Справа № 640/3617/20
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2020-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2020 року м. Київ № 640/3617/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «ФЕНОМЕН СОЛЮШНЗ» (PHENOMEN SOLUTIONS LTD)
до треті особиМіністерства юстиції України, Приватне підприємство «Ратмир-Соло», ОСОБА_1 ,
провизнання протиправними та скасування наказів

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФЕНОМЕН СОЛЮШНЗ» (PHENOMEN SOLUTIONS LTD) (далі по тексту - позивач, ТОВ «ФЕНОМЕН СОЛЮШНЗ» (PHENOMEN SOLUTIONS LTD)) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України (далі по тексту - відповідач, МЮ України), треті особи - Приватне підприємство «Ратмир-Соло» (далі по тексту - третя особа - 1, ПП «Ратмир-Соло»), ОСОБА_1 (далі по тексту - третя особа 2, ОСОБА_1 ) в якому просить:

визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України №450/5 від 06 лютого 2020 року;

визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України №451/5 від 06 лютого 2020 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив про те, що приймаючи спірні рішення відповідач діяв з порушенням вимог Закону, оскільки наявність судового спору щодо нерухомого майна виключає компетенцію Міністерства юстиції України щодо розгляду скарг на дії та рішення реєстратора щодо такого нерухомого майна.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 лютого 2020 року відкрито спрощене провадження у справі без виклику сторін.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 лютого 2020 року Приватне підприємство «Ратмир-Соло» () залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 березня 2020 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 .

У письмовому відзиві на позов відповідач вказав на те, що приймаючи спірні рішення діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Третя особа 1, у своїх письмових поясненнях по суті спору, вказала на те, що станом на дату розгляду скарг ОСОБА_2 , не було наявної жодної підстави, яка б виключала можливість відповідача розглядати ці скарги, як і не було наявної підстави для відмови у задоволенні скарг з мотивів відсутності компетенції у відповідача розглядати такі скарги.

Крім того вказала на те, що відповідач дійшов правомірного висновку про незаконність та необхідність скасування рішення державного реєстратора комунального підприємства «Реєстратор» Нікітіної Ю.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 45182677 від 23 січня 2019 року, а доводи позивача щодо порушення відповідачем порядку розгляду скарг ОСОБА_2 , є необґрунтованими та не свідчать про наявність порушень з боку відповідача.

У письмових поясненнях, наданих третьою особою 2, остання зазначила, що за результатами розгляду скарги ОСОБА_2 № С7а-1 від 25 вересня 2019 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 вересня 2019 року, складений Висновок Колегії з розгляду скарг на Рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 16 січня 2020 року, на підставі якого прийнято оскаржуваний наказ Міністра юстиції України № 451/5 від 06 лютого 2020 року про часткове задоволення скарги та скасування рішення державного реєстратора Нікітіної Ю.В. № 45183033 від 23 січня 2019 року.

При цьому, зазначила, що як встановлено відповідачем під час розгляду скарги, станом на дату прийняття Нікітіною Ю.В. рішення № 45183033 від 23 січня 2019 року, в Державному реєстрі були наявні обтяження щодо квартири, а саме: 29975877 - внесено на підставі ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 04 вересня 2013 року (провадження № 2/759/2814/13); 29975890 - заборона на підставі Іпотечного договору № 655. Проте в порушення вимог пункту 6 частини першої статті 24 Закону про державну реєстрацію реєстратор Нікітіна Ю.В. не відмовила TOB «Феномен Солюшнз» в державній реєстрації прав на нерухоме майно. Вказане, на думку третьої особи 2, свідчить про правомірність рішень відповідача, прийнятих за результатами розгляду скарг.

Відповідно до частини восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У С Т А Н О В И В:

З матеріалів справи вбачається, що позивачем зареєстровано право власності на нерухоме майно, а саме:

квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000);

комплексу будівель та споруд, що розташований за адресою: м. Київ, вул. Хоткевича Гната, 13а (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000).

