Справа № 357/709/20
Суддя: Орєхов О. І.
Дата ухвалення: 2020-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 357/709/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05 травня 2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Орєхова О. І. ,

за участі секретаря - Сокур О. В.,

представника відповідача - Клепач В.А.

розглянувши в спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 в м. Біла Церква адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора 1 батальйону 2 роти патрульної поліції в м. Біла Церква Київської області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

В січні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з адмінінстративним позовом до інспектора 1 батальйону 2 роти патрульної поліції в м. Біла Церква Київської області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, посилаючись на наступні обставини.

Постановою у справі серії ЕАК №1916303 від 29.12.2019 року про адміністративне правопорушення, поліцейським 2 роти, батальйону № 1 патрульної поліції в м. Біла Церква в Київській області, інспектором, старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 його притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді подвійного розміру штрафу в сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді подвійного розміру штрафу, є незаконним та необгрунтованим, постанова винесена із порушенням вимог чинного законодавства, не відповідає обставинам справи, а дії працівника поліції при винесені постанови були незаконними та такими, що грубо порушили його права, передбачені законодавством України.

Так, у постанові про адміністративне правопорушення зазначено, що керуючи транспортним засобом ОРЕL VIVARO, номерний знак НОМЕР_1 29.12.2019 року о 01 год. 39 хв. 29 сек. у місті Біла Церква по вул. Сквирське Шосе, 230 водій ОСОБА_1 , тобто безпосередньо він, керував автомобілем в котрого не горіла лампа лівої фари в режимі ближнього світла в темну пору доби, не пред`явив для перевірки посвідчення водія та реєстраційний документ на автомобіль, чим порушив п.2.4 Правил дорожнього руху України - керування транспортним засобом особою, яка не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєтраційний документ на транспортний засіб, а у випадках передбачених законодавством, ліцензійної картки на транспортний засіб, а також поліса(договору) обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.126 КУпАП.

Однак, постанову складено щодо нього вважає незаконною, а факти викладені в ній не відповідають дійсності.

Так, 29.12.2019 року приблизно о 01 год. 30 хв., в кількості 4-х чоловік, він та ще троє його приятелів, рухалися по вул. Сквирське Шосе в м. Біла Церква автомобілем ОРЕL VIVARO, номерний знак НОМЕР_1 , що йому належить на праві приватної власності.

В районі п`ядесталу танку, що знаходиться навпроти магазину « Сільпо » по вул. Сквирське Шосе в м. Біла Церква, він помітив, що перегоріла лампочка на лівій фарі режиму ближнього світла, тому попросив водія прийняти в право, включивши аварійну сигналізацію і зупинитися.

Оскільки, він є власником транспортного засобу ОРЕL VIVARO, номерний знак НОМЕР_1 , він попросив водія пересісти на пасажирське місце, а сам почав виясняти по якій причині зникло світло. У цей час, коли він шукав причину зникнення світла в автомобілі, до його автомобіля під`їхав патрульний автомобіль поліції, з якого вийшов інспектор, який назвався старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 та побачивши, що не горить лампочка на лівій фарі режиму ближнього світла, почав вимагати від нього пред`явити документи для винесення постанови про адміністративне правопорушення. Щоб уникнути конфлікту, інспектору поліції він пред`явив свій паспорт громадянина України і запропонував інспектору за номерним знаком його автомобіля встановити власника транспортного засобу ОРЕL VIVARO, номерний знак НОМЕР_1 , що і було зроблено інспектором поліції. Посвідчення водія він не став пред`являти, оскільки він не керував цим траснпортним засобом. Після чого, він та його приятель поїхали по запасну лампочку до фари його автомобіля, через 20-30 хвилин вони повернулись до свого автомобіля ОРЕL VIVARO, номерний знак НОМЕР_1 , ліквідували неполадку, замінивши лампочкуу лівій фарі режиму ближнього світла автомобіля і поїхали далі. Однак, на момент повернення його до свого автомобіля, патрульного автомобіля поліції та інспектора поліції ОСОБА_2, вже не було.

14 січня 2020 року, поштовим зв`язком на його адресу надійшла постанова серії ЕАК №1916303 від 29.12.2019 року про адміністративне правопорушення, складена поліцейським 2 роти, батальйону №1 патрульної поліції в м. Біла Церква в Київській області, інспектором, старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2, з якої йому стало відомо, що його притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді подвійного розміру штрафу в сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Крім того, при винесенні постанови про накладення адміністративного стягнення, інспектором поліції ОСОБА_2 було допущено наступні грубі порушення адміністративно-процесуальних норм.

Так, інспектором поліції ОСОБА_2 складено постанову на першого зручнішого для нього громадянина, що знаходився в салоні автомобіля ОРЕL VIVARO, номерний знак НОМЕР_1 , тобто на власника транспортного засобу, де у постанові інспектор зазначив, що водій відмовився від отримання копії постанови, що не відповідає дійсності та є фактично службовим підробленням документа.

Крім того, при винесенні постанови було грубо порушені його права, передбачені ст. 268 КУпАП.

Вина в скоєні інкримінованому йому правопорушенні, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП законним способом не доведена, а ч. 1 ст. 247 КУпАП передбачено обставину, що виключає провадження в справі про адміністративне правопорушення, відсутність події та складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, при винесенні оскаржуваної постанови, інспектором поліції ОСОБА_2, були грубо порушені вимоги КУпАП, Правила дорожнього руху України та відомчі акти МВС України, що призвело до незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення.

Просив суд поновити строк для оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, яку ним отримано 14 січня 2020 року, постанову поліцейського роти № 2 батальйону №1 патрульної поліції в м. Біла Церква в Київській області інспектора, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2, серії ЕАК №19163 03 від 29.12.2019 року про накладення на нього - ОСОБА_1 адміністративного стягнення в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.126 КУпАП визнати незаконною та скасувати. Провадження у адміністративній справі - закрити, відповідно до п.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення ( а. с. 1-6 ).

Ухвалою судді від 23 січня 2020 року відкрито провадження у вищезазначеній справі. Постановлено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням ( виликом ) сторон ( а. с. 17-18 ).

19 лютого 2020 року за вх. № 6314 судом отримано відзив на позовну заяву від представника відповідача Клепач В.А., в якому останній просив у позові відмовити в повному обсязі, обгрунтовуючи наступним.

Відповідно до винесеної відповідачем Постанови, 29.12.2019 о 01 год 39 хв. водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом ОРЕL VIVARO, номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Сквирське Шосе, 230, м. Біла Церква, маючи технічну несправність транспортного засобу, а саме не працюючу ліву фару в режимі ближнього світла в темну пору доби, та на вимогу поліцейського не пред`явив посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чим порушив вимоги п. 2.1.а), 2.1.6) та 2.4.а) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (дані - ПДР), за що адміністративна відповідальність передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Згідно ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Незнання законів не звільняє від відповідальності.

Згідно п.п. 1, 2 ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, ПДР та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, а також створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.

Пунктами 1.1, 1.9 ПДР встановлено, що ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п.п. 2, 3 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон), поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 32 Закону поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Керуючись ст. 35 Закону України " Про Національну поліцію" поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив правила дорожнього руху.

У даному випадку відповідач безпосередньо став свідком порушення п. 31.6.Б правил дорожнього руху, а саме «забороняється подальший рух транспортних засобів, у яких: у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості не горять лампи фар чи задніх габаритних ліхтарів».

У ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» вказано, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського - пред`явити, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - Поліс).

Відповідно до п. 2.1.а) та 2.1.6) ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія відповідної категорії та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

У відповідності п. 2.4.а) ПДР На вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих правил, а також: а) пред`явити для перевірки документи зазначені в п. 2.1.

Керування транспортним засобом особою, яка не має при собі, або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також Поліса, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч. 1 ст. 126 КУпАП).

Отже, порушення ПДР стало причиною зупинки та подальшої перевірки вищезазначених документів у водія.

Згідно ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про порушення ПДР, зокрема правопорушення передбачені ч. 1 ст. 126 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ст. 251 КУпАП).

Звертають увагу на ту обставину, що під-час спілкування із позивачем, останній повідомив, що дійсно керував транспортним засобом ОРЕL VIVARO, номерний знак НОМЕР_1 , та, з його слів, не міг знати про технічну несправність автомобіля, так як через гарну освітленість вулиці звернув увагу що передня ліва фара не працює. В розумінні ст. 251 КУпАП це є належним доказом того, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом ОРЕL VIVARO, номерний знак НОМЕР_1 . Також під час спілкування позивач відмовляється надавати на законну вимогу поліцейського посвідчення водія та реєстраційного документа на транспортний засіб, та під час розгляду справи позивач, намагаючись уникнути адміністративної відповідальності, своєю поведінкою перешкоджав повноцінному та всебічному розгляду справи, надавав пояснення які мали суперечності, (відео з нагрудної камери поліцейського АІ 00127 додається).

Справу про адміністративне правопорушення стосовно порушення позивачем 29.12.2019 вимог п. 2.4.а) ПДР, що виразилось у ненаданні для перевірки на вимогу працівника поліції посвідчення водія та реєстраційного документа на транспортний засіб, було розглянуто відповідачем на місці вчинення адміністративного правопорушення. Перед початком розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідачем було роз`яснено позивачу його права передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України. Розпочавши розгляд справи про адміністративне правопорушення, відповідач назвав свою посаду, спеціальне звання та прізвище, та пояснив позивачу підставу зупинки, а також, що він уповноважений на розгляд справ про адміністративні правопорушення передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП. Поряд з тим у відповідності ст. 279 КУпАП повідомив позивача про початок розгляду справи назвав свою посаду час та місце розгляду справи та повідомив його про обов`язок пред`явити документи передбачені п.5.1 ПДР для встановлення особи, враховуючи те, що розглядається справа про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Позивач в свою чергу в порушення вимог чинного законодавства, не вірно трактуючи чинне законодавство, відмовився виконувати зазначену вимогу, що потягло за собою вчинення іншого правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Зауважують, що Вищий адміністративний суд України при розгляді справи К/800/9435/17 (К/800/13010/17) та прийняті ухвали від 21.07.2017 прийшов до висновоку, що на вимогу поліцейського водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а також поліс обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів, а не виконання свого обов`язку позивачем та не пред`явлення для перевірки вищевказаних документів, вказує на правомірність винесеної постанови інспектором про притягнення позивача до адміністративної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 126 КУпАП, оскільки подальше не виконання вимоги інспектора патрульної поліції щодо пред`явлення вищевказаних не виключає адміністративну відповідальність за дії позивача, якими він вже вчинив склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 КУпАП.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Оцінивши докази у справі про адміністративне правопорушення за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, врахувавши значність вчиненого правопорушення, заслухавши пояснення позивача, відповідач, керуючись законом та правосвідомістю, постановив визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, та накласти на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. 00 коп. (чотириста двадцять п`ять), що в межах санкції даної статті. Після чого у присутності позивача було винесено Постанову, з якою надалі позивача було повідомлено про порядок оскарження Постанови, та наслідки її невиконання, передбачені ст.ст. 307, 308 КУпАП. Від підпису та від отримання копії постанови позивач на місці відмовився ( а. с. 28-32 ).

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином.

В судовому засіданні, яке відбувалося 02.03.2020 року позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги в повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та просив адміністративний позов задовольнити.

Представник відповідача Клепач В.А. в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог та просив суд відмовити позивачу в позові в повному обсязі. Також, відмовився від допиту свідка ОСОБА_2 та на його допиті не наполягав.

Представники відповідача Клепач В.А. та Кашко В.А. в судовому засіданні, яке відбувалося 02.03.2020 року посилалися на те, що позивем пропущено строк для звернення до суду щодо оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно з ч. 2 ст. 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Враховуючи викладене, положення ст. 286 КАС України, ст. 289 КУпАП, суд приходить до висновку, що позивач при зверненні до суду з адміністративним позовом 22.01.2020 р., що підтверджується штампом суду ( а. с.1 ), щодо оскарження постанови від 29.12.2019 р., не порушив передбачений 10-денний строк для захисту своїх прав в судовому порядку, оскільки оскаржувану постанову останній отримав 14.01.2020 року.

З боку відповідача не надано жодного належного доказу в зворотному.

В оскражуваній постанові не міститься відомостей про отримання позивачем постанови, а навпаки зазначено, що водій відмовився від отримання копії постанови.

