Справа № 360/5299/19
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2020-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 травня 2020 року Справа № 360/5299/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сліпець Н.Є.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) у місті Дніпро адміністративну справу за позовом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Головне управління Національної поліції України в Донецькій області про стягнення витрат пов`язаних з утриманням, -
17.12.2019 року Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Головне управління Національної поліції України в Донецькій області, в якому просив:
- стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь держави в особі центрального органу виконавчої влади - МВС України в особі його структурного підрозділу - Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ (р/р НОМЕР_2, код 08571446, банк одержувача ДКСУ м. Київ, МФО 820172) витрати, пов`язані з його утриманням у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ, у розмірі 19 764,09 грн.
Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 17.02.2020 року позовну заяву передано на розгляд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
12.03.2020 року згідно листа Луганського окружного адміністративного суду справа №360/5299/19 надійшла до Дніпропетровського окружного адміністративного суду та за результатом автоматизованого розподілу передана для розгляду судді Сліпець Н.Є.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.03.2020 року відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами на 15.04.2020 року, відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Також, даною ухвалою залучено до участі у розгляді справи у якості третьої особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Головне управління Національної поліції України в Донецькій області.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк протягом 15 днів з дня отримання ухвали для подання письмового відзиву на позовну заяву, а третій особі - пояснень на адміністративний позов.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ОСОБА_1 навчався у ДДУВС з 2014 року, та після навчання згідно з наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 15.03.2017 року №130 о/с призначений на посаду слідчого слідчого відділення Мангушського відділення поліції Центрального відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області. Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 20.04.2018 року №156 о/с відповідача звільнено зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» за власним бажанням. Відповідно до вимог положень ст. 74 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищих навчальних закладах зі специфічними умовами навчання - відшкодовують МВС України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку визначеному Кабінетом Міністрів України. Такими чином, відповідач звільнившись зі служби в поліції відмовився від подальшого проходження служби, порушив вимоги договору про навчання №2951 від 01.12.2016 року, у зв`язку з чим зобов`язаний відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у ДДУВС.
Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Так, як вбачається із матеріалів справи, Луганським окружним адміністративним судом на виконання приписів ч. 3 ст. 171 КАС України направлено запит до Міністерства соціальної політики України щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи, на виконання вимог якого 10.02.2020 року Міністерством соціальної політики України надано відповідь про місце проживання ОСОБА_1 .
Так, згідно вказаного листа в Мінсоцполітики станом на 07.02.2020 року міститься інформація, що з 15.09.2016 року ОСОБА_1 перебуває на обліку внутрішньо переміщених осіб в Управлінні праці та соціального захисту населення Жовтневого району м. Дніпро Дніпропетровської області та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Копія ухвали суду про відкриття провадження у справі від 18.03.2020 року разом з матеріалами позовної заяви направлена на адресу фактичного місця проживання ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку, проте, конверт повернувся на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 251 КАС України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
При цьому, згідно із ч. 11 ст. 126 КАС України у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.
Отже, відповідач вважається таким, що був належним чином повідомлений про розгляд справи.
Аналогічна позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 23.10.2019 року у справі №804/575/18.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що ним було здійснено всіх можливих заходів для вчасного та належного повідомлення про розгляд справи відповідача, при цьому, відповідач своїм правом подати відзив на позов не скористався.
Відповідно до ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
21.04.2020 року з Луганського окружного адміністративного суду надійшли письмові пояснення третьої особи, у яких представник просив суд задовольнити позов, посилаючись на те, що відповідач дійсно звільнений зі служби в поліції за власним бажанням з 20.04.2018 року, тобто менш ніж через три роки після закінчення навчання у ДДУВС. Враховуючи положення ст. 74 Закону України «Про Національну поліцію» позивач має правові підстави для стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з його утриманням у ДДУВС.
Відповідно до положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Згідно ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України з 2013 року по 2018 рік.
Наказом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ (далі - ДДУВС) від 29.08.2014 року №187 о/с, який було прийнято на виконання наказу МВС України від 07.08.2014 року №792 «Про переведення курсантів ЛДУВС імені Е. О . Дідоренка та ДЮІ МВС України», ОСОБА_1 з 01.09.2014 року було переведено до ДДУВС на факультет підготовки фахівців для підрозділів слідства.
01.09.2014 року на виконання вимог ст. 18 Закону України «Про міліцію» (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин) та наказу МВС України від 14.05.2007 року № 150 «Про затвердження Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України» між ОСОБА_1 , ДДУВС та Головним управлінням МВС України в Донецькій області укладено договір № 2724 про навчання ОСОБА_1 у ДДУВС.
01.12.2016 року на виконання вимог ст. 74 Закону України «Про Національну поліцію» між ДДУВС та Головним управлінням Національної поліції в Донецькій області укладено договір №2951 про навчання ОСОБА_1 у ДДУВС.
Відповідно до п.7.4 договору №2951 після його підписання договір №2724 від 01.09.2014 року вважається припиненим.
Згідно із наказом ДДУВС від 24.02.2017 року №42 о/с ОСОБА_1 , як випускник ДДУВС, був направлений у розпорядження Головного управління Національної поліції в Донецькій області для призначення на посади згідно з отриманим фахом.
Наказом Головного управління Національної поліції у Донецькій області від 15.03.2017 року №130 о/с ОСОБА_1 призначений на посаду слідчого слідчого відділення Мінгушського відділення поліції Центрального відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області.
14.12.2017 року ОСОБА_1 звернувся до керівництва Головного управління Національної поліції в Донецькій області із рапортом про звільнення зі служби в Національній поліції за власним бажанням, у зв`язку із зміною постійного місця проживання.
Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 20.04.2018 року №156 о/с слідчого слідчого відділення Мінгушського відділення поліції Центрального відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням) Закону України «Про національну поліцію».
Пунктом 2.3.6 договору №2951 передбачено, що у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з Національної поліції по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього договору, відповідач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з його утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.
Відповідно до п. 3.3 договору №2951 підставою для відшкодування фактичних витрат на підготовку є відмова від подальшого проходження служби на посадах середнього складу в Національній поліції після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни.
Тобто, після закінчення навчання у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ ОСОБА_1 не виконав умови, визначені у п.2.3.6 договору, що спричиняє настання наслідків у вигляді необхідності відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з його навчанням та утриманням у навчальному закладі.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 під час навчання у ДДУВС перебував на повному державному забезпеченні за рахунок коштів Державного бюджету України та у зв`язку із звільненням останнього з органів Національної поліції, ДДУВС здійснено розрахунок фактичних витрат, пов`язаних з його утриманням у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ за 2014-2017 роки, який згідно довідки-розрахунку №118 від 25.11.2019 року складає 19 764,09 грн.
Однак, у добровільному порядку відповідачем вказана заборгованість сплачена не була.
Не сплата у добровільному порядку цих витрат відповідачем і стала підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.
Отже, спір між сторонами виник з підстав відшкодування витрат, пов`язаних із утриманням у вищому навчальному закладі МВС України особи, яка в подальшому за власним бажанням звільнилася з Національної поліції до закінчення трирічного терміну після закінчення навчання.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про Національну поліцію», Порядком відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 року №261 (далі - Порядок №261).
У відповідності до ч.ч. 2, 4, 5 ст. 74 Закону України «Про Національну поліцію» підготовка фахівців за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, проводиться на підставі контракту про здобуття освіти, який укладається між навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчається.
Особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
У разі відмови від добровільного відшкодування витрат, зазначених у частині четвертій цієї статті, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.
Згідно із пунктом 1 Порядку №261 цей Порядок визначає механізм відшкодування особами, які навчалися за денною формою навчання за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах, у разі, зокрема звільнення із служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в поліції через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.
За змістом пунктів 4, 5 Порядку №261 витрати відшкодовуються особою в повному розмірі за весь період її фактичного навчання.
Після видання наказу про звільнення (відрахування з вищого навчального закладу) особи керівник органу поліції (вищого навчального закладу) або за його дорученням інша посадова особа видає зазначеній особі під підпис повідомлення із зобов`язанням протягом 30 діб з моменту отримання повідомлення відшкодувати МВС витрати із зазначенням їх розміру та реквізитів розрахункового рахунка для перерахування коштів.
Таке повідомлення може бути надіслано особі рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення за останнім місцем реєстрації, зазначеним у матеріалах її особової справи.
У разі звільнення особи до відпрацювання нею трьох років після закінчення вищого навчального закладу орган поліції, в якому особа проходила службу, невідкладно повідомляє про це вищому навчальному закладу, в якому особа навчалася.
Разом з тим, доказів, виконання умов порядку, щодо надіслання відповідачу повідомлення із зобов`язанням протягом 30 діб з моменту отримання повідомлення відшкодувати витрати із зазначенням їх розміру та реквізитів розрахункового рахунка для перерахування коштів, позивачем суду не надано.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
В той же час, і ч. 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.
Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено обґрунтованості стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 19 764,09 грн., оскільки станом на день розгляду справи по суті позивачем не надано доказів виконання умов порядку стягнення такої заборгованості, а відтак позовні вимоги є передчасними та задоволенню не підлягають.
Відповідно до ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно із ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець