Справа № 500/294/20
Суддя: Мартиць Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2020-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №500/294/20

04 травня 2020 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мартиць О.І. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до департаменту соціального захисту населення Тернопільської обласної державної адміністрації, Тернопільської обласної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

22 січня 2020 року до Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до департаменту соціального захисту населення Тернопільської обласної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, в якій позивач просить визнати протиправною відмову департаменту соціального захисту населення Тернопільської обласної державної адміністрації у видачі ОСОБА_1 посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, зобов`язати департамент соціального захисту населення Тернопільської обласної державної адміністрації встановити статус особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 ОСОБА_1 та видати відповідне посвідчення.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач має статус особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4 та являється інвалідом ІІІ групи захворювання, пов`язаного з наслідками Чорнобильської катастрофи, що дає їй право на отримання посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 1. Однак, розглянувши її звернення від 16.12.2019 департамент соціального захисту населення Тернопільської обласної державної адміністрації листом №5/Б-16 від 11.01.2020 відмовив у видачі такого посвідчення, що, на думку позивача, є неправомірним та стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 27.01.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

30.01.2020 і 07.02.2020 через відділ документального забезпечення Тернопільського окружного адміністративного суду надійшов від відповідача по справі відзив на позовну заяву, в якому департамент соціального захисту населення Тернопільської обласної державної адміністрації просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю, а також залучити належного відповідача - Тернопільську обласну державну адміністрацію.

11.02.2020 представником позивача адвокатом С.А. Волинець подано відповідь на відзив з проханням відхилити мотиви департаменту соціального захисту населення Тернопільської обласної державної адміністрації, викладені у відзиві на позовну заяву, а також залучити до участі у справі співвідповідача Тернопільську обласну державну адміністрацію, яку зобов`язати встановити статус особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 ОСОБА_1 та видати відповідне посвідчення.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 17.02.2020 визначено розгляд справи №500/294/20 проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У справі призначено судове засідання на 27.02.2020.

27.02.2020 представником позивача адвокатом С.А. Волинцем через відділ документального забезпечення Тернопільського окружного адміністративного суду подано заяву про уточнення позову, в якій позивач просить:

- визнати протиправною відмову департаменту соціального захисту населення Тернопільської обласної державної адміністрації оформленої листом №5/Б-16 від 11.01.2020 та витягом з протоколу №1 засідання регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та інших категорій громадян Тернопільської обласної державної адміністрації від 09.01.2020 щодо визначення статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи та видачі ОСОБА_1 відповідного посвідчення категорії 1;

- зобов`язати Тернопільську обласну державну адміністрацію встановити ОСОБА_1 статус особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та видати відповідне посвідчення.

27.02.2020 ухвалою суду постановленою без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання залучено до участі в справі в якості другого відповідача Тернопільську обласну державну адміністрацію, розгляд справи відкладено до 25.03.2020.

16.03.2020 від відповідача Тернопільської обласної державної адміністрації через відділ документального забезпечення Тернопільського окружного адміністративного суду поступив відзив на позовну заяву.

17.03.2020 представником Тернопільської обласної державної адміністрації через відділ документального забезпечення Тернопільського окружного адміністративного суду подано заяву про розгляд справи за відсутності представника.

24.03.2020 від представника позивача адвоката С.А.Волинець через відділ документального забезпечення Тернопільського окружного адміністративного суду поступила заява про розгляд справи у відсутності позивача і його представника.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 25.03.2020 визначено відкласти розгляд справи №500/294/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до департаменту соціального захисту населення Тернопільської обласної державної адміністрації, Тернопільської обласної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії на 16 квітня 2020 року.

16.04.2020 від представника відповідача Тернопільської обласної державної адміністрації через відділ документального забезпечення Тернопільського окружного адміністративного суду поступила заява про розгляд справи за відсутності представника.

Відповідно до частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно з частиною першою статті 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (пункт 1 частини третьої статті 205 КАС України).

