Справа № 420/2399/20
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2020-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2399/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2020 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Стефанов С.О. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій щодо відмови в перерахунку довічного грошового утримання, визнання недійсним та скасування рішення №91 від 02.03.2020 року та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 20 березня 2020 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови в перерахунку ОСОБА_1 довічного грошового утримання з 19 лютого 2020 року відповідно до довідки №5-583/20/3 від 28.02.2020 року з урахування суддівської винагороди 100 896 грн.;

- визнати недійсним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №91 від 02.03.2020 року щодо відмови у перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці з 19 лютого 2020 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) довічного грошового утримання з 19 лютого 2020 року відповідно до довідки №5-583/20/3 від 28.02.2020 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням суддівської винагороди 100 896 грн. в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Позиція позивача обґрунтовується наступним
28 лютого 2020 року у зв`язку зі зміною суддівської винагороди позивач звернувся з заявою до відповідача про перерахунок довічного грошового утримання судді, надавши довідку про суддівську винагороду №5-583/20/3 від 28.02.2020 року.

Проте, рішенням №91 від 02.03.2020 року позивачу відмовлено у перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці, посилаючись на те, що згідно з рішенням Конституційного Суду України №11-р від 04.12.2018 року по справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України положень частини третьої ст.133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) та підлягає застосуванню в його первинній редакції, а саме: «Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених Законом». Крім того, у рішенні зазначено, що згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №1774-VIII від 06.12.2016 року встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до Закону щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня календарного року. Таким чином, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області вважає, що підстави для проведення перерахунку довічного грошового утримання згідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області №5-583/2013 від 28.02.2020 року наданої в розмірі 30 мінімальних заробітних плат, відсутні.

Позивач, не погоджується з відмовою відповідача у проведенні перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці, вважає її неправомірною, такою, що порушує права ОСОБА_1 та не відповідає чинному законодавству України, а саме рішенням Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року та від 08 червня 2016 року.

Відзив обґрунтований наступним
Відповідач, не погоджується з позовними вимогами позивача, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню посилаючись на Рішення Конституційного Суду України №11-р від 04.12.2018 року по справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України положень частини третьої ст.133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), а також Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №1774-VIII від 06.12.2016 року, яким встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

Таким чином, відповідач вважає, що Головне управління не порушувало прав позивача, а діяло на підставі і у повній відповідності до вимог чинного законодавства України.

Процесуальні дії у справі та клопотання учасників справи
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ст.262 КАС України.

Вищевказаною ухвалою також витребувано з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 .

14 квітня 2020 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву (вхід. №ЕП/5323/20), а також належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 на 169 арк. (вхід. №15621/20).

15 квітня 2020 року від позивача надійшла відповідь на відзив (вхід. №15795/20).

Вивчивши матеріали справи, а також дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, відзив на позовну заяву та відповідь на відзив, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Обставини справи встановлені судом
Рішення Вищої Ради Правосуддя №261/0/15-17 від 14 лютого 2017 року звільнено ОСОБА_1 з посади судді Теплодарського міського суду Одеської області у зв`язку з поданням заяви про відставку (а.с.64).

Розпорядженням №1004 від 19.04.2017 року позивачу призначено довічне грошове утримання.

Наказом Теплодарського міського суду Одеської області №5-ос/г від 06 березня 2017 року ОСОБА_1 , звільненого з посади судді Теплодарського міського суду Одеської області у зв`язку з поданням заяви про відставку, відраховано зі штату Теплодарського міського суду Одеської області 06 березня 2017 року (а.с.65).

Постановою Теплодарського міського суду Одеської області від 26 травня 2017 року по справі №516/85/17 адміністративний позов ОСОБА_1 до Малиновського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі, про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, задоволено:

- визнано дії Малиновського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі, щодо призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці, в розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, замість 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, протиправними;

- зобов`язано Малиновське об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, наступний період: з 21.03.1983р. по 30.04.1985р., службу в збройних силах СРСР, де відповідно до довідки Біляївського районного військового комісаріату, строк служби з 25.06.1983р. по 25.04.1985р. підлягає зарахуванню до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах місяць служби за три місяці, половину строку навчання з 25.07.1986р. по 28.06.1991р. в Одеському державному університеті ім. І.І. Мечникова, період роботи на посадах в органах прокуратури з 02.08.1993р. по 17.04.1998р., робота на посаді судді з 26.08.2002р. по 06.03.2017р., як особі, яка має стаж роботи 27 років 9 місяців 27 днів станом на 06 березня 2017 року, що зараховуються до стажу роботи на посаді судді;

- зобов`язано Малиновське об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі здійснити перерахунок та виплачувати судді у відставці ОСОБА_1 , щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з 07 березня 2017р. без будь-яких обмежень (а.с.7-14).

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

Відповідно до довідки територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №5-583/20/3 від 28.02.2020 року, станом на 19 лютого 2020 року суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці складає 100 896,00 грн., у тому числі:

- посадовий оклад 63 060,00 грн.;

- доплата за вислугу років (50%) 31 530,00 грн.;

- доплата за перебування на адміністративній посаді в суді (10%) 6 306,00 грн.;

- доплата за науковий ступінь 0,00 грн.;

- доплата за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці 0,00 грн.;

- щомісячна доплата відповідно до частини шостої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» - 0,00 грн. (а.с.214).

28 лютого 2020 року позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок довічного грошового утримання судді, надавши довідку про суддівську винагороду №5-583/20/3 від 28.02.2020 року (а.с.213).

02 березня 2020 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення №91 про відмову у перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці, зазначивши, що підстави для проведення перерахунку довічного грошового утримання згідно довідки Територіального управління ДСА України в Одеській області №5-583/20/3 від 28.02.2020 року наданої в розмірі 30 мінімальних заробітних плат, відсутні (а.с.212).

Позивач, вважаючи дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у проведенні перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці з 19 лютого 2020 року відповідно до довідки №5-583/20/3 від 28.02.2020 року протиправним, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Релевантні джерела права та висновки суду
Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно з вимогами статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частиною 1 статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Згідно абзацами 10, 14 статті 126 Конституції України підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням. Повноваження судді припиняються у разі досягнення суддею шістдесяти п`яти років.

Організація судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд регулюється Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року №1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII).

Згідно з пунктом 2 розділу ХІІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону №1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України "Про судоустрій і статус суддів", крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Відповідно до частини третьої статті 135 Закону №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить, зокрема, судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Відповідно до частини першої статті 142 Закону №1402-VIII судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Відповідно до частини третьої статті 142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Разом з тим, Прикінцевими та Перехідними положеннями Закону №1402-VIII передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Так, підпунктом 1 пункту 24 розділу ХІІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону №1402-VIII встановлено, що розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункті 23 цього розділу, для судді місцевого суду - 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; з 1 січня 2018 року: - 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; з 1 січня 2019 року - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; з 1 січня 2020 року - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Законом України «Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» від 16.10.2019 року №193-IX, яке набрало чинності 07.11.2019 року, виключено п.22, 23 Прикінцевих та Перехідних положень Закону №1402-VIII, якими було передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом. До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами).

Пунктом 25 розділу ХІІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону №1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Досліджуючи правове поняття "щомісячне довічне грошове утримання судді", Конституційний суд України у мотивувальній частині рішення №18-рп/2011 від 14 грудня 2011 року, вказав, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячне грошове утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці сплачує Пенсійний фонд України за рахунок Державного бюджету, діючому судді виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний суд України також вказує про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях, а саме: від 24 червня 1999 року №6-рп/99, від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 01 грудня 2004 року №19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18 червня 2007 року №4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів); рішення №10-рп/2008 від 22 травня 2008 року, а також у рішенні №2-р/2020 від 18 лютого 2020 року.

Рішенням Конституційного Суду України № 2-р/2020 від 18 лютого 2020 року були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року №1402-VIII зі змінами.

У вказаному рішенні зазначається, що згідно з положеннями пункту 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402 «право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41- 45, ст. 529; 2015 р., №№ 18- 20, ст. 132 і з наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону».

Право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (пункт 4 частини шостої статті 126 Конституції України).

Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19 листопада 2013 року №10-рп/2013).

Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці; право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості; щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу; конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію не допущення впливу або втручання у здійснення правосуддя; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя (абзаци п`ятий, шостий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року №3-рп/2013). Конституційний Суд України зазначив, що розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів, які не проходили оцінювання за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності та вийшли у відставку, відрізняється від розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які вийдуть у відставку після успішного проходження такого оцінювання. Отже, судді, які вже перебувають у відставці та досягли шістдесятип`ятирічного віку, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом №1402. Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу ХІІ „Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402 різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України що до гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України. У зв`язку з викладеним, п.25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року №1402-VIII, якою було передбачено право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу, визнано неконституційними.

Суд зазначає, що законом України від 6 грудня 2016 року №1774-VIII, який набрав чинності 1 січня 2017 року, змінено підхід до визначення розмірів посадових окладів і заробітної плати працівників, а також інших виплат (наприклад, для розрахунку розміру плати за надання адміністративних послуг, у колективних договорах та угодах усіх рівнів). Тобто цим Законом запроваджено нову розрахункову величину для визначення розмірів тих чи інших виплат шляхом заміни мінімальної заробітної плати на прожитковий мінімум.

