Справа № 420/1170/20
Суддя: Корой С.М.
Дата ухвалення: 2020-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1170/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Корой С.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління поліції охорони в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

12 лютого 2020 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Управління поліції охорони в Одеській області, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною відмову ОСОБА_1 Управлінням поліції охорони в Одеській області щодо нарахування і виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби;

- зобов`язати Управління поліції охорони в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби за повних 10 років в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Ухвалою суду від 14.02.2020 року позов залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків позову.

24.02.2020 року (вх. №8110/20) від позивача до суду надійшла квитанція про сплату судового збору у розміні 840,80 грн. та уточнена позовна заява.

27.02.2020 року (вх. №8938/20) від представника позивача до суду надійшов лист разом із заявою про зміну та доповнення до уточненого адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління поліції охорони в Одеській області, в яких позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Управління поліції охорони в Одеській області стосовно відмови від 10.02.2020 року №410/43/35/04-2020 Управління поліції охорони в Одеській області щодо нарахування і виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби;

- зобов`язати Управління поліції охорони в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби за повних 10 років в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Так, обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що при звільненні відповідач йому не виплатив одноразову грошову допомогу в розмірі 25% щомісячного грошового забезпечення за 10 повних календарних років служби як це визначено статтею 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

У позові вказано, що 28.01.2020 року позивач звернувся з заявою до Управління поліції охорони в Одеській області про розгляд питання щодо виплати йому передбаченої законодавством України одноразової грошової допомоги у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Однак, відповідач листом від 10.02.2020 року повідомив, що на час звільнення за служби в поліції, позивач не набув права на пенсію на умовах, визначених ч.2 ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Позивач вважає дії відповідача щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби протиправними, оскільки на нього, як на поліцейського, на час служби та після звільнення з неї розповсюджується Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Ухвалою від 02.03.2020 року Одеським окружним адміністративним судом прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Управління поліції охорони в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії (в редакції уточнень від 27.02.2020 року) і відкрито провадження в адміністративній справі.

Вказаною ухвалою судом вирішено проводити розгляд справи в порядку, визначеному ст.262 КАС України.

20.03.2020 року (вх. №12788/20) від представника позивача надійшов лист разом із квитанцією про отримання коштів за правову допомогу.

30.04.2020 року (вх. №ЕП/6278/20) від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву.

У відзиві вказано, що Управління поліції охорони в Одеській області заперечує проти позивних вимог, вважає їх незаконними та не обґрунтованими зважаючи на наступне.

З посиланням на положення ч.2 ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» відповідач вказує, що вказана стаття пов`язує отримання грошової допомоги при звільненні зі служби за власним бажанням з наявності у особи, яка звільняється, права на пенсію за цим Законом.

Між тим, як стверджує відповідач, позивач не набув права на жодний із видів пенсійного забезпечення, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а отже, не набув права на отримання грошової допомоги при звільненні згідно із ч.2 ст.9 вказаного Закону.

Окрім того, відповідач зазначає, що виплата грошової допомоги відповідно до ч.2 ст.9 вказаного Закону здійснюється виключно за рахунок коштів Державного бюджету.

Враховуючи вищевикладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Станом на дату вирішення даної адміністративної справи інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Статтею 258 КАС України визначено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.1 ст.120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно з ч.6 ст.120 КАС України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

З урахуванням положень ч.1 ст.120, ч.6 ст.120 КАС України, ст.258 КАС України, дана адміністративна справа вирішується судом 04.05.2020 року у межах строку, визначеного ст. 258 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позовну заяву, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини.

На підставі рапорту позивача від 17.12.2019 року, наказом начальника Управління поліції охорони в Одеській області 20.12.2019 року №149 о/с відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , поліцейського-водія взводу №1 роти з фізичної безпеки №2 батальйону №3 УПО в Одеській області звільнено 31.12.2019 року зі служби в поліції за п.7 ч.1 ст.77 (за власним бажанням) (а.с.7).

Так, у наказі визначено, що станом на день звільнення стаж роботи позивача в поліції у календарному обчисленні складає 10 років 7 місяці 15 днів, у пільговому - немає.

Судом встановлено, що 28.01.2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій зазначив, що відповідно до ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» він має право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (а.с.6).

Вказана зареєстрована відповідачем за вх. №222, про що свідчить відповідний штамп на правому нижньому її куті.