Відповідно до частини дев`ятої статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відтак, оскільки від позивача та відповідача Тернопільської обласної державної адміністрації надійшло письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності, а відповідач департамент соціального захисту населення Тернопільської обласної державної адміністрації, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, не забезпечив явку представника та не повідомив причини неявки, підстав для відкладення розгляду справи, визначених КАС України, немає, та відсутня потреба заслухати свідка чи експерта, тому справу розглянуто за відсутності сторін (їх представників), у письмовому провадження, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

При цьому суд також враховує, що дана справа є справою незначної складності, для якої пріоритетним є швидке її вирішення, сторони подали письмові пояснення і докази щодо спірних правовідносин та предмету доказування у цій справі.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 27.04.2020 визначено перейти до розгляду справи №500/294/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до департаменту соціального захисту населення Тернопільської обласної державної адміністрації, Тернопільської обласної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії в порядку письмового провадження.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 має статус громадянки, яка постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю, віднесеного до 4 категорії, згідно посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 10.04.1993 року (арк.спр.11).

Експертним висновком Львівської регіональної міжвідомчої експертної комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань та інвалідності з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та їх професійного характеру, на засіданні №01 від 22.01.2015 встановлено, що захворювання позивача пов`язане з наслідками Чорнобильської катастрофи (арк.спр.12).

02.01.2019 позивачу при повторному огляді встановлено III групу інвалідності, захворювання пов`язане з наслідками Чорнобильської катастрофи, на строк до 01.01.2024 року, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, серія АВ № 1074538. (арк.спр.13)

Позивач ОСОБА_1 16.12.2019 звернулась до департаменту соціального захисту населення Тернопільської обласної державної адміністрації із заявою, в якій просила видати посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи, віднесеного до категорії 1.

Відповідно до витягу з протоколу №1 засідання регіональної комісією з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян від 09.01.2020, враховуючи вилучення з переліку зон радіоактивного забруднення зону посиленого радіоекологічного контролю, а також виключення з Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" статті 23 (на підставі Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 №76-VIII - щодо набрання чинності норм зазначеного Закону), якою передбачалося надання відповідних пільг та компенсацій для осіб, віднесених до категорії 4 потерпілих від Чорнобильської катастрофи, відмовлено ОСОБА_1 у визначенні статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи, та видачі відповідного посвідчення категорії 1(арк.спр.10).

Вказані результати розгляду звернення, ОСОБА_1 повідомлені у листі департаменту соціального захисту населення Тернопільської обласної державної адміністрації №5/Б-16 від 11.01.2020 (арк.спр.8-9).

Не погоджуючись з такою відмовою, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Приписами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступні положення законодавства.

Законом, який визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, є Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-ХІІ (надалі - Закон №796-ХІІІ).

Відповідно до пункту 2 статті 9 Закону 796-ХІІ особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 11 Закону № 796-XII до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать, зокрема, особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Отже, особи, які станом на 1 січня 1993 року постійно проживали або працювали на території зони посиленого радіоекологічного контролю понад чотири роки, визнаються потерпілими від Чорнобильської катастрофи та мають право на встановлення пільг і компенсацій, передбачених Законом 796-ХІІ.

ОСОБА_1 як особа, яка постійно проживала та постійно працювала на території зони посиленого радіоекологічного контролю, і станом на 1 січня 1993 року прожила та відпрацювала у цій зоні не менше чотирьох років має статус потерпілої від Чорнобильської катастрофи в розумінні пункту 4 частини першої статті 11 Закону №796-XII.

За змістом статей 14 і 65 Закону 796-ХІІ для встановлення пільг і компенсацій вказаним особам, встановлюється категорія 4 та видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 14 Закону 796-ХІІ для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, як інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу - категорія 1.

Отже, для отримання постраждалими статусу категорії 1 необхідні три умови: 1) інвалідність; 2) статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи; 3) причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою.

Частиною першою статі 12 Закону №796-ХІІ передбачено, що причинний зв`язок між захворюванням, пов`язаним з Чорнобильською катастрофою, частковою або повною втратою працездатності громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи і Чорнобильською катастрофою визнається встановленим (незалежно від наявності дозиметричних показників чи їх відсутності), якщо його підтверджено під час стаціонарного обстеження постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи уповноваженою медичною комісією не нижче обласного рівня або спеціалізованими медичними установами Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, які мають ліцензію центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.

