Справа № 200/7/20-а
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2020-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2020 року справа №200/7/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегія суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Блохіна А.А.

Геращенка І.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління містобудування і архітектури Маріупольської міської ради на рішення Донецького окружного адміністративного суду (суддя - Смагар С.В.) від 04 лютого 2020 року у справі № 200/7/20-а (повний текст рішення складено 04 лютого 2020 року) за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління містобудування і архітектури Маріупольської міської ради про визнання протиправним та нечинним акт індивідуальної дії наказу від 10 вересня 2019 року № 201 «Про демонтаж спеціальних конструкцій зовнішньої реклами», -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління містобудування і архітектури Маріупольської міської ради про визнання протиправним та нечинним акт індивідуальної дії наказу від 10 вересня 2019 року № 201 «Про демонтаж спеціальних конструкцій зовнішньої реклами».

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року позовні вимоги задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління містобудування і архітектури Маріупольської міської ради від 10 вересня 2019 року № 201 «Про демонтаж спеціальних конструкцій зовнішньої реклами».

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Відповідач вважає, що наказ від 10 вересня 2019 року №20 «Про демонтаж спеціальних конструкцій зовнішньої реклами» був прийнятий у відповідності до норм чинного законодавства та не може бути визнаний нечинним, оскільки для встановлення рекламної конструкції позивач повинен був вчинити певні дії відповідно до порядку подання заявки та одержання дозволу на розміщення зовнішньої реклами «Положення про порядок розміщення зовнішньої реклами на території м.Маріуполь» затвердженого рішенням виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 23.07.2019 року №283. Відповідач зазначив, що відповідно інформації, наведеної у листі відповідача від 24.01.2020 №30.5/3006, позивач до робочого органу з заявою для отримання дозволу на розміщення зовнішньої реклами не звертався. У зв`язку их цим, на думку відповідача, позивачем було встановлено рекламну конструкцію без відповідного дозволу, тобто самочинно. До того ж, рекламна конструкція була розміщена на фасаді будівлі, що не передбачено затвердженою рішенням Маріупольської міської ради №6/20-2086 від 26.06.2012 року Схемою розміщення спеціальних конструкцій зовнішньої реклами на території м.Маріуполь. Судом першої інстанції не прийнято до уваги, що відповідно до Положення про інспекцію міської ради з благоустрою м.Маріуполя, інспекція здійснює контроль за дотриманням Правил благоустрою території м.Маріуполя, та має право проводити рейди та перевірки територій та об`єктів міста щодо стану їх благоустрою і додержання підприємствами, установами, організаціями, громадянами законодавства у сфері благоустрою міста, складає протоколи про порушення законодавства для притягнення винних до відповідальності. Відповідно до п.13 Додатку №2 Розпорядження міського голови «Про організацію та посилення контролю за виконанням робіт з благоустрою території міста» від 21.02.2019 року №40р, щодо перевірки стану об`єктів благоустрою входить до компетенції інспекції з благоустрою міської ради м.Маріуполя.

На адресу суду апеляційної інстанції надіслано відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач проти доводів апеляційної скарги заперечував, вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено судом відповідно до норм матеріального та процесуального права на підставі повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців позивача зареєстровано як фізичну особу-підприємця.

Наказом відповідача від 10 вересня 2019 року № 20 «Про демонтаж спеціальних конструкцій зовнішньої реклами» прийнято рішення у випадку нездійснення позивачем добровільного демонтажу спеціальної конструкції зовнішньої реклами протягом 30 календарних днів з дня отримання цього наказу, здійснити демонтаж в порядку передбаченому рішенням виконкому Маріупольської міської ради від 16 березня 2011 року № 95 «Про затвердження Порядку демонтажу, обліку та зберігання спеціальних конструкцій зовнішньої реклами на території м. Маріуполя» за рахунок коштів міського бюджету м. Маріуполя з наступним їх відшкодуванням за рахунок розповсюджувача зовнішньої реклами за наступною адресою: АДРЕСА_1 . Після здійснення демонтажу наказано відновити благоустрій території, на якій було встановлено спеціальну конструкцію зовнішньої реклами та головному спеціалісту відділу регулювання зовнішньої реклами протягом двох робочих днів направити цей наказ рекомендованим поштовим відправленням фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 .

Наведений наказ прийнятий в результаті перевірки дотримання позивачем порядку розміщення спеціальних конструкцій зовнішньої реклами на території міста Маріуполя, якою встановлено факт порушення п.3.23 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою КМУ від 26.12.2003 року №2067, розміщення спеціальних конструкцій зовнішньої реклами без відповідного дозволу.

Листом від 12 вересня 2019 року № 30.5-54388-30.1 Головне управління містобудування і архітектури Маріупольської міської ради повідомило позивача про те, що на підставі акту комісійного обстеження спеціалістами інспекції з благоустрою м. Маріуполя та представником районної адміністрації з виходом на місце було встановлено, що зовнішня реклама за адресою: АДРЕСА_1 (крамниця « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») не має дозвільних документів. Тож, посилаючись на норми пункту 5.1.11 Положення про порядок розміщення зовнішньої реклами на території м. Маріуполь, позивачеві було запропоновано в термін 30 днів здійснити добровільний демонтаж спеціальної конструкції зовнішньої реклами.

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007р. №877-V, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, державний нагляд (контроль) - це діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

При цьому частиною 4 статті 4 цього Закону передбачено, що виключно законами встановлюються органи, уповноважені здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності; види господарської діяльності, які є предметом державного нагляду (контролю); повноваження органів державного нагляду (контролю) щодо зупинення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг; вичерпний перелік підстав для зупинення господарської діяльності; спосіб здійснення державного нагляду (контролю); санкції за порушення вимог законодавства і перелік порушень, які є підставою для видачі органом державного нагляду (контролю) припису, розпорядження або іншого розпорядчого документа.

Орган державного нагляду (контролю) не може здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, якщо закон прямо не уповноважує такий орган на здійснення державного нагляду (контролю) у певній сфері господарської діяльності та не визначає повноваження такого органу під час здійснення державного нагляду (контролю).

Таким чином для реалізації повноважень у сфері державного нагляду (контролю) необхідно щоб відповідні повноваження бути прямо передбачені законом.

Повноваження органів місцевого самоврядування та їх виконавчих органів врегульовані Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», однак положення цього Закону не містять повноважень таких органів на здійснення заходів щодо державного нагляду (контролю) у сфері рекламних послуг.

Водночас засади рекламної діяльності в Україні, регулювання відносин, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження та споживання реклами врегульовано Законом України «Про рекламу».

Статтею 26 цього Закону передбачено органи, які уповноважені здійснювати контроль за дотриманням законодавства України про рекламу, до яких належать - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, - щодо захисту прав споживачів реклами; Антимонопольний комітет України - щодо дотримання законодавства про захист економічної конкуренції; Національна рада України з питань телебачення і радіомовлення - щодо телерадіоорганізацій усіх форм власності; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну фінансову політику, - щодо реклами державних цінних паперів; Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку - щодо реклами на фондовому ринку; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах будівництва, архітектури, - щодо спорудження житлового будинку; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства про зайнятість населення, - щодо реклами про вакансії (прийом на роботу).

Органи місцевого самоврядування та їх виконавчі органи у цьому переліку відсутні.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що оскільки чинним на час виникнення спірних правовідносин законодавством визначено уповноважені органи на здійснення заходів державного контролю (нагляду) і відповідач до таких не віднесений, а тому за такого правового регулювання не мав повноважень вживати заходи державного контролю, передбачені Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 20 листопада 2019 року по справі № 522/19532/14а.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2003 року №2067 затверджено Типові правила розміщення зовнішньої реклами.

За приписами п.3, п.23 Типових правил зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів та у порядку, встановленому виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до цих Правил. Дозвіл надається строком на п`ять років, якщо менший строк не зазначено у заяві.

Пунктами 44, 45, 46 Типових правил передбачено, що рекламні засоби забезпечуються маркуванням із зазначенням на каркасі рекламного засобу найменування розповсюджувача зовнішньої реклами, номера його телефону, дати видачі дозволу та строку його дії.

Контроль за додержанням цих Правил здійснюють виконавчі органи сільських, селищних, міських рад та інші органи відповідно до законодавства.

У разі порушення порядку розповсюдження та розміщення реклами уповноважена особа органу, який здійснює контроль за додержанням цих Правил, звертається до розповсюджувача зовнішньої реклами з вимогою усунення порушень у визначений строк.

Як вбачається з матеріалів справи, доказів на підтвердження порушення позивачем порядку розміщення спеціальних конструкцій зовнішньої реклами відповідачем не надано.

Матеріали справи також не містять доказів дотримання відповідачем вимог пункту 46 Типових правил в частині звернення до позивача із вимогою усунення порушень.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що лист від 12 вересня 2019 року №30.5-54388-30.1 складений та направлений на адресу позивача вже після прийняття спірного наказу, а тому не може бути доказом звернення до позивача із вимогою усунення порушень у відповідності до вимог пункту 46 Типових правил.

Крім того, частиною 2 пункту 46 Типових правило встановлено, що у разі невиконання цієї вимоги орган, який здійснює контроль, подає інформацію спеціально уповноваженому органу виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як встановлено судом та не спростовано відповідачем, доказів внесення подання спеціально уповноваженому органу у сфері захисту прав споживачів у встановленому законодавством порядку матеріали справи не містять.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що відповідачем не дотримано порядку прийняття, направлення спірного наказу, а тому правомірно задоволено позов.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Під час апеляційного провадження відповідачем не надано відповідних доказів на спростування встановленого судом першої інстанції порушення порядку прийняття, направлення спірного наказу.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Колегія суддів дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу.

Керуючись статями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління містобудування і архітектури Маріупольської міської ради на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року у справі №200/7/20-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року у справі №200/7/20-а - залишити без змін.

Постанова складена та підписана 05 травня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 05 травня 2020 року та підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.В. Геращенко