Справа № 540/532/20
Суддя: Кисильова О.Й.
Дата ухвалення: 2020-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/532/20
Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Кисильової О.Й.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 31.01.2020 № 1510-СГ щодо відмови ОСОБА_1 в надані у власність земельної ділянки, площею 9,3200 га, розташованої за межами населених пунктів на території Брускинської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області, кадастровий номер :05:001:0244, із цільовим призначенням для ведення фермерського господарства із земель, що перебувають у постійному користуванні ОСОБА_2 згідно з державним актом на право постійного користування землею серії ІІ-ХС № 007997, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею 16.04.1998 за №109 та державним актом на право постійного користування землею серії ІІІ-ХС № 007221, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею 02.12.1998 за № 112, на підставі статті 118 Земельного кодексу України;

- зобов`язати відповідача надати ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 9,3200 га, розташовану за межами населених пунктів на території Брускинської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області, кадастровий номер :05:001:0244, із цільовим призначенням для ведення фермерського господарства із земель, що перебувають у постійному користуванні ОСОБА_2 згідно з державним актом на право постійного користування землею серії ІІ-ХС № 007997, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею 16.04.1998 року за № 109 та державним актом па право постійного користування землею серії ІІІ-ХС № 007221, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею 02.12.1998 за № 112 шляхом видання відповідного наказу.

Ухвалою від 05.03.2020 у справі відкрите спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою від 06.04.2020 Головному управлінню Держгеокадастру у Херсонській області відмовлено у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що на виконання рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 14.08.2019 у справі № 540/1084/19 наказом Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 14.11.2019 № 4693-СГ затверджений проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 земельних ділянок загальною площею 42,9602 га в розмірі, що не перевищує розмір земельної частки (паю) для ведення фермерського господарства із земель, що перебувають у користуванні згідно державних актів на право постійного користування землею серії ІІ-ХС 007997, ІІІ-ХС 007221, розташованих за межами населених пунктів на території Брускинської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області.

Оскільки при затвердженні проекту землеустрою відповідач не прийняв рішення про надання у власність земельних ділянок, у грудні 2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою про надання у власність земельної ділянки площею 9,3200 га, кадастровий номер :05:001:0244, розташовану за межами населених пунктів на території Брускинської сільської ради Великоолександрівського району. Натомість, відповідач, 31.01.2020 прийняв наказ № 1510-СГ про відмову у наданні у власність зазначеної земельної ділянки, посилаючись на статтю 118 Земельного кодексу України. Позивач вважає наказ від 31.01.2020 № 1510-СГ незаконним, оскільки вказана норма Земельного кодексу України не передбачає підстав для відмови у передачі земельної ділянки у власність у разі затвердження проекту землеустрою щодо такої земельної ділянки. Просить задовольнити позовні вимоги повністю.

01.04.2020 відповідач надіслав відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позову, зазначаючи, що при зверненні до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області із заявою про затвердження проекту землеустрою, ОСОБА_1 не просив надати йому земельну ділянку у власність. А тому, на підставі статті 118 Земельного кодексу України, відповідач прийняв наказ від 31.01.2020 № 1510-СГ. Також відповідач відмічає, що суд не вправі втручатися в діяльність органів державної влади, перебираючи на себе функції відповідача щодо передачі громадянам у власність земельної ділянки. За наведених обставин, просить відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч. 5 ст. 262 КАС України).

Таким чином, суд розглядає дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.ст. 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 КАС України, а також інші процесуальні строки, продовжуються на строк дії такого карантину.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 14.08.2019 у справі №540/1084/19, залишеним в силі постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.10.2019, зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області затвердити проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 земельних ділянок загальною площею 42,9602 га в розмірі, що не перевищує розмір земельної частки (паю) для ведення фермерського господарства із земель, що перебувають у користуванні згідно державних актів на праві постійного користування землею серії ІІ-ХС 007997, ІІІ-ХС007221, розташованих за межами населених пунктів на території Брускинської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 14.11.2019 № 4639-СГ затверджений проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 земельних ділянок загальною площею 42,9602 га в розмірі, що не перевищує розмір земельної частки (паю) для ведення фермерського господарства із земель, що перебувають у користуванні згідно державних актів на праві постійного користування землею серії ІІ-ХС 007997, ІІІ-ХС007221, розташованих за межами населених пунктів на території Брускинської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області.

27.12.2019 ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області із заявою про надання у власність земельної ділянки площею 9,3200 га, розташованої за межами населених пунктів на території Брускинської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області, кадастровий номер :05:001:0244.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 31.01.2020 № 1510-СГ відмовлено ОСОБА_1 в наданні у власність земельної ділянки площею 9,3200 га, розташованої за межами населених пунктів на території Брускинської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області, кадастровий номер :05:001:0244, із цільовим призначенням для ведення фермерського господарства із земель, що перебувають у постійному користуванні ОСОБА_2 згідно з державним актом на право постійного користування землею серії ІІ-ХС № 007997, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею 16.04.1998 за №109 та державним актом на право постійного користування землею серії ІІІ-ХС № 007221, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею 02.12.1998 за № 112 на підставі статті 118 Земельного кодексу України.

Вважаючи наказ від 31.01.2020 № 1510-СГ незаконним, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи оцінку обгрунтованості доводів позивача про незаконність спірного наказу, суд вважає за необхідне врахувати наступні обставини та положення законодавства.

Земельні відносини в Україні, відповідно до статті 3 Земельного кодексу України від 25.10.2001 № 2768-III (далі - ЗК України) регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

За приписами ч. 3 ст. 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам, зокрема, для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Частиною 3 ст. 116 ЗК України визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений статтею 118 ЗК України.

За змістом ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення, зокрема, фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Згідно із ч. 9 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Частиною 10 ст. 118 ЗК України визначено, що відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку (ч. 11 ст. 118 ЗК України).

Аналіз наведених норм ЗК України свідчить, що ними встановлено підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадянам та визначено органи, уповноважені розглядати ці питання. Ці норми передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа подає відповідному органу погоджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, за результатами розгляду якого встановлені ЗК органи приймають рішення рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже, положення ч. 9 ст. 118 ЗК України передбачають обов`язок органу виконавчої влади у разі дотримання особою вимог цього Кодексу щодо погодження проекту землеустрою, прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність. Така дія є правомірним способом поведінки органу і має на меті створення громадянам умов для реалізації їх права на землю.

Частиною 1 ст. 121 ЗК України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської ради, де знаходиться фермерське господарство.

Відтак, суд вважає, що якщо особою, яка звернулася до відповідного суб`єкта владних повноважень, виконані всі передумови, передбачені Земельним кодексом України для отримання земельної ділянки у власність, підстави для відмови у наданні землі у власність відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади і органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб що передбачений Конституцією та законами України.

В абзаці 10 пункту 9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 р. № 3-рп/2003 Конституційний Суд України наголошував, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відмовляючи позивачу у наданні земельної ділянки у власність, відповідач, відповідно до пунктів 2-8 ч. 3 ст. 2 КАС України, повинен був діяти обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, неупереджено, добросовісно та розсудливо з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Отже, відмовляючи позивачу в отриманні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної власності без законних на те підстав, відповідач таким чином перешкоджає позивачу у реалізації законодавчо наданого йому права на землю, чим порушує принципи рівності перед законом та пропорційності, які визначені ст. 2 КАС України.

Відтак, суд дійшов висновку про незаконність наказу від 31.01.2020 № 1510-СГ та його скасування.

Водночас, суд не погоджується з позицією відповідача про те, що зобов`язання його передати у власність позивача спірну земельну ділянку є втручанням у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень, оскільки відповідно до ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти постанову про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

Частиною 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Рекомендацією №R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 року, визначено, що під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом.

Таким чином, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27.02.2018 у справі №816/591/15-а.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Дана правова позиція викладена у пункті 10.3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 7 "Про судове рішення в адміністративній справі".

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Враховуючи ту обставину, що у наказі від 31.01.2020 № 1510-СГ відповідач не навів законодавчо обґрунтованих підстав для відмови у передачі земельної ділянки у власність, суд вважає, що у Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області відсутнє право адміністративного розсуду, відтак належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є саме зобов`язання відповідача прийняти рішення про передачу земельної ділянки у власність позивача.

24.03.2020 позивач надіслав до суду заяву про стягнення з відповідача судових витрат на загальну суму 4180,80 грн., що складаюються із витрат зі сплати судового збору у сумі 1680,80 грн. та витрат на правничу допомогу у сумі 2500,00 грн.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно із ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Із аналізу наведених вище правових норм слідує, що судові витрати на правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу, встановлюється умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Суд відмічає, що позивач у заяві від 24.03.2020 про стягнення судових витрат зазначив, що документи, які підтверджують здійснення ним витрат на правничу допомогу будуть надані суду після вступу судового рішення у даній справі в закону силу.

Станом на день прийняття рішення у даній справі позивач не надав суду доказів, які підтверджують розмір понесених ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у сумі 2500,00 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 143 КАС України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Таким чином, питання відшкодування витрат на професійну правничу допомогу буде вирішено після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у сумі 1680,80 грн., суд зазначає наступне.

За змістом ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Статтею 1 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 року № 3674-VI (далі - Закон № 3674-VI) визначено, що судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством (ч. 1 ст. 3 Закону № 3674-VI).

За подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч. 2 ст. 4 Закону № 3674-VI).

Системний аналіз ч. 1 ст. 5 та ч. 2 ст. 245 КАС України дає підстави для висновку, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення, зобов`язати прийняти рішення, вчинити дії або утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дії чи бездіяльності є однією вимогою (аналогічну правову позицію щодо сплати судового збору висловлено у постанові Верховного Суду України від 14.03.2017 у справі № 21-3944а16).

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправним та скасування наказу від 31.01.2020 № 1510-СГ та зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

Тобто, ОСОБА_1 заявлено одну позовну вимогу немайнового характеру та вказано спосіб поновлення порушеного права, за яку має бути сплачено судовий збір в розмірі 840,40 грн.

Натомість позивачем сплачено судовий збір у сумі 1680,80 грн.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону № 3674-VI сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Отже, повернення надмірно сплаченого судового збору у сумі 840,40 грн. здійснюватиметься за умови подання позивачем відповідного клопотання.

Зважаючи на те, що за результатами розгляду справи суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , то на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 840,40 грн.

З огляду на викладене вище, суд повністю задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити повністю

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області (73036, м. Херсон, вул. Університетська, 136-а, ) від 31.01.2020 № 1510-СГ про відмову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн НОМЕР_1 ) у надані у власність земельної ділянки площею 9,3200 га, розташованої за межами населених пунктів на території Брускинської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області, кадастровий номер :05:001:0244.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області (73036, м.Херсон, вул. Університетська, 136-а, ) прийняти рішення про надання ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн НОМЕР_1 ) у власність земельної ділянки площею 9,3200 га, розташованої за межами населених пунктів на території Брускинської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області, кадастровий номер :05:001:0244 із цільовим призначенням для ведення фермерського господарства із земель, що перебувають у постійному користуванні ОСОБА_2 згідно з державним актом на право постійного користування землею серії ІІ-ХС № 007997, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею 16.04.1998 за №109 та державним актом на право постійного користування землею серії ІІІ-ХС № 007221, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею 02.12.1998 за № 112.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області (73036, м. Херсон, вул. Університетська, 136-а, ).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.ст. 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 КАС України, а також інші процесуальні строки, продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя О.Й. Кисильова

кат. 109020100