Справа № 161/2910/20
Суддя: Присяжнюк Л. М.
Дата ухвалення: 2020-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 161/2910/20
Провадження № 2-а/161/174/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2020 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого - судді Присяжнюк Л.М., за участю секретаря судового засідання Кубяк О.В., позивача ОСОБА_1 , розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Інспектора третьої роти першого батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Алексюка Івана Георгійовича, Управління патрульної поліції у Волинській області про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

21 лютого 2020 позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування підстав позову позивач посилається на неналежність винесеної постанови, зокрема на не зазначенні у ній доказів на вчинення ним адміністративного правопорушення.

Просить суд визнати протиправною та скасувати постанову відповідача серії ЕАК №2115913 від 16 лютого 2020 року.

Ухвалою суду від 25 лютого 2020 року в якості другого відповідача залучено Управління патрульної поліції у Волинській області.

В судовому засіданні позивач свій позов підтримав. Додатково наполягав на тому, що суд не має права брати до уваги відзив відповідачів, а також його клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки вони подані особою, яка не є адвокатом, а додані довіреності належним чином не посвідчені.

Суд відмовляє у задоволенні вказаного клопотання позивача, оскільки відповідно до ч.2 ст.57 КАС України у справах незначної складності та в інших випадках, визначених цим Кодексом, представником може бути фізична особа, яка відповідно до частини другої статті 43 цього Кодексу має адміністративну процесуальну дієздатність.

Оскільки ця справа незначної складності і розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, представником у ній може бути будь-яка фізична особа, яка має адміністративну процесуальну дієздатність, а не тільки адвокат.

До того ж, додана до матеріалів справи довіреність відповідача належним чином посвідчена (а.с. 13).

У письмовому відзиві представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позову. Також заявив письмове клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з введенням в Україні карантину.

Суд відмовляє у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки доданих матеріалів достатньо для вирішення справи.

Заслухавши позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, з таких підстав.

Судом встановлено, що 16 лютого 2020 року Інспектором третьої роти першого батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Алексюком Іваном Георгійовичем була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК №2115913, в якій зафіксовано, що 16 лютого 2020 року о 10 год. 51 хв. у м. Луцьку по вул. Клима Савури, 22, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Skoda Octavia A7, НОМЕР_1 , не виконав вимогу знаку 5.5 «дорога з одностороннім рухом» та здійснив проїзд даної вулиці на зустріч загальному потоку, чим порушив п.8.4 «ґ)» ПДР. У зв`язку з цим, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн.

В першу чергу суд вважає за необхідним відмовити у задоволенні позову до Інспектора третьої роти першого батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Алексюка Івана Георгійовича, оскільки він не є належним відповідачем у цій справі, а за змістом ст.222 КУпАП належним відповідачем у даному спорі є орган Національної поліції, тобто другий відповідач - Управління патрульної поліції у Волинській області, від імені якого і винесена оскаржувана постанова.

Щодо позовних вимог до належного відповідача - Управління патрульної поліції у Волинській області, суд зазначає наступне.

Як слідує з наданого відповідачем відеозапису події, у зазначених в постанові місці та часі, позивач дійсно рухався на автомобілі Skoda Octavia A7 НОМЕР_1 по вулиці Клима Савури в м. Луцьку з одностороннім рухом, у зв`язку з чим був зупинений працівниками поліції.

Більше того, сам позивач у судовому засіданні під технічний запис судового засідання підтвердив, що дійсно він рухався по вул. Клима Савури в м. Луцьку з одностороннім рухом, у зв`язку з чим був зупинений працівниками поліції.

Частиною першою статті 78 КАС України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Оскільки обставини руху позивача по ділянці вул. Клима Савури в м. Луцьку з одностороннім рухом, ним не заперечуються, ці обставини додатковому доказуванню не підлягають і вважаються встановленими судом.

Зважаючи на вищевикладене, оскільки під час судового розгляду знайшли своє підтвердження доводи відповідача про вчинення позивачем руху по ділянці вул. Клима Савури в м. Луцьку з одностороннім рухом, суд дійшов висновку, що спірна постанова винесена правомірно та обґрунтовано.

Формальні посилання позивача на відсутність в оскаржуваній постанові посилань на відеозапис події, суд до уваги не бере, оскільки факт вчинення ним адміністративного правопорушення підтверджується не тільки цим відеозаписом, але, власне, і його поясненнями суду, які він надавав під час винесення спірної постанови.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тих однак, щоб стягнення не було посилено.

Оскільки судом на підставі наданих доказів встановлена обґрунтованість та правомірність оскаржуваного рішення відповідача, суд дійшов висновку, що слід залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року № 543/775/17 зроблений наступний правовий висновок.

Відповідно до положень статей 3, 5 Закону України «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI) серед осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, немає таких, які б звільнялися від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви на постанову про накладення адміністративного стягнення, чи виключали б позовну заяву на постанову про накладення адміністративного стягнення з об`єктів оплати судовим збором.