Право власності зареєстровано 23 січня 2019 року державним реєстратором Нікітіною Ю.В. про що свідчать відповідні витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Водночас, Колегією з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції розглянуто скаргу учасника приватного підприємства «Ратмир-Соло» ОСОБА_2. від 25 вересня 2019 року № РС-1, зареєстровану в Міністерстві юстиції України 27 вересня 2019 року за № 33704-33-19, на рішення від 23 січня 2019 року № 45182677, прийняте державним реєстратором комунального підприємства «Реєстратор» Нікітіною Юлією Володимирівною стосовно комплексу будівель та споруд, що розташований за адресою: м . Київ, вул. Хоткевича Гната , 13а (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000) та рекомендовано:

1. Скаргу задовольнити частково.

2. Скасувати рішення від 23 січня 2019 року № 45182677, прийняте державним реєстратором Нікітіною Ю.В.

Крім того, Колегією з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції розглянуто скаргу ОСОБА_2 від 25 вересня 2019 року № С7а-1, зареєстровану в Міністерстві юстиції України 27 вересня 2019 року за № 33706-33-19 на рішення від 23 січня 2019 року № 45183033, прийняте державним реєстратором комунального підприємства «Реєстратор» Нікітіною Юлією Володимирівною стосовно квартири АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000) та рекомендовано:

1. Скаргу задовольнити частково.

2. Скасувати рішення від 23 січня 2019 року № 45183033, прийняте державним реєстратором Нікітіною Ю.В.

У подальшому, за результатом розгляду вказаних скарг Міністерством юстиції України на підставі висновків Колегії з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 16 січня 2020 року прийнято спірні рішення у формі наказів № 450/5 та № 451/5 від 06 лютого 2020 року «Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 23.01.2019 №45182677 та № 45183033, прийняте державним реєстратором комунального підприємства «Реєстратор» Нікітіною Ю .В . ».

Не погоджуючись з вказаними наказами відповідача № 450/5 та № 451/5 від 06 лютого 2020 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.

При цьому, суд зазначає, що в рамках даної адміністративної справи судом підлягає дослідженню питання виключно щодо дотримання відповідачем при розгляді скарг ОСОБА_2 від 25 вересня 2019 року №РС-1 та №С7а-1, а також прийняття за результатами їх розгляду відповідних рішень, вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1128 від 25 грудня 2015 року.

Водночас надання оцінки правомірності прийняттю рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державним реєстратором Нікітоною Ю.В. відносно нерухомого майна (реєстраційні номери об`єкта нерухомого майна 000 та 000) не належить до юрисдикції адміністративного суду.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, повноваження Міністерства юстиції України у спірних правовідносинах визначаються, зокрема, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядком розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1128 (далі - Порядок № 1128).

При цьому, відповідно до частин першої та дпугої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Міністерство юстиції України розглядає скарги: 1) на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі рішення суду, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір); 2) на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України.

Пунктом 2 Порядку № 1128 встановлено, що для забезпечення розгляду скарг суб`єктом розгляду скарги утворюються постійно діючі комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, положення та склад яких затверджуються Мін`юстом або відповідним територіальним органом.

До повноважень комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації належить розгляд скарги по суті, встановлення наявності чи відсутності обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення скаржника, та інші обставини, які мають значення для об`єктивного розгляду скарги, у тому числі шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Процедура розгляду скарги визначена статтею 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком № 1128.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності у сфері державної реєстрації прав.

Рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Міністерство юстиції України розглядає скарги, зокрема, на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі рішення суду, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір).

Рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів протягом 60 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.

За результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про:

1) відмову у задоволенні скарги;

2) задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про:

а) скасування рішення про державну реєстрацію прав, скасування рішення територіального органу Міністерства юстиції України, прийнятого за результатами розгляду скарги;

б) скасування рішення про відмову в державній реєстрації прав та проведення державної реєстрації прав;

в) внесення змін до записів Державного реєстру прав та виправлення помилки, допущеної державним реєстратором;

г) тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав;

ґ) анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав;

д) скасування акредитації суб`єкта державної реєстрації;

е) притягнення до дисциплінарної відповідальності посадової особи територіального органу Міністерства юстиції України;

є) направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.

Рішення, передбачені підпунктами «а», «ґ» та «д» пункту 2 цієї частини, приймаються виключно Міністерством юстиції України.

Положеннями частини восьмої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що вичерпний перелік підстав для відмови Міністерством юстиції України та його територіальними органами у задоволенні скарги, серед яких, зокрема: 1) скарга оформлена без дотримання вимог, визначених частиною п`ятою цієї статті; 2) на момент прийняття рішення за результатом розгляду скарги відбулася державна реєстрація цього права за іншою особою, ніж зазначена у рішенні, що оскаржується; 3) наявна інформація про судове рішення або ухвалу про відмову позивача від позову з того самого предмета спору, про визнання позову відповідачем або затвердження мирової угоди сторін; 4) наявна інформація про судове провадження у зв`язку із спором між тими самими сторонами, з тих самих предмета і підстав; 5) є рішення цього органу з того самого питання; 6) в органі розглядається скарга з цього питання від того самого скаржника; 7) скарга подана особою, яка не має на це повноважень; 8) закінчився встановлений законом строк подачі скарги; 9) розгляд питань, порушених у скарзі, не належить до компетенції органу; 10) державним реєстратором, територіальним органом Міністерства юстиції України прийнято таке рішення відповідно до законодавства.

Так, пунктом 5 Порядку № 1128 передбачено, що перед розглядом скарги по суті комісія вивчає скаргу для встановлення: 1) чи віднесено розгляд скарги відповідно до Законів до повноважень суб`єкта розгляду скарги (належний суб`єкт розгляду скарги); 2) чи дотримано вимоги Законів щодо строків подання скарги, вимог щодо її оформлення та/або щодо документів, що долучаються до скарги; 3) чи наявні (відсутні) інші скарги у суб`єкта розгляду скарги.

Згідно з пунктом 8 Порядку № 1128 під час розгляду скарги по суті Комісія встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення скаржника, зазначених у скарзі, та інші обставини, які мають значення для об`єктивного розгляду скарги, у тому числі шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - реєстри), та у разі необхідності витребування документів, пояснень тощо у суб`єкта оскарження, і вирішує:

1) чи мало місце прийняття оскаржуваного рішення суб`єктом оскарження, чи мала місце оскаржувана дія або бездіяльність суб`єкта оскарження;

2) чи було оскаржуване рішення прийнято суб`єктом оскарження на законних підставах, чи здійснювалася дія або вчинялася бездіяльність суб`єктом оскарження на законних підставах;

3) чи належить задовольнити кожну з вимог скаржника або відмовити в їх задоволенні;

4) чи можливо поновити порушені права або законні інтереси скаржника іншим способом, ніж визначено ним у своїй скарзі (зокрема внесення шляхом виправлення технічних помилок у записах реєстрів взамін скасування рішення державного реєстратора);

5) які рішення підлягають скасуванню або які дії, що випливають з факту скасування рішення або з факту визнання оскаржуваних дій або бездіяльності протиправними, підлягають вчиненню.

Під час розгляду скарги по суті обов`язково запрошується скаржник та/або його представник (за умови якщо ним зазначено про це у скарзі), суб`єкт оскарження та інші заінтересовані особи, зазначені у скарзі або встановлені відповідно до відомостей реєстрів. Неприбуття таких осіб, яким було належним чином повідомлено про розгляд скарги, а також неотримання такими особами повідомлень про час та місце розгляду скарги з причин, що не залежать від суб`єкта розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду (пункт 9 Порядку № 1128).

