Справа № 824/143/20-а
Суддя: Кушнір Віталіна Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2020 р. м. Чернівці Справа № 824/143/20-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнір В.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Головного військово-медичного управління про визнання бездіяльності протиправною,-

В С Т А Н О В И В:
У поданому до суду адміністративному позові ОСОБА_1 (позивач) просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України та військово-медичного департаменту (далі - відповідачі) щодо не нарахування та не виплати грошової компенсації додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік, при звільненні з військової служби 29 березня 2018 року;

- зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати та виплатити грошову компенсацію за всі невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 29 березня 2018 року.

В обґрунтування позову вказує, що проходив військову службу у військово - медичному департаменті Міністерства оборони України, однак при звільненні з військової служби відповідачем не було надано йому грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки учасника бойових дій (УБД) за весь період з 2015 по 2018 роки. Позивач вказує, що звертався до відповідача із заявою щодо виплати йому зазначеної компенсації, однак, отримав відмову, оформлену листом від 27.11.2019р.

Вважає таку бездіяльність відповідача протиправною та такою, що порушує його право на належний соціальний захист. У зв`язку з цим вказує, що чинним законодавством передбачено, що право на додаткову відпустку УБД містить як право на отримання, так і право на її грошову компенсацію, незалежно від причини її невикористання. Позивач зазначає, що згідно чинного законодавства, в особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду, надання військовослужбовцям інших видів відпусток, зокрема, додаткової відпустки УБД, припиняється. Однак, законодавством гарантовано грошову компенсацію у всіх випадках невикористання додаткової відпустки УБД, оскільки, на думку позивача, норми Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Позивач зазначає, що протягом періоду 2015-2018 років набув право на додаткову відпустку як УБД, а відтак вважає, що має право на компенсацію за ці дні, оскільки вони ним не були використані.

Відповідачі у поданому до суду відзиві просять відмовити в задоволенні позову, та вказують, що відповідно до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей в особливий період з оголошенням початку мобілізації припиняється надання військовослужбовцям додаткових відпусток як учасникам бойових дій. Відповідачі вважають, що оскільки під час дії особливого періоду додаткові відпустки із збереженням заробітної плати не надаються, тому дана відпустка не вважається такою, що не є використаною. Таким чином, така відпустка не замінюється грошовою компенсацією та у разі звільнення військовослужбовця, який має право на зазначену відпустку, за неї не виплачується грошова компенсація за дні невикористаної відпустки.

Відповідачі у поданому до суду відзиві простять відмовити в задоволенні позову, та вказують, що отримання грошової компенсації позивачем як УБД у зв`язку із звільненням, виникли під час особливого періоду. Зазначають, що відповідно до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей в особливий період з оголошенням початку мобілізації припиняється надання військовослужбовцям додаткових відпусток як учасникам бойових дій. Відповідачі вважають, що оскільки під час дії особливого періоду додаткові відпустки із збереженням заробітної плати не надаються, тому дана відпустка не вважається такою, що не є використаною. Таким чином, така відпустка не замінюється грошовою компенсацією та у разі звільнення військовослужбовця, який має право на зазначену відпустку, за неї не виплачується грошова компенсація за дні невикористаної відпустки. Також відповідачі вважають, що їх дії не мають ознак неправомірності (щодо не виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки УБД), у зв`язку з відсутністю звернення позивача щодо виплати такої компенсації на момент його звільнення. Окрім цього, на думку відповідачів, позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом.

Відтак, відповідачі вважають, що їх дії є правомірними, вчинені в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.

Ухвалою суду від 02.03.2020р. відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи (у письмовому провадженні).

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 проходив військову службу у Військово - медичному департаменті Міністерства оборони України на відповідних посадах та в 2006р. отримав статус учасника бойових дій, що підтверджується копією посвідчення, виданого 02.02.2006р.р. серії НОМЕР_1 (а.с.6).

Згідно із витягу з наказу Міністра оборони України генерала армії С.Т. Полторака (по особовому складу) від 27.03.2018р. №160, позивача звільнено з військової служби за п. "б" ч.6 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у відставку (а.с.11).

Крім того, згідно з наказом від 296.03.2018р. №23 позивачу, слід виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 34 повних календарних роки служби; виплатити грошову компенсацію за 45 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2018р.; виплатити премію в розмірі 10 відсотків посадового окладу з 01 по 29 березня 2018р.

Грошову допомогу для оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально - побутових потреб за 2018 рік отримав (а.с.12).

Виплату грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій, вказаним наказом не передбачено.

У відповідь на звернення позивача щодо невиплати компенсації за невикористані дні відпустки від 20.11.2019р. відповідач листом від 27.11.2019р. №248/3/8/627 повідомив, що ведення обліку відпусток військовослужбовців Головного військово - медичного управління Збройних сил України не відноситься повноважень департаменту фінансів, також зазначили, що інформація про виплату позивачу грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку відсутня (а.с.24).

Відповідно до спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 20.09.2017р №Д-322/1/12дск правонаступником розформованого Військово-медичного департаменту Міністерства оборони України визначено Головне військово-медичне управління (а.с.15).

Позивач вважає, що відповідач при його звільненні з військової служби протиправно не виплатив йому грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки УБД. У зв`язку з цим, звернувся до суду з даним позовом.

До вказаних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті спору.

