Справа № 640/558/20
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2020-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2020 року м. Київ № 640/558/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Клочкової Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Міністерства внутрішніх справ України

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

Ліквідаційна комісія Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві

про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач), адреса: АДРЕСА_1 до Міністерства внутрішніх справ України (надалі - відповідач), адреса: 01601, місто Київ, вулиця Академіка Богомольця, будинок 10, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача -Ліквідаційна комісія Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві (надалі - третя особа), адреса: 01601, місто Київ, вулиця Академіка Богомольця, будинок 10, в якій позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо відмови у призначенні грошової допомоги ОСОБА_1 по матеріалах (висновку Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ в місті Києві), яке передбачене Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850, у зв`язку зі встановленням ІІ групи інвалідності;

- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України розглянути матеріали (висновок) про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ, а також Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850, та прийняте відповідне рішення, передбачене Порядком №850.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що з 31 грудня 1985 року він проходив службу в органах внутрішніх справ. 04 березня 2005 року позивач звільнений у запас Збройних Сил України згідно пункту «а» статті 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

При первинному огляді, як вказує позивач, НАСК «Оранта» йому було здійснено виплату страхової суми у зв`язку з встановленням 15% втрати працездатності.

Під час повторного огляду МСЕК з 14 листопада 2017 року позивачу встановлено ІІ групу інвалідності та втрату працездатності 70% внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Вважаючи, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги як інвалід ІІ групи відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію», він звернувся з відповідною заявою до ліквідаційної комісії Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, проте, листом від 03 вересня 2019 року №1-977/Пд позивача повідомлено про повернення матеріалів Міністерством внутрішніх справ України, як таких, що не відповідають вимогам чинного законодавства, а також повідомлено про те, що з часу первинного встановлення втрати працездатності минуло більше двох років, тому позивач втратив право на нарахування та отримання такої допомоги.

Позивач з вказаною відмовою не погоджується та вважає її такою, що порушує його права, що і стало підставою для звернення позивача до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача у відзиві на позовну заяву послався на те, що заява та інші передбачені законодавством документи щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в Міністерстві внутрішніх справ України відсутні, а саме, не були надіслані ліквідаційною комісією Головного управління МВС України в м. Києві до Міністерства внутрішніх справ України для розгляду та прийняття рішення, тому позовна вимога про зобов`язання розглянути їх та прийняти відповідне рішення є передчасною.

Більш того, представник відповідача послався й на те, що відсутня інформація про наявність або відсутність отриманих виплат, встановлених законами, при встановленні позивачу ІІ групи інвалідності.

Представник третьої особи у поясненнях зазначив, що 16 листопада 2017 року після встановлення ІІ групи інвалідності, позивач звернувся до ліквідаційної комісії з заявою про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги.

21 листопада 2017 року вказані вище документи були направлені до Міністерства внутрішніх справ України та за результатами їх розгляду 29 грудня 2017 року направлені на адресу Головного управління МВС України в м. Києві з роз`яснення щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що з дати первинного огляду МСЕК позивача минуло більше двох років, про що повідомлено позивача.

У зв`язку з чим представник третьої особи вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 січня 2020 року відкрито провадження у адміністративній справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва виходить з наступного.

У відповідності до частини 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, в матеріалах справи наявна копія листа Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві від 03 січня 2018 року №ЛК-А-2657/125/62/01-2018, адресатом зазначено ОСОБА_1 . Відповідно до змісту вказаного листа позивача повідомлено про відсутність в нього права на отримання грошової допомоги.

В той же час, у матеріалах справи наявна й копія листа Головного управління МВС у м. Києві від 03 вересня 2019 року №1-977-Пд, в якій ОСОБА_1 повідомлено про те, що ліквідаційною комісією ГУМВС України в м. Києві надіслано на адресу позивача лист від 03 січня 2018 року №ЛК-А-2657/125/62/01-2018, в якому роз`яснені причини відмови та додано копію цього листа.

Суд звертає увагу, що ані відповідачем, ані третьою особою не спростовані твердження позивача про те, що про відмову у нарахуванні та призначенні йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності позивач дізнався саме з листа від 03 вересня 2019 року та до цього часу йому не було відомо про таку відмову.

Більш того, матеріали справи не містять належним чином належних та допустимих доказів того, що лист від 03 січня 2018 року дійсно був направлений на адресу ОСОБА_1 та отриманий останнім до вересня 2019 року.

Вказані обставини дають підстави суду вважати, що ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з цією позовною заявою саме у межах встановленого шестимісячного строку після того, як дізнався про порушення свого права, а тому суд дійшов висновку про те, що дана адміністративна справа підлягає розгляду по суті з ухваленням остаточного рішення суду.

Так, судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України з 31 грудня 1985 року по 03 березня 2005 року, та наказом від 04 березня 2005 року №87о/с звільнений з органів внутрішніх справ України у запас Збройних Сил України згідно пункту «а» (за віком) статті 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (Т.1, арк.12).