Відповідно до пункту 12 Порядку №1128 за результатами розгляду скарги суб`єкт розгляду скарги на підставі висновків комісії приймає мотивоване рішення про задоволення скарги або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених Законами, у формі наказу.

Вирішуючи питання щодо протиправності спірних наказів, суд виходить з того, що матеріали справи містять докази, з яких вбачається наявність відкритого провадження у справі №910/3799/19 за позовом ПАТ «MTB Банк» до TOB «Фінансова компанія «Проксіма», TOB «Феномен Солюшнз» про визнання недійсними договорів та скасування записів про державну реєстрацію права власності на майно. Судове засідання у вказаній справі згідно інформації з сайту «Судова влада» призначено на 18 травня 2020 року.

Крім того, 22 березня 2019 року Господарським судом міста Києва було відкрито провадження у справі №910/3399/19 за позовом приватного підприємства «Ратмир-Соло» до TOB «Фінансова компанія «Проксіма», TOB «Феномен Солюшнз» про визнання недійсним договору.

Отже, вказані обставини доводять факт існування судового спору щодо нерухомого майна на час прийняття відповідачем оскаржуваних рішень, що не було взято до уваги останнім, під час розгляду скарг, а відтак у нього були підстави для відмови в задоволенні скарг ОСОБА_2 .

Суд звертає увагу, що підстава, визначена пунктом 1 частини другої статті 37 Закону №1952-IV (щодо існування судового спору) є самостійною підставою та не є тотожною підставі, що визначена у пункті 4 частини восьмої статті 37 Закону №1952-IV, зокрема, щодо існування спору між тими самими сторонами, з тих самих предмета і підстав, при цьому остання її не деталізує, не уточнює та не змінює.

Натомість вказана підстава виключає можливість розгляду відповідної скарги та повною мірою охоплюється підставою для відмови у її задоволенні, що визначена пунктом 9 частини восьмої статті 37 Закону №1952-IV, (коли розгляд питань, порушених у скарзі, не належить до компетенції органу), оскільки наявний судовий спір щодо нерухомого майна рішення про реєстрацію якого оскаржується.

Сторонами не заперечується факт того, що питання правомірності державної реєстрації зазначеного права власності на вказані об`єкти, за заявами ОСОБА_1 , ПП «Раном», ПП «Ратмир-Соло» вже були предметом розгляду Міністерства юстиції України у 2019 році. Наказами Міністерства юстиції України №1210/7 від 10 квітня 2019 року, №1211/7 від 10 квітня 2019 року, №1212/7 від 10 квітня 2019 року усім заявникам було відмовлено.

Однією з підстав для скасування спірних наказів, позивач зазначає пропуск заявником строку звернення з відповідною скаргою на дії державного виконавця.

Так, відповідно до частини третьої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів протягом 60 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.

Рішення, що оскаржувались у Міністерстві юстиції України, прийняті 23 січня 2019 року.

Згідно матеріалів справи ОСОБА_2 звернувся зі скаргами на дії державного реєстратора Нікітіної Ю.В. 25 вересня 2019 року (вих.№РС-1 та №С7а).

Водночас, зважаючи на те, що ПП «Ратмир-Соло» (засновником та директором якого є ОСОБА_2 ) у березні 2019 року звернувся до Господарського суду м. Києва з позовом про визнання договору недійсним (справа № 910/3399/19), в межах якого також заявлялись вимоги про забезпечення позову, шляхом накладання арешту на комплекс будівель та споруд загальною площею: 2542,2 кв.м, що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Хоткевича Гната, будинок 13А (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 000), останньому було відомо про те, що право власності на нерухоме майно зареєстроване за позивачем.

Крім того, у лютому 2019 року як ПП «Ратмир-Соло» в особі директора ОСОБА_2., а також ОСОБА_1 звертались зі скаргою до Міністерства юстиції України про скасування відповідних рішень, що також свідчить про обізнаність вказаних осіб про наявність оформленого права власності на нерухоме майно за позивачем.