У відповідь на вказану заяву Управління поліції охорони в Одеській області листом від 10.02.2020 року №410/43/35/04-2020 повідомило позивача про відсутність правових підстав для виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги (а.с.8-9).

У листі відповідач вказує, що ч.2 ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пов`язує отримання одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби за власним бажанням із наявністю у особи, яка звільняється, права на пенсію за цим Законом.

Також, у листі зазначено, що на день звільнення позивач не набув права на жодний із видів пенсійного забезпечення, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а отже, не набув права на отримання грошової допомоги при звільненні згідно із ч.2 ст.9 вказаного Закону.

Вважаючи дії Управління поліції охорони в Одеській області стосовно відмови від 10.02.2020 року №410/43/35/04-2020 Управління поліції охорони в Одеській області щодо нарахування і виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби протиправними, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини, з-поміж іншого, врегульовані Законом України від 9 квітня 1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (надалі - Закон № 2262-XII), який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом (абзац перший Преамбули до вказаного Закону) та Законом України "Про Національну поліцію", який визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до абзацу третього Преамбули Закону № 2262-XII держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Відповідно до статті 94 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Статтею 102 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Тобто, приписами вказаної статті визначено, зокрема, що виплата одноразової грошової допомоги після звільнення поліцейського здійснюється в порядку та на умовах, визначених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону № 2262-ХІІ особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Частиною 4 вказаної статті визначено, що виплата зазначеної в частинах першій та другій цієї статті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, Службою судової охорони, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах цивільного захисту, транспорту, виконання кримінальних покарань, пожежної і техногенної безпеки, єдину державну податкову політику, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

Приписам частини 2 статті 9 Закону № 2262-XII кореспондують положення пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (надалі - Постанова № 393), згідно з абзацами першим-четвертим якого військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби:

які звільняються із служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

які звільняються із служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Наведені положення пункту 10 Порядку № 393 не пов`язують виплату одноразової грошової допомоги з набуттям особою права на пенсію.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року (справа №821/3762/15-а), від 10 квітня 2019 року (справа №823/1919/16).

Відповідно до положень ч.5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, системний аналіз наведених положень Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» дає підстави для висновку, що частина друга статті 9 цього Закону встановлює дві підстави для виплати одноразової грошової допомоги зазначеним у ній особам, зокрема, це особи, які мають право на пенсію та звільнені зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини за наявності вислуги років 10 років і більше.

Право на отримання одноразової грошової допомоги, яка має разовий характер, зокрема, громадянами України із числа осіб, які перебували на службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби пов`язане з наявністю 10 річної вислуги та звільненням з передбачених підстав, зважаючи на що ненабуття права на пенсію цих осіб не може нівелювати їх право на отримання зазначеної допомоги за умови наявності 10 і більше років вислуги.

Таким чином, суд робить висновок, що дії Управління поліції охорони в Одеській області стосовно відмови від 10.02.2020 року №411/43/35/04-2020 Управління поліції охорони в Одеській області щодо нарахування і виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби є протиправними.

Вирішуючи вимогу позивача про зобов`язання Управління поліції охорони в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби за повних 10 років в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, суд виходить з наступного.

Як вже вказано вище, статтею 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначено, що виплата зазначеної в частинах першій та другій цієї статті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, Службою судової охорони, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах цивільного захисту, транспорту, виконання кримінальних покарань, пожежної і техногенної безпеки, єдину державну податкову політику, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

Поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України, співробітникам Служби судової охорони, звільненим зі служби безпосередньо з посад, займаних в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або у сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, виплата одноразової грошової допомоги з підстав, передбачених частинами першою та другою цієї статті, здійснюється за рахунок коштів органів, у яких вони працювали.

Відповідно до пункту 14 Постанови № 393 одноразова та щорічна грошова допомога, передбачена пунктами 10 і 11 цієї постанови, виплачується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Національною поліцією, Міністерством транспорту та зв`язку, Державною податковою адміністрацією, Державною прикордонною службою, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації, Державною кримінально-виконавчою службою, Службою безпеки, Службою зовнішньої розвідки, Державною службою з надзвичайних ситуацій та Управлінням державної охорони, Службою судової охорони за рахунок коштів, виділених у державному бюджеті для їх утримання (за винятком випадків, передбачених абзацом другим цього пункту).

