Справа № 120/1080/20-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2020-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

04 травня 2020 р. Справа № 120/1080/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Богоноса М.Б., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінпродтрейд» до Відділу освіти Літинської районної державної адміністрації Вінницької області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії

УСТАНОВИВ

У Вінницький окружний адміністративний суд надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінпродтрейд» (далі - позивач, ТОВ «Вінпродтрейд») до Відділу освіти Літинської районної державної адміністрації Вінницької області (далі - відповідач). У позовній заяві позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача у ненаданні інформації на запит про надання інформації від 20.08.2019 № 238;

- зобов`язати відповідача повторно розглянути запит про надання інформації від 20.08.2019 № 238 та надіслати запитувану інформацію у сканованому вигляді на електронну адресу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 20.08.2019 звернувся до відповідача із запитом про надання інформації № 238.

30.08.2019 відповідач повідомив позивача про продовження строку розгляду звернення від 20.08.2019 № 238.

Листом відповідача від 22.10.2019 № 01-19/1006 позивача повідомлено про рахунок на відшкодування витрат на копіювання та друк 60 сторінок запитуваних документів.

Позивач вважає, що право Товариства на отримання публічної інформації порушено, оскільки якщо обсяг запитуваної інформації перевищує 10 сторінок, відповідь на запит могла бути надіслана у сканованому вигляді на електронну адресу, яка зазначена у запиті разом із поштовою адресою ТОВ «Вінпродтрейд». Тому, з метою захисту своїх прав позивач звернувся із цим позовом до суду.

Щодо процесуального питання пов`язаного із розподілом судових витрат, позивач зіслався на те, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, пов`язаних з розглядом справи становить 6092,00 грн, що складається із судового збору в розмірі 2102,00 грн, та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3990 грн., які підлягають відшкодуванню відповідачем.

Ухвалою суду від 02.12.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому проваджені). Крім того, відповідачу встановлено 15-ти денний строк з дня отримання ухвали для подачі до суду відзиву на позовну заяву в порядку передбаченому статтею 162 КАС України.

13.04.2020 на адресу суду від Відділу освіти Літинської районної державної адміністрації Вінницької області надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову повністю. Відзив підписано головним спеціалістом Відділу освіти Літинської районної державної адміністрації Вінницької області Плахотнюк Ж.І.

Ухвалою від 16.04.2020 відзив відповідача за підписом головного спеціаліста Плахотнюк Ж.І. (вх. № 10710/20 від 13.04.2020) залишено без розгляду, оскільки суд дійшов висновку про його підписання неуповноваженою особою. Також роз`яснено відповідачу, що згідно Закону України від 30.03.2020 № 540-IX процесуальний строк щодо подання відзиву продовжуються на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України.

24.04.2020 на адресу суду від Відділу освіти Літинської районної державної адміністрації Вінницької області надійшов відзив на позовну заяву за підписом начальника Відділу освіти Літинської районної державної адміністрації Вінницької області Гордійчука Т.І., у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Відзив аргументовано безпідставністю посилань позивача на допущення Відділом освіти Літинської районної державної адміністрації протиправної бездіяльності при розгляді запиту від 20.08.2019 № 238.

Відповідач зазначає, що позивача було повідомлено про продовження строку розгляду запиту. Після цього проінформовано, що задоволення запиту потребує копіювання 60 аркушів інформації та запропоновано оплатити витрати на копіювання та друк. Однак, запитувачем витрати на виготовлення документів не оплачено, що й стало підставою для ненадання інформації.

Крім того, відповідач заперечує щодо відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 3990 гривень з огляду на неспівмірність заявлених витрат значенню справи для позивача, обсягу наданих адвокатом послуг, їх складністю та часу необхідному для їх надання.

Дослідивши заяви по суті справи, докази якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення у спірних правовідносин, суд встановив такі фактичні обставини справи.

20.08.2019 ТОВ "Вінпродтрейд" звернулось до Відділу освіти Літинської районної державної адміністрації Вінницької області, як розпорядника інформації, в порядку Закону України "Про доступ до публічної інформації", із запитом № 238 про надання інформації, у якому Товариство просило:

1. Зареєструвати та розглянути запит.

2. Вказати перелік продуктів, відповідно до якого проводилась процедура закупівлі (ідентифікатор закупівлі UA-2017-01-18-000157-с).

3. Надати копію договору, який було укладено в результаті проведеної процедури закупівлі.

4. Надати інформацію про використання бюджетних коштів, а саме:

4.1 Яку кількість продуктів було закуплено Відділом освіти Літинської районної державної адміністрації Вінницької області на підставі договору, який укладено в результаті проведення процедури закупівлі від 18.01.2017 по предмету закупівлі: Продукти харчування різні (ідентифікатор закупівлі UA-2017-01-18-000157-с)?;

4.2 Коли і на яку суму було укладено договір?;

4.3 За якою ціною було закуплено продукти харчування (вказати ціну за 1 кг. чи 1 л. в залежності від одиниці виміру товару)?;

4.4 Чи мінялась протягом терміну виконання договору ціна закупів продуктів харчування за 1 кг. чи 1 л. (в залежності від одиниці виміру товару)?;

4.5 У разі зміни ціни вказати на якій підставі та згідно яких підтверджуючих документів наданих ФОП ОСОБА_1 було змінено ціну, надати копії цих документів. Вказати змінену ціну та вказати яку кількість продуктів було закуплено по змінених цінах;

4.6 Яка сума бюджетних коштів була використана на закупівлю продуктів по вищезгаданому договору?

5. Надати інформацію, у якій вказати, яким суб`єктом господарювання було виготовлено дані продукти (із зазначенням назви виробника та його юридичної адреси).

6. Надати копії посвідчень про якість, декларації виробника і (або) іншого документу, який посвідчує якість продукції, що постачалася.

7. Надати відповідь на вказаний запит, надати запитувану інформацію та надати копії запитуваних документів у встановлений законодавством термін, шляхом надсилання поштового листа на адресу ТОВ "Вінпродтрейд": вул. Волошкова, 51 А, м. Вінниця, 21034 та електронного листа (у pdf . форматі) на е-mail ТОВ "Вінпродтрейд": ІНФОРМАЦІЯ_2. (а.с.5-6).

Листом відповідача від 30.08.2019 № 01-19/751 позивача повідомлено про продовження строку розгляду запиту від 20.08.2019 № 238 (а.с.7).

Листом відповідача від 22.10.2019 № 01-19/1006 позивача повідомлено про рахунок на відшкодування витрат на копіювання та друк 60 - ти сторінок запитуваних документів, оскільки згідно ст. 21 Закону України «Про доступ до публічної інформації», у разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання або друк документів що надаються за запитом на інформацію (а.с.8-10).

Вважаючи, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність у ненаданні інформації на запит від 20.08.2019 № 238, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Правовідносини, які складаються у сфері розгляду звернень суб`єктів стосовно отримання публічної інформації, врегульовані Конституцією України та відповідними спеціальними законами, а саме Законом України "Про інформацію" від 02.10.1996 № 2657-XII (далі - Закон від 02.10.1996 № 2657-XII) та Законом України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 № 2939-VI (далі - Закон від 13.01.2011 № 2939-VI).

Згідно з ч. 2 ст. 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Закон від 02.10.1996 № 2657-XII визначає, що кожен має право на вільне одержання, використання, поширення, зберігання та захист інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Статтею 1 Закону від 02.10.1996 № 2657-XII визначено, що інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

У свою чергу порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес, визначено Законом від 13.01.2011 № 2939-VI.