Відтак, заявник зі скаргами на дії державного реєстратора Нікітіної Ю .В . звернувся поза межами строку встановленого частини третьої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що слугувало підставою для відмови у задоволенні скарги на підставі пункту 8 частин восьмої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Також, суд вважає за необхідне наголосити на тому, що відповідно до абзацу третього частини третьої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі, якщо розгляд та вирішення скарги потребують перевірки діяльності державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав, а також залучення скаржника чи інших осіб, Міністерство юстиції України та його територіальні органи можуть подовжити строки розгляду та вирішення скарги, повідомивши про це скаржника. При цьому загальний строк розгляду та вирішення скарги не може перевищувати 45 календарних днів.

Однак, в порушення наведених приписів, скарги, які надійшли 25 вересня 2019 року, відповідач розглянув лише 06 лютого 2020 року, тобто з перевищенням встановлених законом строків розгляду відповідних скарг.

Щодо доводів позивача відносно того, що відповідачем допущено порушення вимог Закону в частині позбавлення його права на ознайомлення зі скаргами та відповідними матеріалами, доданими до скарг та подання письмових пояснень по суті скарги у сфері державної реєстрації, суд зазначає наступне.

Пункт 10 Порядку №1128 передбачає, що суб`єкт розгляду скарги своєчасно, але не пізніше ніж за два дні до дня розгляду скарги по суті, повідомляє особам, запрошеним до розгляду скарги по суті, про час і місце розгляду скарги в один з таких способів:

1) телефонограмою (якщо номер телефону зазначено у скарзі);

2) шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мін`юсту;

3) засобами електронної пошти (якщо адресу електронної пошти зазначено у скарзі та/або інших документах що додаються до скарги).

За приписами пункту 11 Порядку №1128 копії скарги та доданих до неї документів надаються особам, запрошеним до розгляду скарги по суті (крім скаржника), не пізніше ніж за два дні до дня розгляду скарги по суті. Суб`єкт оскарження та інші заінтересовані особи, зазначені у скарзі або встановлені відповідно до відомостей реєстрів, мають право подавати письмові пояснення по суті скарги, які обов`язково приймаються комісією до розгляду.

У разі повідомлення скаржником та/або його представником, іншими особами, які беруть участь у розгляді скарги по суті, про наявність судового спору між тими самими сторонами, з того ж предмета, з тих же підстав, про які зазначено у скарзі, вони подають комісії засвідчену копію відповідного рішення суду.

За результатами розгляду скарги суб`єкт розгляду скарги на підставі висновків комісії приймає мотивоване рішення про задоволення скарги або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених Законами, у формі наказу (пункт 12 Порядку №1128).

Аналіз наведених вище положень законодавства дає підстави для висновку, що Мін`юст повинен обрати і притримуватися такої процедури розгляду скарги, за якої не тільки скаржник, але й суб`єкт оскарження та зацікавлені особи повинні бути обізнаними про подання скарги та дату, час і місце її розгляду. Інакше кажучи, обрана Мін`юстом форма повідомлення зацікавленої особи про скаргу і порядок її розгляду з погляду стороннього зовнішнього спостерігача має свідчити про поінформованість суб`єкта оскарження чи зацікавленої особи, а також про об`єктивну спроможність суб`єктів реєстраційних відносин виразити і донести до Мін`юсту свою позицію щодо доводів скарги.

Використане у нормативному приписі пункту 9 Порядку №1128 слово «обов`язково» для вираження волі на те, що під час розгляду скарги по суті Мін`юст має запросити скаржника та/або його представника (за умови якщо ним зазначено про це у скарзі), суб`єкта оскарження та інших заінтересованих осіб, зазначених у скарзі або встановлених відповідно до відомостей реєстрів вказує на істотність, безальтернативність та необхідність вчинення дій, спрямованих на прикликання скаржника та суб`єкта оскарження (тобто особи, чиї дії оскаржуються) для розгляду скарги по суті. Таке запрошення має на меті не лише проінформувати зацікавлених осіб про розгляд скарги, але й забезпечити їм реальну можливість взяти участь у засіданні, з тим, щоб їхні пояснення були прийняті та враховані.

