примусового виконання виконавчого листа № 2-2487, виданого 29.10.2008, ВП № 45514162 - з примусового виконання виконавчого листа № 2-2700/2006, виданого 11.12.2006, інших постанов від 14.09.2018 та від 17.09.2018, відповідно, ніж постанови про накладення штрафу, у даній адміністративній справі відсутні, сторонами не подані.

Апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що вказані вище недоліки в оформлені супровідних листів не спростовують, що саме 18.09.2018 позивач на особистому прийомі у державного виконавця міг дізнатися про порушення своїх прав винесеними постановами від 14.09.2018 та від 17.09.2018, про наявність яких було фактично доведено до відома ОСОБА_1 , що підтверджено як змістом цих супровідних листів, так і особистим підписом позивача на них.

Навіть отримуючи лише супровідні листи, як про це стверджує представник позивача, ОСОБА_1 не був позбавлений визначеного ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» права ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, а також отримувати документи, про які він розписується, в іншому випадку проявлена позивачем байдужість не може розцінюватись як поважна причина пропуску строку для оскарження постанов про накладення штрафу.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що саме починаючи з 18.09.2018 позивач міг бути обізнаний про оскаржувані постанови і саме з цього часу почав спливати десятиденний строк, визначений ст. 287 КАС України.

Матеріали справи не містять доказів наявності непереборних обставин, що унеможливили своєчасне звернення позивача до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову.

Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2020 року у справі № 280/544/20 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко