Справа № 160/2188/20
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2020-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 квітня 2020 року Справа № 160/2188/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Букіної Л.Є., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду 24.02.2020 надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення відповідача від 29.01.2020 року про відмову у призначені пенсії; зарахувати до стажу роботи період трудової діяльності позивача, а також зобов`язати Пенсійний орган здійснити призначення та виплачувати позивачу пенсію за вислугу років згідно із ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 (№ 1789-ХІІ у редакції Закону №2663-ІІІ від 12.07.2001), виходячи із розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку з моменту звернення із відповідною заявою.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про протиправність відмови відповідача у призначенні йому пенсії, оскільки, на момент вступу позивача на службу до органів прокуратури діяла ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції Закону №2663-ІІІ від 12.07.2001), яка передбачала право на пенсію за вислугу років за умови наявності стажу в органах прокуратури понад 20 років на посадах, що дають право на пенсію за вислугу років. Вважаючи, що відповідачем неправомірно застосовано у відношенні до позивача норми Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VІІ, які суттєво звужують його соціальні права, останній просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.03.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху і надано строк для усунення її недоліків.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.03.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Тією ж ухвалою суду відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву.
Відповідач скористався наданим правом і надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки вважає, що відмовляючи позивачу у призначенні пенсії за вислугою років, діяв у спосіб передбачений законодавством України, враховуючи, що позивачем до електронної заяви про призначення пенсії не були надані документи в оригіналі (документи від скановані з копії).
Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства, суд виходить із такого.
Судом встановлено та не є спірним, що позивач 21.01.2020 року звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугою років за нормами Закону України "Про прокуратуру" № 1789-ХІІ від 05.11.1991 року при наявності стажу роботи 23 роки і 3 місяців та розрахунку пенсії у розмірі 90% розміру заробітної плати.
За результатами вказаного звернення, листом від 30.01.2020 року № 844/03.05-17 позивачу відмолено у призначенні пенсії за вислугу років з підстав не надання документів, що дають право на призначення пенсії в оригінали (документи відскановані з копії).
Натомість, позивач зазначає, що має право на пенсію за вислугу років, оскільки на момент вступу на службу до органів прокуратури діяла ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції Закону №2663-ІІІ від 12.07.2001), яка передбачала право на пенсію за вислугу років за умови наявності стажу в органах прокуратури понад 20 років на посадах, що дають право на пенсію за вислугу років, тоді як норми Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VІІ значно звужують зміст гарантованих прав.
При вирішені спору суд виходить із того, що фактично, спірним питанням цієї справи є правомірність дій відповідача стосовно відмови позивачу у призначенні пенсії за вислугу років через порушення порядку звернення.
Відповідно до п. 1.1 Порядку № 22-1, Заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).
У разі якщо особа, якій призначається пенсія, не досягла повноліття або є недієздатною, заява подається батьками, усиновителями, батьками-вихователями, прийомними батьками, патронатними вихователями, опікунами, піклувальниками за місцем їх проживання (реєстрації), представниками закладів (органів опіки і піклування), які виконують функції опікунів і піклувальників (далі - законні представники) за місцезнаходженням таких закладів (органів).
Відповідно до п. 2.23 зазначеного Порядку № 22-1 документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.
Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі, якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.
Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення/перерахунок пенсії, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу ПФУ в установленому порядку.
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується позивачем, що звернення останнього за призначенням пенсії здійснювалась на Веб - портал електронних послуг Пенсійного Фонду України шляхом подання електронної заяви з використанням чорно-білого формату скасування документів, що дають право на призначення пенсії.
Тобто, при зверненні до відповідача із заявою про призначенням пенсії, позивачем порушено п. 2.23 зазначеного Порядку № 22-1, відповідно до вимог якого документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані або в оригіналах або у копіях, посвідчених нотаріально.
За таких обставин, враховуючи, що позивачем порушено порядок звернення до пенсійного органу, оскільки до електронної заяви про призначення пенсії не були надані документи в оригіналі (документи від скановані з копії), суд дійшов висновку, що відмовляючи у її (пенсії) призначенні саме з тих підстав, що визначені у листі від 30.01.2020 року № 844/03.05-17, відповідач діяв у спосіб передбачений законодавством України.
При цьому, суд не надає оцінку доводам позивача щодо застосування до спірних правовідносин ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції Закону №2663-ІІІ від 12.07.2001), оскільки вказані обставини не слугували підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії, а тому на момент звернення позивача до суду відсутне право, яке підлягає захисту.
Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -
У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити повністю.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.Є. Букіна