Відповідно до наданої суду копії довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках застрахованого серії №КИ-2 №002489 від 13 червня 2005 року (Т.1, арк. 11) ОСОБА_1 встановлено 15% втрати працездатності у зв`язку з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

У зв`язку з чим, НАСК «Оранта» ОСОБА_1 виплачена страхова сума за державним обов`язковим особистим страхуванням працівників органів внутрішніх справ у розмірі 1275,00 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією довідки від 20 грудня 2017 року №1322.

З наданої суду копії виписки з довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії АВ №0664890 вбачається, що ОСОБА_1 з 14 листопада 2017 року була встановлено друга група інвалідності, причиною інвалідності зазначено захворювання, пов`язане з проходженнями служби в органах внутрішніх справ, а також зазначено, що огляд ОСОБА_1 проводився первинний (Т.1, арк. 15).

Також, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 встановлено 70% втрати професійної працездатності у зв`язку з тим, що отримав захворювання, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ (Т.1, арк. 14).

16 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернувся до голови Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві з заявою, в якій просив провести йому виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що він отримав захворювання, внаслідок чого втратив 70% професійної працездатності та отримав ІІ групу інвалідності, пов`язану з проходженням служби в органах внутрішніх справ. До заяви ОСОБА_1 було додано довідку про результати визначення профнепридатності від 14 листопада 2017 року серії АГ №0013900, копію виписки з акта огляду МСЕК від 14 листопада 2017 року серії АВ №0664890, копію свідоцтва про хворобу, копію паспорта, копію ідентифікаційного номера та копію реквізитів банку.

Листом від 21 листопада 2017 року №ЛК-7989/125/01/62-2017 Ліквідаційна комісія Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві направила для узгодження до Департаменту фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України матеріали на виплату одноразової грошової допомоги, у тому числі, ОСОБА_1 .

Як вбачається з наданої суду копії листа Департаменту фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України від 29 грудня 2017 року №152-5002, останній повідомив Ліквідаційну комісію Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві про те, що з надісланих матеріалів щодо вирішення питання про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 вбачається, що при первинному огляді МСЕК останньому 25 жовтня 2005 року Київською міською дирекцією НАСК «Оранта» здійснено виплату страхової суми за державним обов`язковим особистим страхуванням працівників органів внутрішніх справ у зв`язку з встановленням 15% втрати працездатності, під час повторного огляду МСЕК з 14 листопада 2017 року - встановлено ІІ групу інвалідності та відповідний ступінь працездатності. Оскільки після первинного огляду МСЕК пройшло більше 2 років, правових підстав для призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги немає.

Листом від 03 січня 2018 року №ЛК-А- 2657/125/62/01-2018, яке, як встановлено судом та не спростовано відповідачем й третьою особою, отримано ОСОБА_1 лише на його звернення 03 вересня 2019 року, Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві повідомило останнього про те, що оскільки після первинного огляду МСЕК пройшло більше 2 років, правових підстав для призначення одноразової грошової допомоги немає.

Вважаючи бездіяльність відповідача, яка полягає у відмові призначити одноразову грошову допомогу протиправною, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

До набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII (надалі- Закон України від 02 липня 2015 року №580-VIII), тобто до 07 листопада 2015 року, порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано нормами статті 23 Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ (надалі - Закон України від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ) та Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 (надалі - Порядок №850).

Відповідно до частини 6 статті 23 Закону України від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Згідно з підпунктом 2 пункту 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Днем виникнення права на отримання грошової допомоги є у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії (пункт 2 Порядку №850).

У відповідності до пункту 7 Порядку №850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи:

заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов;

довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії:

довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією;

постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;

акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС;

сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації;

документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Згідно з пунктом 8 Порядку №850 керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції.

Наведене свідчить, що звертаючись 16 листопада 2017 року до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві Атаманчук О.С. діяв у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Між тим, суд звертає увагу, що чинним законодавством України не встановлено обов`язку органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції щодо прийняття рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, а лише встановлено обов`язок щодо направлення до Міністерства внутрішніх справ України документів, зазначених в пунктах 6 або 7 Порядку №850 та висновку щодо виплати грошової допомоги.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що направлення Ліквідаційною комісією Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києва матеріалів щодо ОСОБА_1 для узгодження та вирішення питання щодо виплати останньому одноразової грошової допомоги розцінюється судом, як надання позитивного висновку щодо призначення та виплати позивачу такої допомоги.

Так, з урахуванням того, що судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами факт виконання Ліквідаційною комісією Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві свого обов`язку, визначеного пунктом 8 Порядку №850, суд критично ставиться до тверджень відповідача в тій частині, що такі документи не надходили до Міністерства внутрішніх справ України, оскільки такі твердження спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Більш того, суд зазначає, що пунктом 5 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII Закон України «Про міліцію» визнано таким, що втратив чинність.