Запит позивача від 20.08.2019 року був ним поданий та розглянутий відповідачем саме в порядку, визначеному Законом від 13.01.2011 № 2939-VI, а тому суд надає оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами у зв`язку з поданням та розглядом такого запиту саме з урахуванням вимог Закону від 13.01.2011 № 2939-VI.

Відповідно до статті 1 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 3 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI визначені гарантії забезпечення права на публічну інформацію, зокрема: обов`язок розпорядників інформації надавати інформацію, крім випадків, передбачених законом, визначення розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє, максимальне спрощення процедури подання запиту та отримання інформації.

Відповідно до статті 5 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI одним із способів доступу до інформації є надання такої за запитами на інформацію.

Згідно із статтею 12 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

Щодо статусу відповідача як розпорядника публічної інформації, то суд враховує наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI, розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Частиною 4 ст. 13 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI визначено, що усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень беззаперечно, відноситься до розпорядників публічної інформації в розумінні положень п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI.

Крім того, відповідач не оспорює свій статус розпорядника публічної інформації, як і того, що запитувана позивачем інформація за своїм правовим режимом відноситься до категорії публічної інформації володільцем якої є Відділ освіти.

В силу вимог п. 6 ч. 1 ст. 14 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI розпорядники інформації зобов`язані надати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації.

Згідно з положеннями ст. 19 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI під запитом на інформацію розуміється прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Письмовий запит подається в довільній формі.

Відтак, праву позивача звертатись із інформаційними запитами та отримати інформацію кореспондує обов`язок відповідача який володіє статусом розпорядника публічної інформації надати достовірну, точну та повну інформацію у встановлені Законом строки.

Щодо строку розгляду запиту на отримання публічної інформації, суд зазначає наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 20 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Частиною 4 ст. 20 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI закріплено, що у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача із запитом № 238 про надання публічної інформації від 20.08.2019, а отримано запит відповідачем 23.08.2019 (а.с.5-6).

Отже, відповідь на запит позивача (по суті запиту чи лист про продовження строку розгляду) відповідач повинен був надати не пізніше 02.09.2019 (п`ятий робочий день).

Листом відповідача від 30.08.2019 вих. № 01-19/751 позивача на четвертий робочий день розгляду запиту повідомлено про продовження строку розгляду запиту від 20.08.2019 № 238, який надійшов до Відділу освіти Літинської районної державної адміністрації Вінницької області 23.08.2019 (а.с.7).

Таким чином, враховуючи те, що запит позивача від 20.08.2019, розпорядником інформації отримано 23.08.2019, а відповідь про продовження строку його розгляду надано 30.08.2019, відповідач дотримався передбачених ч. 4 ст. 20 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI строків.

Як встановлено судом, в подальшому відповідач листом від 22.10.2019 № 01-19/1006 повідомив позивача про те, що надання відповіді на запит потребує виготовлення 60 сторінок запитуваної інформації та проінформував про необхідність відшкодування витрат на копіювання та друк усіх 60 - ти сторінок запитуваних документів.

Згідно ст. 21 Закону України «Про доступ до публічної інформації», у разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання або друк документів що надаються за запитом на інформацію (а.с.8-10).

При цьому, статтею 21 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI спеціальних строків протягом яких розпорядник інформації повинен повідомити запитувача про обов`язок сплатити витрати на копіювання та друк документів, що надаються за запитом на інформацію не встановлено. Тому, підлягають застосуванню загальні строки надання відповіді на запит, зокрема строк у п`ять робочих днів та двадцять робочих дні (у разі його продовження на підставі ч. 4 ст. 20 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI ). Відтак, враховуючи, що відповідач продовжив строк розгляду отриманого 23.08.2019 запиту позивача від 20.08.2019 № 238, максимальний термін повідомлення про обов`язок сплатити витрати на копіювання та друк документів які містять запитувану інформацію спливає 23.09.2019.

Однак, відповідач цього строку не дотримався, адже про необхідність відшкодування витрат повідомив позивача листом від 22.10.2019 № 01-19/1006, чим порушив право позивача на отримання інформації у встановлений Законом від 13.01.2011 № 2939-VI строк.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.03.2019 по справі № 800/369/17 дійшла висновку, що право особи на доступ до публічної інформації включає в себе не тільки право на отримання відповідної інформації, а й право на своєчасність її отримання. При цьому недотримання встановленого законом строку надання особі інформації на запит повинно кваліфікуватися як протиправна бездіяльність розпорядника інформації.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність при розгляді запиту позивача про доступ до публічної інформації від 20.08.2019, яка проявилася у порушені встановлених ч. 1 ст. 20 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI строків його розгляду.

При цьому, суд критично оцінює аргументи відповідача про значну кількість запитів про надання інформації, якою Відділ освіти виправдовує неможливість вчасного розгляду запиту позивача від 20.08.2019 № 238. Підставою для цього є норма п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI, в силу якої право на доступ до публічної інформації гарантується визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє. Тому, виходячи із вказаної норми закону, відповідач є носієм позитивного обов`язку організувати своєчасний розгляд запитів, у тому числі шляхом визначення структурних підрозділів або посадових осіб, які повинні забезпечити підготовку достовірних та повних відповідей на запити, не залежно від їх кількості, у встановлені Законом від 13.01.2011 № 2939-VI строки.

Щодо змісту наданої відповідачем 22.10.2019 № 01-19/1006 відповіді на запит про надання публічної інформації, суд зазначає наступне.

Листом відповідача від 22.10.2019 № 01-19/1006 позивача повідомлено про рахунок на відшкодування витрат на копіювання та друк 60 сторінок запитуваних документів (а.с.8-10). Відповідач зіслався на ст. 21 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI, в силу якої у разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання або друк документів що надаються за запитом на інформацію.

Відповідно до ст. 21 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI, інформація на запит надається безкоштовно. У разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк. Розмір фактичних витрат визначається відповідним розпорядником на копіювання та друк в межах граничних норм, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо розпорядник інформації не встановив розміру плати за копіювання або друк, інформація надається безкоштовно.

Отже, буквальне тлумачення положень ч. 2 ст. 21 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI вказує на те, що у разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний оплатити витрати, пов`язані з копіюванням документів понад встановлений обсяг. Тобто копії перших десяти сторінок документів надаються розпорядником інформації безкоштовно.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27.01.2020 по справі № 815/2873/18.

В той же час, надсилання позивачу лише листа від 22.10.2019 № 01-19/1006 із рахунком на відшкодування витрат на копіювання та друк документів без надання перших 10 сторінок безкоштовно із одночасним повідомленням запитувача інформації про необхідність відшкодування витрат на виготовлення копій документів, свідчить про протиправність бездіяльності відповідача та порушення норм ст. 21 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI при наданні позивачу відповіді на запит.

Наведене узгоджується із висновками, які містяться в ухвалі Конституційного Суду України від 25.06.2013 № 29-у/2013 про відмову у відкритті конституційного провадження у справі за конституційним зверненням Міжнародної благодійної організації "Екологія-Право-Людина" щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої, третьої статті 21 Закону України "Про доступ до публічної інформації". Так, приймаючи це рішення, Конституційний Суд України зазначив, що положення частини другої статті 21 Закону № 2939-VI викладені чітко, зрозуміло і передбачають відшкодування запитувачем фактичних витрат на копіювання та друк документів понад встановлену Законом кількість сторінок, а тому не потребують офіційної інтерпретації.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що перших десять сторінок у відповідь на запит про надання публічної інформації надаються розпорядником інформації безкоштовно, тоді як відшкодування запитувачем інформації фактичних витрат на копіювання та друк документів має здійснюватись з наступної, тобто одинадцятої сторінки.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.01.2020 у справі № 818/40/17 та від 27.01.2020 у справі № 815/2873/18.

Крім того, у постанові від 27.01.2020 по справі № 815/2873/18 Верховний Суд звернув увагу на пункт 11 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 № 10 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації", де зазначено, що:

"Відповідно до частини другої статті 21 Закону № 2939-VІ у разі, якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк. У наведеному положенні під фактичними витратами маються на увазі усі витрати, що здійсненні при копіюванні та/або друкові документів обсягом більш як 10 сторінок, тобто запитувач інформації зобов`язаний відшкодувати витрати на виготовлення всіх сторінок запитаної інформації, крім перших десяти сторінок.

При цьому питання щодо надання розпорядником інформації перших десяти сторінок документа (частини інформації) безкоштовно одночасно з повідомленням запитувача про необхідність відшкодування витрат або повідомленням про відмову в задоволенні запиту у зв`язку з невідшкодуванням відповідних витрат прямо Законом № 2939-VІ та іншими чинними нормативно-правовими актами не врегульовано.

Однак, враховуючи міжнародно-правові стандарти у сфері доступу до публічної інформації, ВАСУ роз`яснено, що належною практикою є надання за вимогою запитувача перших 10 сторінок безкоштовно одночасно з повідомленням про необхідність відшкодування витрат на виготовлення копій решти документів.

Із вищенаведеного слідує, що надісланий відповідачем рахунок на відшкодування витрат на копіювання та друк документів за 60 сторінок є необґрунтованим, адже складений без урахування того, що перші 10 сторінок запитуваної інформації, згідно положень ст. 21 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI, повинні надаватися безкоштовно.

Враховуючи наведене суд доходить до переконання, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність відповідача при розгляді запиту від 20.08.2019 № 238 підлягають задоволенню.

При цьому суд звертає увагу, що визначення послідовності десяти сторінок запитуваної інформації які повинні надаватися безкоштовно є компетенцією відповідача, яка реалізовується виходячи із порядковості та послідовності поставлених у запиті питань.

Щодо способу захисту прав позивача шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути запит про надання інформації від 20.08.2019 № 238 та надіслати запитувану інформацію у сканованому вигляді на електронну адресу, суд зазначає наступне.

У запиті про надання публічної інформації позивач просив відповідача надати запитувану інформацію та копії запитуваних документів у встановлений законодавством термін, шляхом надсилання поштового листа на адресу ТОВ "Вінпродтрейд": вул. Волошкова, 51 А, м. Вінниця, 21034 та електронного листа (у pdf. форматі) на е-mail ТОВ "Вінпродтрейд": ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6).

Позивач зазначає, що оскільки у запиті була зазначена електронна адреса, відповідач зобов`язаний надати відповідь у сканованому вигляді на електронну адресу запитувача.

Суд з вказаними доводами не погоджується та зазначає, що згідно з п. 1 ч. 5 ст. 19 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI запит на інформацію має містити, зокрема ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є.

Розділовий сурядний сполучник "або", який вживається у нормі п. 1 ч. 5 ст. 19 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI при мовному її тлумаченні, дає підстави вважати, що поєднані у тексті правової норми елементи запиту, зокрема "поштова адреса" та "адреса електронної пошти" (за її наявності) є "рівноправними" складовими запиту. Тому, закон надає запитувачу інформації право зазначити у запиті альтернативно або його поштову адресу, або адресу електронної пошти. При цьому, зазначення у запиті обох адрес не є підставою для виникнення у відповідача обов`язку направити відповідь на запит і на поштову і на електронну адресу запитувача, оскільки за умови "рівноправності" обох способів отримання інформації таке буде свідчити про подвійне виконання обов`язку про надання інформації за одним запитом.

При цьому суд звертає увагу на роз`яснення, що надані у п. 11.2 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 № 10 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації" де зазначено, що особа має право вибирати на власний розсуд форму копій документів, які вона запитує, а саме паперову чи електронну.

У разі якщо переведення в електронну форму (сканування) не є технічно неможливим та не покладає на розпорядника надмірний тягар, враховуючи ресурсні можливості, вимога щодо надання копії документів у сканованій формі повинна бути задоволена.

У п. 10.3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 № 10 роз`яснено: "частиною п`ятою статті 19 Закону № 2939-VI, зокрема, передбачено можливість зазначення у запиті лише електронної адреси. Це свідчить про можливість обрання виключно електронної форми листування з розпорядником інформації і, відповідно, отримання відповіді на запит тільки на електронну адресу.

У разі якщо запитувач просить надати відповідь на електронну адресу, розпорядник інформації повинен з дотриманням вимог діловодства оформити лист-відповідь (поставити підпис, указати посаду, дату і номер реєстрації листа) та надіслати його у сканованому вигляді на електронну адресу запитувача".

Таким чином, змістовний аналіз положень ч. 5 ст. 19 Закону № 2939-VІ дає підстави зробити висновок про можливість обрання запитувачем інформації виключно електронної форми листування з розпорядником інформації і, відповідно, отримання у такому разі відповіді на запит тільки на електронну адресу у сканованому вигляді за умови наявності для цього технічної можливості у розпорядника. Однак, у тому випадку коли у запиті позивача було вказано обидва способи отримання інформації, відповідач вправі на власний розсуд обрати один із них. Як наслідок, у разі обрання способу надання запитуваних документів у паперовій формі, розпорядник повинен повідомити про обов`язок відшкодувати витрати на копіювання та друк документів за наявності для цього підстав.

При цьому суд звертає вважає помилковим покладення на відповідача обов`язку безальтернативно надати запитувану інформацію у сканованому вигляді на електронну адресу запитувача, оскільки питання про наявність технічної можливості для задоволення відповідачем запиту у такий спосіб не було предметом судового розгляду.

Крім того суд звертає увагу, що у запиті від 20.08.2019 № 238 позивач визначив одразу два способи отримання відповіді на запит, а саме шляхом надсилання поштового листа на адресу ТОВ "Вінпродтрейд" та шляхом надсилання електронного листа (у pdf. форматі) на електронну пошту товариства.

Суд зазначає, що надання інформації альтернативно у письмовій або в електронній формі є допустимим, однак як зазначалося вище, запитувач не вправі одночасно вимагати двічі надати йому інформацію на один запит. Тому, у разі зазначення в запиті одразу двох форм (способів) отримання інформації, позивач тим самим надає відповідачу можливість вибору способу листування із запитувачем інформації.

Відтак, враховуючи зміст запиту в частині способів отримання інформації, суд вважає безпідставною вимогу позивача про зобов`язання відповідача надати йому відповідь на запит виключно на електронну адресу, оскільки такий спосіб не узгоджується із прохальною частиною запиту від 20.08.2019 № 238.

З огляду на зазначене, а також беручи до уваги обставини, встановлені під час розгляду цієї справи, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог зобов`язального характеру у спосіб зобов`язання відповідача повторно розглянути запит позивача про надання інформації від 20.08.2019 № 238 з урахуванням висновків суду.

Щодо процесуального питання про стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6092,00 грн. суд зазначає наступне.

Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Види адвокатської діяльності перераховані у статті 19 вказаного Закону.

Відповідно до положень пункту 1 частини 3 статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 - 3 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Приписами частини 4 статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частинами 5 статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, на підставі клопотання іншої сторони встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи (постанова Верховного Суду від 17.09.2019 у справі № 810/3806/18)

У разі недотримання вимог ч. 5 ст. 134 КАС України, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 4 ст. 134 КАС України).

Зі змісту вказаних норм вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (постанова Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17).

Судом встановлено, що в підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача надано договір про надання правової допомоги від 15.01.2020 № 238, акт приймання-передачі наданих послуг від 12.02.2020, детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом від 12.02.2020, а також платіжне доручення, що підтверджує оплату в розмірі 3990 грн. за надані послуги (платіжне доручення від 31.01.2020 № 2396).

Як видно з поданих документів, 15.01.2020 між позивачем ТОВ "Вінпродтрейд" в особі Продана П.М. та адвокатським об`єднанням "Адвокатська компанія "Якименко та партнери" в особі президента Якименка О.О. укладено Договір № 238 про надання правової допомоги.

За умовами цього договору (пункти 1.1, 2.1) адвокатське об`єднання приймає на себе доручення Клієнта надавати останньому та в його інтересах оплатну правову допомогу, на умовах, визначених цим Договором, а саме складання позовної заяви про оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядника публічної інформації, у частині доступу до публічної інформації, у зв`язку з неповною відповіддю на запит про надання публічної інформації № 238 від 20.08.2019 Відділом освіти Літинської районної державної адміністрації Вінницької області.

Вартість правової допомоги (гонорар) за цим договором зазначається в акті приймання-передачі наданих послуг (а.с.11-12).

Згідно висновків, викладених Верховним Судом у постанові від 09.04.2019 по справі № 826/2689/15, надання належних та допустимих доказів на підтвердження витрат, понесених у зв`язку з вчиненням окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, а також часу, витраченого на підготовку позовної заяви та інших процесуальних документів, з урахуванням тривалості розгляду справи, є підставою для задоволення вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу.

У цьому випадку доказом понесення витрат позивача на правничу допомогу є платіжне доручення від 31.01.2020 № 2396 на виконання умов Договору від 15.01.2020 № 238 позивач сплатив гонорар у розмірі 3990 грн (а.с.14).

Як видно з акта приймання-передачі наданих послуг відповідно до Договору про надання правової допомоги від 15.01.2020 № 238, а також детального опису робіт (наданих послуг) надано позивачеві такі юридичні послуги:

- складання позовної заяви про оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядника публічної інформації, у частині доступу до публічної інформації, у зв`язку з неповною відповіддю на запит про надання публічної інформації від 20.08.2019 № 238 Відділом освіти Літинської районної державної адміністрації Вінницької області - вартістю 3990 грн.; складність справи - звичайна; затрачено 6 годин часу; вартість 1 години часу витраченої на надання послуг становить 665 грн. Таким чином, загальна вартість наданих послуг відповідно до Договору становить 3990 грн. та розраховувалось наступним чином: 665,00 (грн.) х 6 (год.) = 3990 грн. (а.с.13).

Дослідивши зміст наданих доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу суд доходить висновку, що такі витрати дійсно було пов`язані саме із розглядом цієї справи, а виконана адвокатом робота (надані послуги) знайшла своє відображення у матеріалах справи.

У той же час, суд погоджується із аргументами відповідача, що розмір понесених витрат на правничу допомогу в сумі 3990 грн. не є співмірним із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт.

Суд не ставить під сумнів вартість однієї години часу, витраченої адвокатом на надання позивачу правових послуг, оскільки відповідний розмір визначений у договорі про надання правничої допомоги.

Втім, кількість часу, витраченого адвокатом на складання позовної заяви у цій справі, а саме 6 годин, на переконання суду, є непропорційною складності справи та предмету спору, який містить лише один епізод (спір стосується розгляду одного запиту) та не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477- IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

У справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

При цьому суд зазначає, що згідно з інформацією, яка міститься в автоматизованій комп`ютерній програмі "Діловодство спеціалізованого суду", за період з 31.01.2020 по 29.04.2020 адвокатом Кравчуком М.О. від імені ТОВ «Вінпродтрейд» до Вінницького окружного адміністративного суду подано більше 30 позовних заяв про оскарження рішень, дій чи бездіяльності Відділу освіти Літинської районної державної адміністрації Вінницької області, як розпорядника інформації (справи за № 120/376/20, 120/449/20, 120/560/20, 120/561/20, 120/562/20, 120/751/20, 120/752/20, 120/893/20, 120/894/20, 120/895/20, 120/1018/20, 120/1019/20, 120/1020/20, 120/1063/20, 120/1080/20, 120/1081/20, 120/1129/20, 120/1130/20, 120/1131/20, 120/1132/20, 120/1133/20, 120/1376/20, 120/1377/20, 120/1378/20, 120/1380/20, 120/1381/20, 120/1551/20, 120/1552/20, 120/1553/20, 120/1554/20, 120/1570/20, 120/1821/20, 120/1822/20, 120/1823/20, 120/1824/20, 120/1825/20, 120/1830/20).