Причинний зв`язок між захворюванням позивачки та наслідками Чорнобильської катастрофи було встановлено експертним висновком Львівської регіональної міжвідомчої експертної комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань та інвалідності з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та їх професійного характеру (арк.спр.12) довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, серія АВ №1074538 виданою 26.11.2019 Тернопільським обласним центром медико-соціальної експертизи Обласна МСЕК №1 ОСОБА_1 (арк.спр.13).

Отже, позивач має інвалідність та встановлено причинний зв`язок її інвалідності з наслідками Чорнобильської катастрофи.

Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України (частина четверта статті 65 Закону №796-XII).

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 №551 затверджено Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян (далі - Порядок №551, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 2 Порядку №551 посвідчення є документом, що підтверджує статус осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, <…> і надає право користуватися пільгами та компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.

Пунктом 3 цього Порядку визначено, що особам з інвалідністю з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, щодо яких установлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, видаються посвідчення "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" (категорія 1) серії Б синього кольору.

Згідно з пунктом 11 Порядку №551 посвідчення видаються уповноваженими органами за місцем проживання (реєстрації) особи на підставі рішень комісій з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, утворених уповноваженими органами (далі - регіональні комісії).

Посвідчення видаються: особам з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, щодо яких установлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, - на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов`язаної з Чорнобильською катастрофою.

Рішення про видачу або відмову у видачі посвідчення приймається у місячний строк з дня надходження необхідних документів до уповноважених органів.

Судом встановлено, що рішення Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян Тернопільської обласної державної адміністрації, яким відмовлено позивачці у наданні статусу та видачі посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, мотивовано відсутністю з 01.01.2015 у переліку зон радіоактивного забруднення зони посиленого радіоекологічного контролю та скасування статті 23 Закону №796-XII, якою передбачалося надання відповідних пільг і компенсацій особам, віднесеним до 4 категорії потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій до ухвалення Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 №76-VIII містилося у статті 2 Закону №796-XII. Відповідно до цієї статті до зон радіоактивного забруднення було віднесено такі зони: (1) зона відчуження, (2) зона безумовного (обов`язкового) відселення, (3) зона гарантованого добровільного відселення та (4) зона посиленого радіоекологічного контролю.

Аналогічне визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій містилося у статті 2 Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи".

01.01.2015 набув чинності Закон України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 №76-VIII, яким статтю 2 Закону №796-XII було виключено (підпункт 1 пункту 4). Виключено також абзац п`ятий частини другої статті 2 Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи", який визначав зону посиленого радіоекологічного контролю як одну із зон радіоактивно забруднених територій.

Цим законом не передбачено, що раніше видані посвідчення особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії, є недійсними.

ОСОБА_1 набула статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи категорії 4 10.04.1993 (арк.спр.11), тобто до 01.01.2015 і цей статус є безстроковий.

Виключення з 01.01.2015 зони посиленого радіоекологічного контролю не позбавляє позивачку статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи категорії 4, оскільки такий статус було набуто правомірно, а законні підстави для його припинення відсутні.

Крім того, Закон №796-XII у редакції, чинній після 01.01.2015, передбачає надання особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4, певних пільг та компенсацій. Зокрема, статті 51, 56 вказаного Закону передбачають надання особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4, додаткової пенсії та пільг щодо обчислення стажу роботи (служби). А рішенням Конституційного Суду України № 6-р/2018 від 17.07.2018 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) підпункт 4 пункту 4 розділу І змін, внесених Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 №76-VIII, а саме щодо виключення статті 23 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Отже, виключення з 01.01.2015 зони посиленого радіоекологічного контролю із переліку радіоактивно забруднених територій не позбавляє статусу потерпілого осіб, яким раніше було встановлено статус і видано посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 20.03.2019 (справа № 697/121/17), а також такі правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 27.11.2019 у справах №360/66/17-а, №360/462/17-а, від 17.10.2019 у справі №608/323/16-а.

