Справа № 120/627/20-а
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2020-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

04 травня 2020 р. Справа № 120/627/20-а

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Альчук М.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання адміністративну справу

за позовом: законного представника ОСОБА_1 , поданого в інтересах малолітньої ОСОБА_2

до: Якушинецької сільської ради

про: визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в інтересах малолітньої ОСОБА_2 з адміністративним позовом до Якушинецької сільської ради про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в грудні 2019 року позивачка через свого представника звернулась до Якушинецької сільської ради із клопотанням про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського призначення, комунальної форми власності орієнтовною площею 1 га, з метою подальшої передачі безоплатно у власність за кадастровим номером :01:015:0056, яка розташована на території Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області. За результатами розгляду якого їй відмовлено з підстав того, що земельна ділянка надана у користування іншим особам.

З вказаною відмовою позивачка не погоджується, вважає її протиправною та такою, що не відповідає вимогам ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, а тому за захистом своїх прав та законних інтересів звернулась до суду.

Представником відповідача надано відзив на позов, в якому зазначено, що на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 21.12.2018 року 32-17492/15-18-СГ "Про передачу земельних ділянок державної власності в комунальну власність" Якушинецька сільська рада отримала в комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення, які розташовані за межами населених пунктів загальною площею 1,885 га, до складу вказаної ділянки входить й зазначена позивачкою земельна ділянка. Дана ділянка включає в себе городи мешканців с. Зарванці які їм були надані в користування 1990 року, крім того зазначає, що вказані ділянки знаходиться в їх користуванні до цього часу.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд встановив наступне.

В грудні 2019 року в інтересах ОСОБА_2 , як законний представник звернувся ОСОБА_1 із клопотанням до Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області з проханням надати заявниці дозвіл на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського призначення, комунальної форми власності орієнтовною площею 1 га, з метою подальшої передачі безоплатно у власність за кадастровим номером :01:015:0056, яка розташована на території Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області.

17.12.2019 року за наслідками розгляду клопотання, Якушинецька сільська рада рішенням № 332, прийнятим на 40 сесії 7 скликання, відмовила ОСОБА_2 у наданні дозволу. Відмову мотивовано тим, що бажана земельна ділянка перебуває у користуванні громадян для городництва, та ними не було надано погодження.

Не погоджуючись з такою відмовою позивачка звернулась до адміністративного суду з цим позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд керується та виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, Законом України "Про Державний земельний кадастр".

Відповідно до ст. 18 ЗК України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим.

Конкретні категорії земель визначені у ч. 1 ст. 19 ЗК України, до яких зокрема належать землі сільськогосподарського призначення.

Згідно з ч. 1 ст. 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

В силу положень п. "а" ч. 3 ст. 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються громадянам у власність та надаються у користування для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 ЗК України земельні ділянки, призначені для ведення особистого селянського господарства, можуть передаватися громадянами у користування юридичним особам України і використовуватися ними для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства без зміни цільового призначення цих земельних ділянок.

Отже, законом передбачено право громадян України на безоплатне набуття у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства із земель державної та комунальної власності сільськогосподарського призначення.

Порядок набуття відповідного права визначається главою 19 Розділу IV ЗК України.

Так, згідно із ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Як встановлено з матеріалів справи, позивачка вирішила скористатися своїм законним правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та з цією метою звернулась до Якушинецької сільської ради з клопотанням про надання їй дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення орієнтовно площею 1 га яка розташована на території Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області.

Під час розгляду справи відповідач не заперечив, що саме до його повноважень належить розгляд питання про надання чи відмову у наданні позивачу вищевказаного дозволу. Відтак цю обставину суд вважає безспірною.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульований положеннями ст. 118 ЗК України. Зокрема, ч. 6 цієї статті визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Судом встановлено, що підставою для відмови у наданні позивачці дозволу на розробку проекту землеустрою стало посилання відповідача на те, що зазначена на графічних матеріалах земельна ділянка є наданою в користування іншим особам з урахуванням, що земельні ділянки перебувають у відкритому і безперервному користуванні громадян.

Дійсно, в силу вимог ч. 5 ст. 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Отже, безоплатна приватизація земельних ділянок, що вже перебувають у законному користуванні інших осіб, не допускається.

Водночас, судом встановлено, що земельна ділянка за кадастровим номером :01:015:0056, щодо якої позивачка подала клопотання про надання їй дозволу на розроблення документації із землеустрою, належить до земель сільськогосподарського призначення комунальної власності.

Наведене встановлено з відкритої публічної кадастрової карти України, крім того, з вказаної карти визначено, що цільове призначення вказаної ділянки 16.00, тобто землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам).

Таким чином, спірна земельна ділянка є сформованою та зареєстрована у Державному земельному кадастрі як земля сільськогосподарського призначення комунальної форми власності. При цьому інформація про зареєстроване право власності (користування) щодо цієї земельної ділянки у Державному земельному кадастрі відсутня.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Водночас в силу приписів ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Отже, під час розгляду справи відповідач належними і допустимим доказами не довів тієї обставини, що спірна земельна ділянка перебуває у законному користуванні інших осіб у зв`язку з чим необхідна згода таких осіб на вилучення земельної ділянки.

Відтак суд не може погодитись з правомірністю підстав для відмови у наданні позивачці дозволу на розроблення документації із землеустрою, що зазначені в оскаржуваному рішенні.

Свою позицію відповідач обґрунтовує посиланням на те, що земельна ділянка включає в себе городи мешканців с. Зарванці, які наданні були їх у користування до 1990 року.

Відтак суд погоджується з доводами позивачки про те, що право власності (постійного користування) на земельну ділянку не могло виникати на підставі одного лише рішення органу місцевого самоврядування, а тому відмова відповідача у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою з мотивів наявності відкритого та безперервного користування є неправомірною.

З огляду на викладене суд приходить до переконання, що Якушинецька сільська рада Вінницького району Вінницької області протиправно відмовила позивачці у наданні дозволу на розроблення документації землеустрою. Отже, позовні вимоги в частині скасування оскаржуваного рішення належить задовольнити.

Оцінюючи позовні вимоги в іншій частині саме зобов`язання відповідача надати позивачці дозвіл на розроблення документації із землеустрою, суд зазначає наступне.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору з будь-ким.

Повноваження відповідача за результатами розгляду клопотання громадянина про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою регламентовано частиною сьомою ст. 123 ЗК України, згідно з якою орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

У справі, що розглядається, відповідач з дотриманням визначеного законом строку розглянув клопотання позивачки та прийняв рішення, яким відмовив їй у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Водночас, на думку суду, таку відмову не можна вважати вмотивованою, оскільки відповідач безпідставно посилався на те, що бажана для позивачки земельна ділянка перебуває у користуванні інших осіб, що виключає можливість її безоплатної приватизації в порядку, визначеному ст. 118 ЗК України.

Відтак суд доходить висновку, що у спірній ситуації відповідач обрав один із законних варіантів поведінки, однак надав позивачці невмотивовану відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою.

За змістом ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному п. 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Під час розгляду справи судом не здобуто достатніх даних, які б свідчили про відсутність можливості та наміру суб`єкта владних повноважень прийняти обґрунтоване та законне рішення.

Відтак, на переконання суду, належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивачки, буде зобов`язання відповідача повторно розглянути питання щодо надання їй дозволу на розроблення проекту землеустрою із прийняттям відповідного владного рішенн.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов законного представника ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1, ідент .номер представника НОМЕР_1 ) до Якушинецької сільської ради (вул. Новоселів, 1, с. Якушинці, Вінницький район, Вінницька область, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення від 17.01.2020 року № 332 40 сесії 7 скликання Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області про відмову ОСОБА_2 у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення, для ведення особистого селянського господарства, комунальної форми власності, орієнтовною площею 1,0 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність, яка розташована на території Якушинецької сільського ради Вінницького району Вінницької області.

Зобов`язати Якушинецьку сільську раду Вінницького району Вінницької області повторно розглянути клопотання ОСОБА_2 про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення, для ведення особистого селянського господарства, комунальної форми власності, орієнтовною площею 1,0 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність, яка розташована на території Якушинецької сільського ради Вінницького району Вінницької області.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Альчук Максим Петрович