Отже, з прийняттям Закону України від 6 грудня 2016 року №1774-VIII зміни зазнав не розмір суддівської винагороди, а розрахункова величина.

Суд зауважує, що рішенням Конституційного Суду України від 4 грудня 2018 року №11-р/2018 не вирішувалось питання розрахункової величини, яку належить застосовувати при розрахунку посадового окладу суддів, а тому правові висновки, які містяться в цьому рішенні, не впливають на конституційність норм Закону України від 6 грудня 2016 року №1774-VIII, зокрема пункту 3 його Прикінцевих та перехідних положень.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11 березня 2020 року у справі №200/9195/19-а, від 31 жовтня 2019 року у справі №520/11431/18 та від 9 серпня 2019 року у справі №826/9404/17.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01 січня 2020 року становить 2 102,00 грн.

З довідки територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області №5-583/20/3 від 28.02.2020 року «Про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці» вбачається, що посадовий оклад складає 63 060,00 грн. (2102 * 30= 63 060).

Тобто, посадовий оклад суддівської винагороди, який враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, що зазначений у довідці ТУ ДСА України в Одеській області №5-583/20/3 від 28.02.2020 року, з якою позивач звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області для перерахунку довічного грошового утримання вирахувано виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого станом на 01 січня 2020 року у відповідності до норм Закону №1774-VIII.

Таким чином, посилання відповідача викладене в оскаржуваному рішенні №91 від 02.03.2020 року на відсутність підстав для проведення перерахунку довічного грошового утримання згідно довідки ТУ ДСА України в Одеській області №5-583/20/3 від 28.02.2020 року наданої в розмірі 30 мінімальних заробітних плат є неправомірним.

За таких обставин, враховуючи те, що ОСОБА_1 вийшов у відставку з посади судді 19.04.2017 року і отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці та щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя, а також рішення Конституційного Суду України №2-р/2020 від 18 лютого 2020 року, суд приходить до висновку, що дії Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області щодо відмови у перерахунку ОСОБА_1 , судді у відставці, щомісячного грошового утримання, яка викладена у рішенні №91 від 02.03.2020 року є протиправними та відповідно зазначене рішення Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області №91 від 02.03.2020 року підлягає скасуванню.

Згідно розділу ІІ Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого Постановою правління Пенсійного форду України №3-1 від 25 січня 2008 року (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 20.03.2017 № 5-1) заява про перерахунок щомісячного довічного утримання та довідка про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (додаток 2) (далі - довідка про суддівську винагороду) або довідка про винагороду судді Конституційного Суду України для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді Конституційного Суду України у відставці (додаток 3) (далі - довідка про винагороду судді КСУ) подається до органів, що призначають щомісячне довічне утримання.

У разі надсилання заяви і документів для перерахунку щомісячного довічного утримання поштою, днем звернення за перерахунком вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Звернення за перерахунком щомісячного довічного утримання проводиться в разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді (в разі збільшення розміру винагороди судді Конституційного Суду України), який працює на відповідній посаді.

Перерахунок щомісячного довічного утримання проводиться з дня виникнення права на відповідний перерахунок.

Таким чином, оскільки суд прийшов до висновку про протиправність оскарженого рішення Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області №91 від 02.03.2020 року з вищенаведених підстав, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду в Одеській області здійснити перерахунок та виплату довічного грошового утримання ОСОБА_1 , як судді у відставці, з 19 лютого 2020 року відповідно до довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області №5-583/20/3 від 28.02.2020 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням суддівської винагороди 100 896 грн. в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Решта доводів та заперечень відповідача у відзиві на позов висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно ч.1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, на підставі ст.8 КАС України, згідно якої, усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.9 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій щодо відмови в перерахунку довічного грошового утримання, визнання недійсним та скасування рішення №91 від 02.03.2020 року та зобов`язання вчинити певні дії підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.2, 6-10, 77, 90, 139, 250, 251, 255, 257, 258, 263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій щодо відмови в перерахунку довічного грошового утримання, визнання недійсним та скасування рішення №91 від 02.03.2020 року та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови в перерахунку ОСОБА_1 довічного грошового утримання з 19 лютого 2020 року відповідно до довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області №5-583/20/3 від 28.02.2020 року з урахування суддівської винагороди 100 896 грн.

Визнати недійсним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №91 від 02.03.2020 року «Про відмову у перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці» з 19 лютого 2020 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести перерахунок та здійснити виплату ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) довічного грошового утримання з 19 лютого 2020 року відповідно до довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області №5-583/20/3 від 28.02.2020 року «Про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці» з урахуванням суддівської винагороди 100 896 грн. в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Рішення суду набирає законної сили, згідно ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

При цьому, відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Суддя С.О. Cтефанов

.