Справа № 640/2780/19
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2020-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

30 квітня 2020 року справа №640/2780/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 (далі по тексту - позивач)
доГоловного управління ДФС у м. Києві (далі по тексту - відповідач)
про1) визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 14 січня 2019 року №26177-17; 2) визнання протиправним та скасування рішення про опис майна у податкову заставу від 15 січня 2019 року №26177-17

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, оскільки вважає протиправними оскаржувані податкову вимогу від 14 січня 2019 року №26177-17 та рішення про опис майна в податкову заставу від 15 січня 2019 року №26177-17.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що за відсутності доказів узгодженості суми грошового зобов`язання, а також набуття нею статусу податкового боргу, оскаржувані податкова вимога та рішення про опис майна в податкову заставу є протиправними.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 лютого 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/2780/19 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, 15 лютого 2019 року позивачем отримано засобами поштового зв`язку податкову вимогу від 14 січня 2019 року №26177-17, якою повідомлено про наявність у нього податкового боргу станом на 13 січня 2019 року у розмірі 71 052,73 грн., у тому числі податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості у розмірі 51 912,28 грн. та земельний податок з фізичних осіб - 19 140,45 грн., а також рішення про опис майна в податкову заставу від 15 січня 2019 року №26177-17.

Крім того, листом від 16 січня 2019 року №3530/С/26-15-17-0 Головне управління ДФС у м. Києві повідомило, що станом на 15 січня 2019 року відповідно до інтегрованих карток платника податків сума податкового боргу позивача становить 71 052,73 грн.

21 лютого 2019 року представник позивач звернувся до відповідача із письмовою заявою щодо отримання інформації, а також копій податкових повідомлень-рішень на підставі яких виник податковий борг, визначений у податковій вимозі від 14 січня 2019 року №26177-17.

У зв`язку із неотриманням відповіді на вказану заяву, адвокатом позивача було подано адвокатський запит від 25 березня 2019 року із вимогою надати належним чином засвідчену копію податкового повідомлення-рішення та його розрахунок, яким позивачу визначено податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки у розмірі 61 219,20 грн.; належним чином засвідчену копію податкового повідомлення-рішення та його розрахунок, яким позивачу визначено податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки у розмірі 51 990,40 грн.; належним чином засвідчену копію податкового повідомлення-рішення та його розрахунок, яким позивачу визначено земельний податок у розмірі 34 140,53 грн.

У відповідь на заяву подану 21 лютого 2019 року та адвокатський запит листами від 21 березня 2019 року №38503/Л/26-15-13-10-22 та від 29 березня 2019 року №43185/Л/26-15-13-10-22 відповідач повідомив, що 23 червня 2018 року на підставі статті 266 Податкового кодексу України та згідно даних Реєстру платників податків на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, програмним забезпеченням ІС «Податковий борг» сформовано податкові повідомлення-рішення №0-2659 на суму 2 680,80 грн. за нежитлову будівлю по АДРЕСА_1 загальною площею 335,1 м2; №0-2659 на суму 560 грн. за домоволодіння по АДРЕСА_1 області загальною площею 350 м2; №0-2659 на суму 61 219,20 грн. за нежитлову будівлю по АДРЕСА_2 загальною площею 2550,8 м2; №0-2659 на суму 51 990,40 грн. за домоволодіння по АДРЕСА_3 загальною площею 1124,6 м2.

При цьому, відповідач вказав, що названі податкові повідомлення-рішення були направлені позивачу засобами поштової служби рекомендованим листом з повідомленням про вручення і отримання особисто 03 серпня 2018 року.

У той же час, звертаючись із даним позовом до суду, позивач зазначає, що вказані податкові повідомлення-рішення ним не отримувались, докази надсилання таких рішень у відповідача відсутні, відтак строк сплати за ними не настав, відповідно грошове зобов`язання за такими рішеннями не є узгодженим.

Листами від 21 березня 2019 року №38503/Л/26-15-13-10-22 та від 29 березня 2019 року №43185/Л/26-15-13-10-22 відповідач також повідомив, станом на 01 січня 2019 року в інтегрованій картці платника податків інформаційної системи органів ДФС за позивачем обліковувався податковий борг з податку на майно, а саме по платі за землю з фізичних осіб у сумі 19 140,45 грн., який виник у зв`язку з частковою несплатою у строки, встановлені податковим законодавством, податкового зобов`язання згідно податкового повідомлення-рішення від 13 квітня 2018 року №2-2659 на суму 34 140,53 грн.

Разом із тим, відповідач самостійно визнав неправомірність оскаржуваної податкової вимоги у частині 19 140,45 грн., зазначивши, що такий борг виник в результаті технічного дублювання записів щодо відображення земельної ділянки по АДРЕСА_4 , що призвело до невірного визначенням об`єкта, відтак податкове повідомлення-рішення по платі за землю від 13 квітня 2018 року №2-2659 на суму 34 140,53 вважається відкликаним.