У відповідності до ч.1 ст.4 Закону України "Про відпустки" від 05.11.1996р. №504/96-ВР (далі - Закон №504/96-ВР) установлюються такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Статтею 16-2 Закону №504/96-ВР передбачено додаткову відпустку окремим категоріям громадян та постраждалим учасникам Революції Гідності.

Так, згідно з наведеною нормою, учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно з ч.1 ст.5 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993р. №3551-XII (далі - Закон №3551-XII) учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

В силу п.12 ч.1 ст.12 Закон №3551-XII учасникам бойових дій (статті 5, 6) надається право на використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки зі збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Відповідно до ч.8 ст.10-1 Закону України від 20.12.1991р. №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (тут і надалі, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №2011-XII) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України. У разі якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Згідно з абз.2 п.14 ст.10-1 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті.

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей (абз.3 п.14 ст.10-1 Закону №2011-XII).

За змістом п.17 ст.10-1 Закону №2011-XII-19 в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

У відповідності до п.18 ст.10-1 Закону №2011-XII в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється (п.19 ст.10-1 Закону №2011-XII).

Пунктом 21 ст.10-1 Закону №2011-XII передбачено, що у разі ненадання військовослужбовцям щорічних основних відпусток у зв`язку з настанням періодів, передбачених пунктами 17 і 18 цієї статті, такі відпустки надаються у наступному році. У такому разі дозволяється за бажанням військовослужбовців об`єднувати щорічні основні відпустки за два роки, але при цьому загальна тривалість об`єднаної відпустки не може перевищувати 90 календарних днів.

Статтею 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993р. №3543-ХІІ (далі - Закон №3543-ХІІ) визначено поняття особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України від 17.03.2014р. №303/2014 "Про часткову мобілізацію", затвердженим законом України від 17.03.2014р. №1126-VI, постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію.

Таким чином, спірні правовідносини щодо отримання грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки у зв`язку зі звільненням позивача виникли в особливий період.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання військовослужбовцям інших видів відпусток, зокрема, додаткової відпустки, передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Закону №3551-XII, припиняється.

Відповідно до ч.8 ст.10-1 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Отже, підстави та порядок надання додаткової відпустки особам, які мають статус учасника бойових дій, передбачені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Так, відповідно до ч.14 ст.10-1 Закону №2011-XII у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

При вирішенні спору суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у рішенні від 16.05.2019р. за результатами розгляду зразкової справи №620/4218/18, в якій надавалась оцінка бездіяльності військової частини щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації при звільнені за невикористані календарні дні додаткової відпустки учаснику бойових дій за 2015-2018 роки. Указане рішення залишене без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019р.

Верховний Суд у вказаному рішенні вказав, що норми Закону №3551-XII не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Велика палата Верховного Суду у пунктах 31, 32 вищевказаної постанови також зазначила, що Законом №2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби. Водночас у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2)грошова компенсація відпустки особі.

Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону 2011-ХІІ у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12 статті 12 Закону №3551-XII, пунктом 8 статті 10-1 Закону 2011-ХІІ, статтею 16-2 Закону №504/96-ВР.

Відповідно до п.3, 6 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260, у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою.

Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ст.16-2 Закону № 504/96-ВР та п.12 ч.1 ст.12 Закону №3551-ХІІ (п.34 постанови Великої палати Верховного Суду від 21.08.2019).

Частиною 3 ст.291 КАС України встановлено, що при ухваленні рішення у типовій справі, що відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Тому суд дійшов висновку, що на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за 2015-2018 роки.

Відповідно до посвідчення від 02.02.2006р. серії НОМЕР_1 позивач є учасником бойових дій.

Позивач, як учасник бойових дій, не використав додаткові відпустки у 2015-2019 роках, відтак набув право на отримання грошової компенсації замість них, у зв`язку із звільненням зі служби.

Отже, позовна вимога про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Суд відхиляє твердження представника відповідачів щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, оскільки стягнення сум компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій не обмежені позовною давністю. На час відпустки, яка хоча і не пов`язана з виконанням службових обов`язків, за особою зберігається заробітна плата (грошове забезпечення), такі виплати включаються до фонду заробітної плати і є невід`ємною його частиною. Це ж саме стосується і компенсації при звільненні за невикористані дні відпустки.

Даний висновок суду узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.08.2019р. у зразковій справі №620/4218/18 (Пз/9901/4/19).

Враховуючи повноваження суду при вирішенні справи, закріплені в ст.245 КАС України, та неправомірність дій відповідача у вищевказаній частині, обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити таку грошову компенсацію, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби,

За таких обставин, суд доходить висновку, що адміністративний позов необхідно задовольнити повністю.

Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом ч.1 та ч.2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході судового розгляду справи відповідачами, як суб`єктами владних повноважень, не доведено правомірності не нарахування та не виплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік. Натомість, позивачем доведено обґрунтованість заявлених позовних вимог.

За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, відсутні підстави для його повернення, передбачені ст.139 КАС України. Інших клопотань про розподіл судових витрат суду не заявлено.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:
1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України та військово-медичного департаменту щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік, при звільненні з військової служби 29 березня 2018 року;

3. Зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсації за всі невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 29 березня 2018 року.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач 1 - Міністерство оборони України (проспект Повітрофлотський, 6, м.Київ, 03168, )

Відповідач 2 - Головне військово-медичне управління (проспект Повітрофлотський,6, м.Київ, 03168, код ЄДРПОУ 2622093)

Суддя В.О. Кушнір