Справа № 520/3147/2020
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2020-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

04 травня 2020 р. № 520/3147/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Зінченко А.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків,61057, ) про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди ,-

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просив суд:

1.Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Харківській області № Ф-12933 5-17 від 12.02.2020 року щодо сплати ОСОБА_1 недоїмки у сумі 29 293, 44 грн.;

2. Зобов`язати Головне управління ДПС у Харківській області видалити данні про недоїмку № Ф-129335-17 від 12.02.2020 року в сумі 29 293, 44 грн. з інформаційної системи органів доходів і зборів та з електронного кабінету платника податків ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ).

3.Стягнути на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прож.: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. (десять тисяч гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 28.02.2020 року засобами поштового зв`язку ним було отримано лист на ім"я ОСОБА_1 , у цьому листі знаходилась Вимога про сплату боргу (недоїмки) від 12 того 2020 року № Ф-129335-17 Головного управління ДПС у Харківській області щодо сплати заборгованості з ЄСВ у розмірі 29 293, 44 грн. станом на 31.01.2020 року, винесену на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

Позивач вважає, що дана вимога є незаконною, не обґрунтованою та протиправною і підлягає скасуванню.

Також пояснив, що 25.10.2012 року ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова ОСОБА_1 взято на облік як платника як платника податків, як фізичну особу яка відноситься до суб`єктів, які здійснюють незалежну професійну діяльність, що підтверджується довідкою №2242 за формою 4-ОПП.

З 08.04.2013 року він офіційно працевлаштований в ТОВ "Епіцентр К" на посаді юрисконсульта, що підтверджується записом у трудовій книжці, заявою на прийняття на роботу від 08.04.2013 р., наказом №08-04/К-П від 08 квітня 2014 року про прийняття на роботу юрисконсультом гіпермаркету-1 ТОВ "Епіцентр К" згідно зі штатним розкладом.

Позивач вважає, що відповідачем не надано будь-яких належних доказів здійснення ним адвокатської діяльності.

Роботодавцем ТОВ "Епіцентр К" сплачено єдиний соціальний внесок за ставкою 22 відсотки , згідно оскаржуваної вимоги вбачається, що ГУ ДПС України у Харківській області застосував ставку, що у 2,5 рази перевищуючи розмір, встановлений Законом, що є порушенням норм Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», (при цьому взагалі не повинен сплачувати ЄСВ, так як не отримує доходу від здійснення адвокатської діяльності).

Ні протягом 2017 року, ні протягом 2018-2020 р.р. жодних доходів від адвокатської діяльності не отримувалося, так як адвокатська діяльність позивачем не здійснювалася, що підтверджується податковою декларацією про майновий стан і доходи за 2017, 2018 роки.

На підставі викладеного ОСОБА_1 вважає, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 12 лютого 2020 року № 129335-17 Головного управління ДПС у Харківській області щодо сплати заборгованості з ЄСВ у розмірі 29 293,44 грн. є протиправною та підлягаю скасуванню.

Дослідивши долучені до матеріалів справи документи, суд вважає за необхідним вказати наступне.

Спеціальним Законом України, який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати, та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, є Закон України «Про збір та облік єдиного соціального внеску на загальне обов`язкове соціальне страхування» від 08.07.2010 р. № 2464-VI (далі - Закон № 2464-УІ) із змінами та доповненнями.

Згідно з статтею 1 Закону № 2464-УІ - єдиний внесок на загальнообов`язкове державне страхування (далі - ЄСВ) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціальною страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-УІ платниками єдиного внеску є роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами;

Пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464-УІ визначено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Закон №2464 розмежовує роботодавців та фізичних осіб - підприємців як різних платників єдиного внеску, більше того, перебуваючи найманим працівником, особа не позбавлена можливості здійснювати підприємницьку діяльність.

Також, будучи найманим працівником, фізична особа - підприємець і-. звільняється від виконання своїх обов`язків як ФО-П, в тому числі передбачених статтею 6 Закону №2464.

Суд зазначає, що Законом № 2464 не передбачено звільнення особи від сплати за себе єдиного внеску у разі перебування у статусі фізичної особи підприємця та одночасно перебуваючи найманим працівником.

Платники єдиного внеску зобов`язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок , що передбачено п. 1 частини другої ст. Закону № 2464.

Частиною 12 статті 9 Закону № 2464 визначено, що Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464, для платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, єдиний внесок нараховується - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Ставка єдиного внеску встановить 22 відсотки (частина п`ята ст. 8 Закону № 2464).

Отже, з 1 січня 2017 року у разі, якщо фізична особа - підприємець не отримує дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року від такої діяльності, зобов`язана самостійно визначити базу нарахування єдиного внеску, при цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Також, враховуючи те, що позивача не було знято з обліку контролюючого органу як платника єдиного соціального внеску, тож позивачу нараховувався єдиний соціальний внесок в його мінімальних сумах.

Зняття з обліку платників єдиного внеску, зазначених в абзацах другому, п`ятому та сьомому пункту 1 та пункті 4 частини першої статті 4 цього Законі, здійснюється органами доходів і зборів на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, платників єдиного внеску - фізичних осіб - підприємців, - на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведення передбачених законодавством перевірок платників та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених в абзаці шостому пункту 1 та пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, на яких не поширюється дія Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», - за їхньою заявою після проведення передбачених законодавством перевірок платників, звірення розрахунків та проведення остаточного розрахунку, і платників єдиного внеску, зазначених в абзаці восьмому пункту 1 частини першої статті - цього Закону, - за їхньою заявою (абз. 7 ч. 1 ст. 5 Закону 2464).

На підставі Закону України № 2464-VI розроблено Інструкцію про порядок нарахування і сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яка затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015р. №449 (далі - Інструкція № 449) та визначає процедуру нарахування і сплати єдиного внеску, нарахування фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів та Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування, який затверджений Наказом Міністерства фінансів Україні: 14.04.2015р. №435, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 23.04.2015р. за №460/26905 (далі - Порядок №435).

Відповідно до п.1 розділу IV Інструкції №449 єдиний внесок нараховується не суми, що визначені базою для нарахування єдиного внеску, які не зменшені на сум; відрахувань податків, інших обов`язкових платежів, що відповідно до Закон; сплачуються із зазначених сум. Єдиний внесок нараховується на суми, що визначені базою для нарахування єдиного внеску, незалежно від джерел їх фінансування, формі: порядку, місця виплати та використання, а також від того, чи виплачені такі сум: фактично після їх нарахування до сплати. Єдиний внесок обчислюється виключно у національній валюті, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюється в натуральній формі.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до п. З розділу VI Наказу №449 від 20.04.2015 «Про затвердження Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» органи доходів і зборів надсилають платнику вимогу про сплату боргу, якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.

Мінімальна сума єдиного внеску для осіб, які провадять незалежну професійну діяльність становить у 2018р. - 819,06 грн. на місяць (2457,18грн. за квартал та 9828,72 грн. на рік), в 2019 році - 918, 06 грн. (2754,18 за квартал та 11016,72 грн. на рік)

Отже, законодавством визначено єдині умови щодо сплати єдиного внеску у розмірі, не меншому за розмір мінімального страхового внеску, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску.

Відповідно до даних контролюючого органу, Позивач перебуває на обліку в Центральному управлінні ГУ ДПС у Харківській області з 25.10.2012 року по теперішній час, на загальній системі оподаткування.

Згідно з даними ІС «Податковий блок» Позивачу нараховано єдиного внеску за період 01.01.2017 р. по 31.12.2019 р.

Керуючись «Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», затвердженою Наказом Міністерства фінансів України № 449 від 20.04.2015 року, а саме: розділом IV «Порядок стягнення заборгованості з платників»: до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

У разі виявлення фіскальним органом своєчасно не нарахованих та/або несплачених платником сум єдиного внеску такий фіскальний орган обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки). Фіскальні органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки) в таких випадках: якщо дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску фіскальними органами; якщо платник на кінець календарного місяця має недоїмку зі сплати єдиного внеску; якщо платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У зв`язку з чим, контролюючим органом було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-12933-17 від 12.02.2020 на загальну суму 29 293,44 гривень, та направлено на адресу Позивача, та є врученою 28.02.2020 року.

Таким чином, проаналізувавши наведене, суд робить висновок, що при винесенні вимоги ГУ ДФС у Харківській області діяло на підставі та у межах повноважень, визначених Законом, а тому винесення вимоги, що оскаржується, є правомірним.

Щодо вимоги відшкодування моральної шкоди, то суд вказує, що відповідно до вимог ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до вимог ст. 23 ч. ч. 1 та 2 п. 2 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до вимог ст. 23 ч. З ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою. Автономною республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Також, суд вказує, що Пунктом 3 Постанови Пленум Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 р. № 4 (далі - Постанова) встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4,5 Постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю; вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Суд вказує, що не підтвердився факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, проаналізувавши наведене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог в цій частині.

Суд зазначає, що згідно з вимогами ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з ме тою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтер есів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів влад них повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень тау спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім фор мам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, протягом розумного строку.

Таким чином, проаналізувавши наведене, суд вважає за необхідне вказати, що позовні вимоги є не обґрунтованими, не підтверджені нормативно та документально, а тому є такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 243, 244, 245, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків,61057, ) про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду у відповідності до ст. 295 цього Кодексу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Зінченко А.В.