Тому, враховуючи вищевстановлене, суд приходить до висновку, що заява представника відповідача про залишення адміністративного позову позивача без розгляду у зв`язку з пропуском строку для звернення до суду є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Встановлено, що 29.12.2019 року позивача ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

В оскарженій позивачем постанові зазначено, що 29.12.2019 о 01 год 39 хв. водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом ОРЕL VIVARO, номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Сквирське Шосе, 230, м. Біла Церква, в котрого не горіла лампа лівої фари в режимі ближнього світла в темну пору доби, та не пред`явив для перевірки посвідчення водія та реєстраційний документ на автомобіль, чим порушив вимоги п. 2.4.а Правил дорожнього руху, керування транспортним засобом особою, яка не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, за що адміністративна відповідальність передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП. Інспектор прийняв рішення про накладення адміністративного стягнення у вигляді подвійного штрафу в розмірі 850 грн. ( а. с. 7 ).

Оскаржувальна постанова про накладення адміністративного стягнення відносно ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, Серія ЕАК № 1916303 була винесена 29.12.2019 року інспектором старшим лейтенантом поліції батальйону потрульної поліції в м. Біла Церква Київської області ОСОБА_2.

Зі змісту ст. 9 КУпАП слідує, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (ст.10 КУпАП).

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності ( ст. 7 КУпАП).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Порядок та підстави притягнення до адміністративної відповідальності регулюються КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Як передбачено ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно п.1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Отже, одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути вмотивованим.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Положеннями ч. 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно п.п. 1, 2 ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, ПДР та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, а також створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.

Пунктами 1.1, 1.9 ПДР встановлено, що ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п.п. 2, 3 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон), поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 32 Закону поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Керуючись ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив правила дорожнього руху.

У ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» вказано, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського - пред`явити, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - Поліс).

Відповідно до п. 2.1.а) та 2.1.6) ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія відповідної категорії та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

У відповідності п. 2.4.а) ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих правил, а також: а) пред`явити для перевірки документи зазначені в п. 2.1.

Керування транспортним засобом особою, яка не має при собі, або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також Поліса, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч. 1 ст. 126 КУпАП).

Згідно ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про порушення ПДР, зокрема правопорушення передбачені ч. 1 ст. 126 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Вищий адміністративний суд України при розгляді справи К/800/9435/17 (К/800/13010/17) та прийняті ухвали від 21.07.2017 прийшов до висновоку, що на вимогу поліцейського водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а також поліс обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів, а не виконання свого обов`язку позивачем та не пред`явлення для перевірки вищевказаних документів, вказує на правомірність винесеної постанови інспектором про притягнення позивача до адміністративної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 126 КУпАП, оскільки подальше не виконання вимоги інспектора патрульної поліції щодо пред`явлення вищевказаних не виключає адміністративну відповідальність за дії позивача, якими він вже вчинив склад адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ст. 251 КУпАП).

Отже, в судовому засіданні представник відповідача наголошував на тому, що причиною зупинки позивача мала місце порушенням останнім правил дорожнього руху, яке виразилося в тому, що останній керував транспортним засобом з непрацюючою лівою фарою в режимі ближнього світла в темну пору доби.

Відповідач в судовому засіданні зазначав, що позивач був зупинений екіпажем саме через те, що позивач порушив ПДР України, керував транспортним засобом з непрацюючою лівою фарою в режимі ближнього світла в темну пору доби.

Відповідно до підпункту 31.4.3 «в» пункту 31.4 Правил дорожнього руху, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, в разі, якщо не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла.

Необхідно враховувати, що п.п. «А» п. 19.1. ПДР вказує, що у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається, повинні бути ввімкнені такі світлові пристрої: на всіх механічних транспортних засобах - фари ближнього (дальнього) світла, а п.п. «Б» п. 31.6. ПДР вказує, що забороняється подальший рух транспортних засобів, у яких у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості не горять лампи фар чи задніх габаритних ліхтарів.

Суд погодився з доводами скаржника, що згідно з п.31.4.3 «в» ПДР України, забороняється експлуатація т/з з непрацюючою лівою фарою в режимі ближнього світла. Згідно з частиною статті 121 КУпАП відповідальність передбачено за керування т/з, що має несправності зовнішніх світлових приладів (темної пори доби). Тобто у даному випадку закінчений склад правопорушення настає з того моменту коли особа рухалась з технічною несправністю передбаченою п. 31.4 ПДР України не застосовуючи аварійну світлову сигналізацію.