Військовослужбовцям, поліцейським, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, співробітникам Служби судової охорони, звільненим із служби безпосередньо з посад, які вони займали в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у закладах вищої освіти із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі, Службі судової охорони, виплата одноразової грошової допомоги у випадках, передбачених пунктом 10 цієї постанови, здійснюється за рахунок коштів органів, у яких військовослужбовці та зазначені особи працювали.

Одноразова грошова допомога, передбачена пунктом 12 цієї постанови, виплачується за рахунок коштів, виділених у державному бюджеті для пенсійного забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських, співробітників Служби судової охорони та членів їх сімей.

Тобто, виплата одноразової грошової допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби особам, які звільняються із служби за власним бажанням здійснюється за рахунок коштів органів, у яких поліцейські та зазначені особи працювали.

Відповідно до п.23 ч.1 ст.5 КАС України похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Зважаючи на вищевикладене, та оскільки вимоги позивача про зобов`язання Управління поліції охорони в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби за повних 10 років в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби є похідними від вимог про визнання протиправними дій відповідача, суд дійшов висновку, що вони є такими, що підлягають задоволенню.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене у сукупності, позовна заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Так, позивачем за подачу даної позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн. згідно квитанції №0.0..1 від 20.02.2020 року (а.с.21).

Таким чином, оскільки суд дійшов висновку про задоволення вимоги позивача, з урахуванням наведеного судом вище, наявні підстави для стягнення з відповідача суми сплаченого судового збору у розмірі 840,80 грн.

У позові позивач, зокрема, просить суд стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 2400,00 грн.

Вирішуючи питання щодо розподілу витрат в частині витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи

На підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу надано до суду:

1) розрахунок витрат на адвокатські послуги (без дати його складання) (а.с.4);

2) витяг з угоди №28/04 та ордер від 24.02.2020 року (а.с.23-24)

3) квитанцію від 27.02.2020 року (а.с.32) згідно якої адвокатом М.М. Талєровим прийнято від позивача 2400,00 грн.

Суд зазначає, що до розрахунку витрат на адвокатські послуги включено:

- консультацію по суті звернення (без зазначення якого) та підготовки друкованого тексту заяви до відповідача - 300 грн.;

- ділові перемовини адвоката з представником відповідача по отриманню відповіді - 100 грн.;

- вивчення адвокатом бази та судової практики для підготовки адміністративного позову та його оформлення - 1000,00 грн.;

- участь адвоката в судових засіданнях, враховуючи поїздку з м.Чорноморськ до м.Одеси - 1000,00 грн.

Суд вважає необґрунтованим включенням до складу витрат на правничу допомогу гонорар адвоката у розмірі 1000,00 грн. за участь у судовому засіданні по даній справі, оскільки розгляд даної адміністративної справи відбувався без проведення судових засідань за правилами, визначеним ч.5 ст.262 КАС України.

Також, суд вважає, що такі послуги, що вказані в розрахунку, як консультація по суті звернення (без зазначення якого) та підготовки друкованого тексту заяви до відповідача та ділові перемовини адвоката з представником відповідача по отриманню відповіді, жодним чином не пов`язані із представництвом інтересів клієнта в суді та не є судовими витратами.

Таким чином, суд вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, яка підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача склала 1000,00 грн. (2400,00 грн. (загальна сума, яка заявлена до стягнення)-1000,00 грн.(витрати на участь у судовому зсіданні) 300 (консультацію по суті звернення (без зазначення якого) та підготовки друкованого тексту заяви до відповідача) - 100 (ділові перемовини адвоката з представником відповідача по отриманню відповіді).

Керуючись ст.ст. 7, 9, 134, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління поліції охорони в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління поліції охорони в Одеській області стосовно відмови від 10.02.2020 року №410/43/35/04-2020 Управління поліції охорони в Одеській області щодо нарахування і виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби.

Зобов`язати Управління поліції охорони в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби за повних 10 років в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Стягнути з Управління поліції охорони в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 коп.) та витрати на правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн. (одна тисяча гривень 00 коп.)

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 );

Відповідач - Управління поліції охорони в Одеській області, адреса: вул. Академіка Філатова,70 корп.А, м. Одеса, 65074 ; ).

Суддя С.М. Корой

.