Також Законом України від 19 вересня 2013 року № 590-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» внесені зміни до положень КУпАП щодо сплати судового збору. Так статтею 40-1 КУпАП визначено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення, а розмір та порядок сплати судового збору встановлюється законом. Згідно з приписами частини сьомої статті 283 КУпАП постанова суду (судді) про накладення адміністративного стягнення повинна містити положення про стягнення з особи, щодо якої її винесено, судового збору.

Розмір судового збору, який підлягає стягненню у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина п`ята статті 4 Закону № 3674-VI.

Інших видів платежів (зокрема, у вигляді державного мита) у випадку звернення особи до суду Закон № 3674-VI не передбачає.

Тож особи, стосовно яких ухвалено судове рішення про накладення адміністративного стягнення, є платниками судового збору. У випадку незгоди із судовим рішенням про накладення адміністративного стягнення, прийнятим за наслідками розгляду справи цієї категорії, учасники справи вправі оскаржити його в апеляційному порядку і Закон № 3674-VI винятків чи застережень щодо сплати судового збору за оскарження таких судових рішень не містить.

За частиною другою статті 171-2 КАС України у редакції, чинній до 14 грудня 2017 року, рішення місцевого загального суду як адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності було остаточним і оскарженню не підлягало. Водночас, положення цієї частини втратили чинність як такі, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 8 квітня 2015 року № 3-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 171-2 КАС України. У пункті 3 резолютивної частини цього Рішення Конституційний Суд України рекомендував Верховній Раді України невідкладно врегулювати питання щодо оскарження судового рішення місцевого загального суду як адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Адже у справах щодо притягнення до адміністративної відповідальності особи повинні мати право на інстанційне оскарження рішення місцевих загальних судів як адміністративних судів.

Як до, так і після прийняття Конституційним Судом України Рішення від 8 квітня 2015 року № 3-рп/2015, Закон № 3674-VI не визначав і не визначає окремо об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок його сплати за подання апеляційної чи касаційної скарг на рішення адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Водночас, вирішуючи порушене у конституційному поданні питання, Конституційний Суд України виходив з обсягу прав у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, який би забезпечував ефективний судовий захист, включаючи в себе, зокрема, можливість оскарження судових рішень в апеляційному та касаційному порядку, що є однією з конституційних гарантій реалізації інших прав і свобод учасників судового провадження, захисту їх від порушень і протиправних посягань, у тому числі від помилкових і неправосудних судових рішень, як складової права осіб на доступ до суду.

У випадку незгоди із судовим рішенням, прийнятим за наслідками розгляду справи цієї категорії, позивач вправі оскаржити його в апеляційному порядку. Однаковою мірою це стосується й відповідача у спірних правовідносинах, оскільки він як рівноправна сторона в адміністративній справі також має право на апеляційне/касаційне оскарження судового рішення.

Отже, за системного, цільового та граматичного тлумачення до наведеного законодавчого регулювання відносин, пов`язаних зі сплатою судового збору, Велика Палата Верховного Суду в контексті фактичних обставин справи та зумовленого ними застосування норм процесуального права зазначає, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону № 3674-VІ, які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають.

Разом з тим, з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У даному випадку, як слідує з матеріалів справи, при зверненні до суду позивач не сплачував судового збору, хоча мав його сплати за ставкою 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 420,40 грн.

Частиною другою статті 133 КАС України передбачено, що якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову та не сплаті судового збору позивачем при зверненні до суду, суд, з метою дотримання права позивача на судовий захист, не вважає за доцільним залишати позов без розгляду з цієї підстави, а вважає за можливим стягнути цей судовий збір з позивача під час ухвалення рішення.

Керуючись статтями 133, 139, 286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Інспектора третьої роти першого батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Алексюка Івана Георгійовича про визнання протиправною та скасування постанови.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області про визнання протиправною та скасування постанови, - залишити без задоволення, а постанову Інспектора третьої роти першого батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Алексюка Івана Георгійовича про накладення адміністративного стягнення по справи про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі від 16 лютого 2020 року серії ЕАК №2115913, - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) грн 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Відповідно до п.3 Прикінцевих положень КАС України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальний строк щодо апеляційного оскарження судового рішення продовжуються на строк дії такого карантину.

Позивачем у справі є ОСОБА_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідачами у справі є:

1) Інспектор третьої роти першого батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Алексюк Іван Георгійович, адреса робочого місця м. Луцьк, вул. Залізнична, 15;

2) Управління патрульної поліції у Волинській області, м. Луцьк, вул. Залізнична, 15.

Повне судове рішення складено, підписано та проголошено 30 квітня 2020 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області (підпис) Л.М. Присяжнюк

Виготовлено з автоматизованої системи діловодства суду 30 квітня 2020 року.

Станом на 30 квітня 2020 року рішення суду не набрало законної сили.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Л.М. Присяжнюк

Секретар судового засідання О.В. Кубяк