Такий висновок викладений 18 жовтня 2019 року Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в рамках справи № 177/213/17(2-а/177/16/17), адміністративне провадження №К/9901/24280/18.

В судовому засіданні 02.03.2020 року та в судовому засіданні 04.05.2020 року було оглянуто відеозаписи, надані відповідачем, які не містять відомостей про те, що позивач був зупинений працівниками поліції за порушення останнім правил дорожнього руху.

Отже, факту вчинення правопорушення правил дорожнього руху на відео не зафіксовано, так як містить лише відео-фіксацію вже після того, як працівник поліції вийшов з службового автомобіля та підійшов до автомобіля позивача, який був припаркований на узбіччі ( на одному відеозапису ) та як патрульний автомобіль розвертається та починає рухатися в зворотньому напрямку, а надалі запис закінчується ( другий відеозапис ).

Навпаки, з наданих та оглянутих відеозписів вбачається, що автомобіль позивача не був зупинений працівниками поліції, не вбачається, що саме позивач керував транспортним засобом, а з одного із відеозаписів видно, як працівник поліції підійшов до автомобіля, який вже був припаркований та у якого був відкритий капот, а позивач був під копотом автомобіля та щось робив.

Посилання відповідача на те, що позивач на вимогу працівника поліції не пред`явив водійські документи не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Верховний Суд постановив, що поліцейські не можуть вимагати у водія свідоцтво про реєстрацію автомобіля, якщо у них немає доказів правопорушення. Відповідне рішення суд ухвалив 15 березня 2019 року по справі №686/11314/17.

У постанові Верховного суду від 15.03.2019 зазначається, що відповідачем належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення позивачем ПДР України.

Як вбачається з відеозапису та не спростовано в судовому засіданні позивачем було пред`явлено працівникам поліції паспорт.

Так, 26.04.2018 р. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 338/855/17, адміністративне провадження №К/9901/18195/18 (ЄДРСРУ № 73700356) вказав, що аналіз положень статей КУпАП дозволяє дійти висновку, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Окремо необхідно наголосити, що Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. А для підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху України відповідач, відповідно до ст. 251 КУпАП мав би надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

З наданих до суду відповідачем відеозаписів, суд не встановив, що такі мають відомості про порушення позивачем правил дорожнього руху, що в подальшому слугувало відмовою у наданні водійського посвідчення та в свою чергу стало підставою для притягнення останнього до адміністративної відповідальності.

Згідно з статтею 31 Закону № 580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону № 580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З боку відповідача не надано до суду жодного належного та допустимого доказу того, що дійсно з боку позивача було вчинено порушення прави дорожного руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Як не було надано і належних доказів того, що позивач був зупинений працівниками поліції за порушення ПДР України, а саме за керування транспортним засобом в котрого не горіла лампа лівої фари в режимі ближнього світла в темну пору доби та який в подальшому відмовився пред`явити водійське посвідчення.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 72 КАС України передбаче6но, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Таким чином, виходячи з вище наведених фактів, враховуючи матеріали справи, суд доходить до висновку що матеріали справи не містять будь-яких доказів безпосереднього вчинення позивачем правопорушення, що є підставою для скасування прийнятої постанови про накладення адміністративного стягнення.

Зважаючи ж на те, що у відповідності до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення, суд вважає необхідним також закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно з ч. 1 ст.139 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 288 КУпАП, то підстави для стягнення з відповідача судового збору відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 19, 55, 68 Конституції України, ст. 2, 5, 6-10, 20 72, 73, 77, 78, 90, 122, 159, 205, 229, 241-246, 255, 268, 286, 295 КАС України, ст.7, 9, 247, 251, 252, 288, 289, 293 КУпАП, суд, -

У Х В А Л И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора 1 батальйону 2 роти патрульної поліції в м. Біла Церква Київської області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ЕАК №1916303 від 29.12.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , - закрити.

Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених ст. 286 КАС України можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( адреса проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 );

Відповідач: Батальйон патрульної поліції в м. Біла Церква управління патрульної поліції у Київській області 1 батальйон 2 рота, інспектор старший летенант поліції ОСОБА_2 ( адреса місцезнаходження: 09100, Київська область, м. Біла Церква, вул. Привокзальна, 3 ).

Повний текст судового рішення складено 05 травня 2020 року.

Рішення надруковано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СуддяО. І. Орєхов