Надаючи оцінку обставинам справи, суд виходить із наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Під грошовим зобов`язанням платника податків, згідно з підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, розуміється сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до підпункту 14.1.157 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

При цьому, відповідно до підпункту 14.1.153 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу, у той час як податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання (підпункт 4.1.175 пункт 14 статті 14 Податкового кодексу України).

Згідно пункту 59.1 та пункту 59.3 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання. Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Поряд з цим, відповідно до пункту 88.1 статті 88 Податкового кодексу України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

Відповідно до підпунктів 89.1.1, 89.1.2 пункту 89.1 статті 89 Податкового кодексу України право податкової застави виникає у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

Системний аналіз наведених норм Податкового кодексу України дає підстави для висновку, що податковий борг це сума узгодженого грошового зобов`язання, тоді як податкова вимога може бути надіслана платнику податку тільки у разі наявності у нього податкового боргу, що також є умовою для прийняття рішення про опис майна платника податків у податкову заставу.

Беручи до уваги той факт, що позивач зазначає, що податкові повідомлення-рішення, на підставі яких виник податковий борг у розмірі 51 990,40 грн., ним не отримувались, суд приходить до висновку, що податкове зобов`язання визначене відповідачем не набрало статусу податкового боргу, а отже надіслання позивачу податкової вимоги є передчасним.

Так, пунктом 58.3 статті 58 Податкового кодексу України встановлено, що податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

У разі якщо вручити податкове повідомлення - рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення - рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.

Крім того, порядок надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 28 грудня 2015 року №1204 з метою встановлення єдиного порядку надіслання податкових повідомлень-рішень платникам податків (далі - Порядок №1204), визначає форму та порядок надіслання (вручення) контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків.

Розділом III Порядку №1204 передбачаються вимоги щодо порядку надіслання (вручення) контролюючим органом податкових повідомлень-рішень платникам податків.

У відповідності до пункту 1 розділу ІІІ Порядку №1204 структурний підрозділ контролюючого органу, який склав податкове повідомлення-рішення відповідно до Кодексу, роздруковує його у двох примірниках (податкове повідомлення-рішення за формою «Ф» - в одному примірнику) та після погодження з підрозділами правової роботи передає на підпис керівнику (заступнику керівника) контролюючого органу. Після підписання податкове повідомлення-рішення (крім податкового повідомлення-рішення за формою «Ф») не пізніше наступного робочого дня надсилається (вручається) платнику податків. Податкове повідомлення-рішення за формою «Ф» надсилається (вручається) платнику податків у терміни, встановлені Кодексом для податків на майно фізичних осіб.

Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків - фізичній особі, якщо його вручено особисто такій фізичній особі чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження такої фізичної особи з повідомленням про вручення (пункт 3 розділу ІІІ Порядку №1204).

У свої доводах відповідач зазначає, що податкові повідомлення-рішення від 23 червня 2018 року отримані позивачем 03 серпня 2018 року, про що, на його думку, свідчить рекомендоване повідомлення надане суду.

Утім, з наданого рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення - листа із штрих кодом 189 зазначено дату вручення 03 серпня 201 року. Згідно пояснень позивача, листом із штрих кодом 189 та штампом поштового відділення за 2017 рік ним було отримано зовсім інші податкові повідомлення-рішення, які не мають жодного відношення до боргу, який є предметом даного спору.

Таким чином, доказів направлення позивачу податкових повідомлень-рішень від 23 червня 2018 року відповідачем не надано, що, у свою чергу, дає підстави вважати, що такі рішення не були вручені позивачу у відповідності до вимог податкового законодавства.

Отже, враховуючи встановлений податковим законодавством обов`язок контролюючого органу належним чином надсилати податкові повідомлення-рішення, які у свою чергу, є підставою для виникнення у такого платника обов`язку сплатити визначене контролюючим органом грошове зобов`язання у встановлені пунктом 287.5 статті 87 Податкового кодексу України строки - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення, посилання відповідача на наявність у позивача згідно даних інтегрованих карток несплаченого узгодженого грошового зобов`язання та формальна наявність податкової вимоги №3109-16 та рішення про опис майна у податкову заставу №336/26-59-16-01-14 від 29.02.2016 р. не підтверджують підстав виникнення у позивача податкового боргу, як і не свідчать про наявність обставин виникнення у позивача обов`язку зі сплати узгодженого грошового зобов`язання.

Відтак суд не вбачає законних підстав для надсилання позивачу податкової вимоги від 14 січня 2019 року №26177-17 та рішення про опис майна в податкову заставу від 15 січня 2019 року №26177-17.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи є обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, на користь позивача належить стягнути судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у м. Києві.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкову вимогу Головного управління ДФС у м. Києві від 14 січня 2019 року №26177-17.

3. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у м. Києві про опис майна в податкову заставу від 15 січня 2019 року №26177-17.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 536,80 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість гривень 80 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );

Головне управління ДФС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19; ідентифікаційний код 39439980).

Суддя В.А. Кузьменко