Проте, за змістом пункту 15 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення вказаного Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ, зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII.

Наведене дозволяє суду дійти висновку про те, що за позивачем зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ відповідно до Порядку № 850, який діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію» й, виходячи з положень якого обов`язок з прийняття рішення про призначення чи відмову в призначенні грошової допомоги покладено саме на Міністерство внутрішніх справ України.

У відповідності до пункту 9 Порядку №850 Міністерство внутрішніх справ в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Так, відповідно до пункту 4 Порядку № 850 якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

При цьому, суд звертає увагу, що самим Законом України від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ не встановлено обмежень щодо виплати одноразової грошової допомоги, які передбачені пунктом 4 Порядку № 850, а тому, суд вважає, що вказана норма Порядку № 850 не позбавляє позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, а лише встановлює обмеження у розмірі проведення виплати нарахованої суми грошової допомоги в залежності від часу повторного встановлення інвалідності із втратою працездатності після первинного встановлення втрати працездатності. Так само цей пункт Порядку не містить жодних застережень щодо неможливості проведення виплати грошової допомоги у разі встановлення особі після спливу дворічного терміну іншої групи інвалідності чи більшого відсотку втрати працездатності.

Між тим, у відповідності до пункту 14 Порядку №850 призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком:

учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку;

учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння;

навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом);

подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.

Тобто, вичерпний перелік випадків, за яких особі може бути відмовлено у призначенні грошової допомоги, визначено у пункті 14 Порядку № 850.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, в постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 808/1866/16, від 18 жовтня 2018 року у справі №369/13187/17, від 28 березня 2019 року у справі №296/10138/16-а.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності з урахуванням вже виплаченої суми.

При цьому, як вже зазначалось судом, Міністерство внутрішніх справ України листом від 29 грудня 2017 року №15/2-5002, повертаючи документи ОСОБА_1 без права на виплату до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, фактично відмовило позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги.

Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України вчинити дії, але суд вважає за необхідне викласти їх у іншій редакції та зобов`язати відповідача розглянути матеріали (висновок) про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку з встановленням останньому ІІ групи інвалідності з 14 листопада 2017 року, внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, відповідно до Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 №850, виходячи з наявності в нього права на отримання одноразової грошової допомоги, з урахуванням раніше виплаченої суми та з урахуванням висновків суду у даній адміністративній справі.

В той же час, суд вважає необґрунтованими позовні вимоги позивача в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає у відмові у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки сама по собі відмова вже виключає з боку відповідача протиправну бездіяльність, з огляду на те, що під «бездіяльністю» слід розуміти саме невчинення дій, проте, з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що відповідачем були вчинені дії, з якими не погоджується позивач та протиправність яких встановлена судом під час розгляду справи.

Так, відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на вищевикладене, а також враховуючи, що відповідач не заперечує проти розгляду документів ОСОБА_1 , про що зазначено у його відзиві на позовну заяву, з метою найбільш ефективного захисту прав позивача, керуючись частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як інваліду ІІ групи, внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, відповідно до Закону України від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ «Про міліцію», викладену в листі Департаменту фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України від 29 грудня 2017 року № 15/2-5002.

Інші доводи учасників справи не спростовують висновків суду у даній адміністративній справі.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 72, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають частковому задоволенню, зокрема,

- про вихід за межі позовних вимог та визнання протиправною відмови Міністерства внутрішніх справ України в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як інваліду ІІ групи, внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, відповідно до Закону України від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ «Про міліцію», викладену в листі Департаменту фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України від 29 грудня 2017 року № 15/2-5002;

- про задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача вчинити дії в наступній редакції: зобов`язати відповідача розглянути матеріали (висновок) про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку з встановленням останньому ІІ групи інвалідності з 14 листопада 2017 року, внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, відповідно до Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 №850, виходячи з наявності в нього права на отримання одноразової грошової допомоги, з урахуванням раніше виплаченої суми та з урахуванням висновків суду у даній адміністративній справі;

- про відмову у задоволенні інших позовних вимог.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судових витрат, а матеріали справи не містять доказів понесення відповідачем судових витрат, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для компенсації судових витрат.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

2. Визнати протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як інваліду ІІ групи, внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, відповідно до Закону України від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ «Про міліцію», викладену в листі Департаменту фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України від 29 грудня 2017 року № 15/2-5002.

3. Зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України (01601, місто Київ, вулиця Академіка Богомольця, будинок 10, ) розглянути матеріали (висновок) про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), у зв`язку з встановленням останньому ІІ групи інвалідності з 14 листопада 2017 року, внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, відповідно до Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 №850, виходячи з наявності в нього права на отримання одноразової грошової допомоги, з урахуванням раніше виплаченої суми та з урахуванням висновків суду у даній адміністративній справі.

3. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

4. Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя Н.В. Клочкова