Суд вважає, що наявність такої кількості подібних спорів між сторонами, які є та були предметом розгляду в суді, та ініційовані одним і тим самим адвокатом від імені позивача, безпосередньо впливає на час, який необхідно витрати на оформлення позовної заяви.

Також суд враховує, що предмети позовів у всіх цих справах подібні та стосуються ненадання або відмови у наданні інформації на запити ТОВ «Вінпродтрейд» про надання Відділом публічної інформації.

Наведені обставини у своїй сукупності вказують на те, що витрачений адвокатом час на складання позовної заяви в кількості 6 годин об`єктивно не підтверджується та є завищеним.

З огляду на викладене та дослідивши зміст позовної заяви, який фактично дублює зміст інших позовних заяв у інших справах Вінницького окружного адміністративного суду за позовом ТОВ «Вінпродтрейд» до Відділу освіти Літинської районної державної адміністрації Вінницької області, а також, що цю справу віднесено до справ незначної складності, суд вважає, що понесені позивачем витрати в сумі 3990 грн. є неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг).

Відтак, заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу необхідно зменшити до 1330,00 грн., що відповідатиме вимогам співмірності, розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, судові витрати підлягають стягненню в користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у справі.

Таким чином, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача частину витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 1330,00 грн., а також понесені позивачем витрати зі сплати судового збору, що становить 2102,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Щодо клопотання позивача про встановлення на підставі ч. 1 ст. 382 КАС України судового контролю за виконанням судового рішення, то суд зазначає, що будучи ініціатором розгляду процесуального питання про зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, позивач в силу норм ст. 77 КАС України, повинен довести можливе ухилення відповідача від виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог та обґрунтувати свої твердження про можливість недобросовісності дій чи бездіяльності відповідача в процесі виконання судового рішення. Процесуального обов`язку щодо доведення підстав для задоволення клопотання про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення позивачем не виконано.

Тому, суд не вбачає підстав для його задоволення, оскільки при прийнятті рішення не встановлено обставин, які б ставили під сумнів добросовісність дій відповідача в процесі виконання цього рішення.

Керуючись ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, Законом України від 30.03.2020 № 540-IX, суд

ВИРІШИВ

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Відділу освіти Літинської районної державної адміністрації Вінницької області при розгляді запиту Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінпродтрейд» про надання інформації від 20.08.2019 № 238.

Зобов`язати Відділ освіти Літинської районної державної адміністрації Вінницької області повторно розглянути запит Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінпродтрейд» про надання інформації від 20.08.2019 № 238, з урахуванням висновків суду.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінпродтрейд» понесені витрати зі сплати судового збору в сумі 2102,00 грн. (дві тисячі сто дві гривні 00 копійок) та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1330,00 грн. (одна тисяча триста тридцять гривень 00 копійок) в загальній сумі 3432,00 грн. (три тисячі чотириста тридцять дві гривні 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Відділу освіти Літинської районної державної адміністрації Вінницької області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п. 9 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30 березня 2020 року № 540-IX, строк апеляційного оскарження продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вінпродтрейд» (вул. Волошкова, 51А, м. Вінниця, 21034, );

Відповідач: Відділ освіти Літинської районної державної адміністрації Вінницької області (вул. Героїв Чорнобиля, 15, смт. Літин, Вінницька область, 22300, ).

Суддя Богоніс Михайло Богданович