Недотримання порядку розгляду скарги та мети, значення і призначення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно і їх обтяжень, за наслідками якої один із суб`єктів реєстраційних дій втрачає речове право, а інший набуває, і при цьому відбувається обмеження права першого на можливість щонайменше донести свою позицію про правильність дій державного реєстратора чи суб`єкта державної реєстрації прав, не може і не повинно визнаватися формальним порушенням.

Неприбуття осіб, яким було належним чином повідомлено про розгляд скарги, а також неотримання такими особами повідомлень про час та місце розгляду скарги з причин, що не залежать від суб`єкта розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду.

Отже, неприбуття лише належним чином повідомлених осіб не перешкоджає розгляду справи. Якщо на засідання не прибула особа, яку належним чином не повідомили, то це перешкоджає розгляду скарги. Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 18.04.2019 у справі №826/9791/17, від 26.04.2019 у справі №821/669/17, від 24 грудня 2019 року у справі №826/13305/17.

Матеріали справи не містять доказів повідомлення відповідачем заінтересованої особи про наявність відповідних скарг.

За таких обставин, оскаржуваний наказ вбачається таким, що прийнятий з порушенням вимог Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1128 від 25.12.2015.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином Міністерство юстиції України приймаючи оскаржувані накази №№450/5 та 451/5 діяло поза межами повноважень та спосіб, що визначених Конституцією та законами України, необґрунтовано, упереджено, недобросовісно, не розсудливо, без дотримання принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації.

При цьому, суд не приймає до уваги пояснення третіх осіб у справі, оскільки вони фактично зводяться до висновків про те, що у січні 2019 року на нерухоме майно здійснено рейдерську атаку злочинного угруповання із залученням «чорного» реєстратора комунального підприємства «Реєстратор» Нікітіної Юлії Володимирівни , в результаті якої право власності на майно переоформлене в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на позивача.

Зазначили, що рейдери після шахрайського переоформлення права власності на майно в Державному реєстрі, встановивши шляхом застосування сили фізичний контроль над майном, майже рік продовжували безперешкодно нею користуватися та отримувати відповідні доходи, прикриваючись записом про право власності в Державному реєстрі.

Водночас, доказів внесення відомостей до ЄРДР чи інших відомостей щодо зазначеного факту третіми особами суду не надано.

Також, суд зазначає, що такі доводи третіх осіб не можуть бути предметом дослідження в межах даної адміністративної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Згідно положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Натомість, відповідачем не надано належних та достатніх доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовується його заперечення проти позову.

Таким чином, оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для задоволення.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно, беручи до уваги положення частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, на користь позивача підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача здійсненні ним судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 4204,00 грн.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 257 - 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФЕНОМЕН СОЛЮШНЗ» (PHENOMEN SOLUTIONS LTD) задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України №450/5 від 06 лютого 2020 року.

3. Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України №451/5 від 06 лютого 2020 року.

4. Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФЕНОМЕН СОЛЮШНЗ» (PHENOMEN SOLUTIONS LTD) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 4204,00 грн (чотири тисячі двісті чотири гривні 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Є.В. Аблов

Стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФЕНОМЕН СОЛЮШНЗ» (PHENOMEN SOLUTIONS LTD) (не є резидентом України, країна реєстрації: Сполучене Королівство Великобританії та Північної Ірландії, створене та зареєстроване відповідно до законодавства Англії та Уельсу, адреса реєстрації: Грейт Портланд Стріт 85, перший поверх, Лондон, Велика Британія, W 1 W 7LT, реєстраційний номер 09743659, зареєстровано реєстратором компанії Англії та Уельсу Реєстраційної палати м.Кардіфф, 21 серпня 2015 року)

Боржник: Міністерство юстиції України (01001, Київ, вул.Городецького, 13, )