З огляду на встановлені судом обставини справи та наведені положення законодавства, суд дійшов висновку, що статус потерпілої від Чорнобильської катастрофи категорії 4 зберігається за особою, якій він присвоєний, довічно, оскільки його отримання до 01.01.2015 відбулось правомірно, а зміни, внесені до законодавства про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, жодним чином не вплинули на статус потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4, який було отримано до 01.01.2015.

Оскільки ОСОБА_1 встановлено третя група інвалідності (захворювання пов`язане з наслідками Чорнобильської катастрофи), то позивач має право на отримання статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Відтак, відмова департаменту соціального захисту населення Тернопільської обласної державної адміністрації оформленої листом №5/Б-16 від 11.01.2020 та рішення Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян Тернопільської обласної державної адміністрації в частині відмови ОСОБА_1 у визначені статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи та видачі їй посвідчення особи, потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 1, оформлене протоколом №1 від 09.01.2020 є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо вимог позивачки про зобов`язання Тернопільської обласної державної адміністрації встановити ОСОБА_1 статус особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та видати відповідне посвідчення, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 05.04.2005 (заява №38722/02)).

Отже, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Як вбачається з положень Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 №1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами.

Відтак, дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Водночас, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Суд зазначає, що дискреційні функції Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян Тернопільської обласної державної адміністрації як суб`єкта владних повноважень щодо надання особі статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи та видачі посвідчення особи, потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 1, на етапі, коли особа, яка звернулась, має докази на підтвердження такого статусу (постійне проживання на території зони посиленого радіоекологічного контролю станом на 1 січня 1993 року не менше чотирьох років, інвалідність та встановлення причинного зв`язку її інвалідності з наслідками Чорнобильської катастрофи) досить жорстко обмежені в законодавчому порядку.

Відтак, зазначена відмова не належить до передбачених законом підстав відмови в наданні позивачці статусу особи, потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 1 та видачі відповідного посвідчення.

З урахуванням тієї обставини, що оскаржуване рішення в цій ситуації не ґрунтуються на дискреційних повноваженнях, позаяк право позивачки на отримання статусу особи, потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 1 підтверджується матеріалами справи, суд вважає за необхідне зобов`язати Тернопільську обласну державну адміністрацію прийняти рішення про встановлення ОСОБА_1 статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи категорії 1 та видати їй посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи.

Частиною першою статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частинами першою, другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачі, як суб`єкти владних повноважень, належних і достатніх доказів, які б свідчили про правомірність позбавлення позивача права на отримання статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи категорії 1, не надали. Відтак, позов належить задовольнити повністю.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки суд задовольняє позов повністю, то на користь позивачки необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача Тернопільської обласної державної адміністрації, Регіональна комісія якої допустила прийняття протиправного рішення щодо позивачки, судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у сумі 840,80 грн., який перерахований до спеціального фонду Державного бюджету України згідно з квитанцією про сплату №47305296 від 20.01.2020 (арк.спр.1).

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до департаменту соціального захисту населення Тернопільської обласної державної адміністрації, Тернопільської обласної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати відмову департаменту соціального захисту населення Тернопільської обласної державної адміністрації, оформленої листом №5/Б-16 від 11.01.2020 і рішення регіональної комісії Тернопільської обласної державної адміністрації з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян від 09.01.2020 щодо відмови у встановленні ОСОБА_1 статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 1, та видачі відповідного посвідчення постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1.

Зобов`язати Тернопільську обласну державну адміністрацію прийняти рішення про встановлення ОСОБА_1 статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 1 та видати їй посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 встановленого зразка.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільської обласної державної адміністрації судовий збір в сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 (вісімдесят) коп. сплачений згідно з квитанцією №47305296 від 20.01.2020.

Реквізити учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 );

відповідач - департамент соціального захисту населення Тернопільської обласної державної адміністрації (46021, Тернопільська область, місто Тернопіль, вулиця М.Грушевського, будинок 8, ).

відповідач - Тернопільська обласна державна адміністрація (46021, Тернопільська область, місто Тернопіль, вулиця М.Грушевського, будинок 8, )

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 травня 2020 року.

Головуючий суддя Мартиць О.І.

копія вірна:

Суддя Мартиць О.І.