Справа № 296/11552/19
Суддя: Адамович О. Й.
Дата ухвалення: 2020-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2020 року м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Адамовича О.Й.,

за участю секретаря судового засідання Світко Т.І.,

розглянувши в судовому засіданні в місті Житомирі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора батальйону патрульної поліції у м. Бориспіль УПП у Київській області ДПП НП Сонька Дмитра Володимировича, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО №18680317 від 25.11.2019 року та закрити провадження у справі.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 25.11.2019 року інспектором батальйону патрульної поліції у м. Бориспіль УПП у Київській області ДПП НП Соньком Дмитром Володимировичем було винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.121 КУпАП, і якою його визнано винуватим в тому, що він керував автомобілем у якого не працювала права фара в режимі ближнього світла та який підлягає обов`язковому технічному контролю, але його своєчасно не пройшов, чим порушив вимоги п. 31.3 (б) ПДР. Посилається на безпідставність притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 121 КУпАП, оскільки його автомобіль відноситься до типу легкових автомобілів, а тому для вказаного автомобіля не потрібно проходження технічного огляду. Крім того стверджує, що дана постанова була винесена з грубим порушення чинного законодавства, оскільки була складена без його присутності, розглянута не за місцем знаходження відповідного органу та поліцейський позбавив його прав на пояснення, докази, клопотання та можливість скористатись юридичною допомогою. Вважає, що постанова винесена неправомірно та підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю, оскільки правопорушення він не скоював.

Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав повністю та вказав, що автомобіль використовував для власних потреб та Правил дорожнього руху не порушував. Також зазначив, що постанова по справі про адміністративне правопорушення була складено без його участі і вручена йому не була. Щодо доводів відповідача про проходження технічного огляду автомобіля після складання постанови вказав, що це не пов`язано з визнанням необхідності його проходження, а обумовлено виїздом в Республіку Білорусь, де технічний огляд є обов`язковим.

Відповідач - інспектор батальйону патрульної поліції у м. Бориспіль УПП у Київській області ДПП НП Сонько Д.В. в судове засідання не з`явився, повідомлявся належно.

Надав до суду відзив в якому просив у задоволенні позову відмовити, а справу розглядати без його участі. Крім того вказав, що згідно свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу повна маса автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter» н.з. НОМЕР_1 , яким керував позивач, становить 3200 кг., маса без навантаження 2154 кг., тип транспортного засобу - вантажний, а тому відповідно до ч. 7 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух» даний автомобіль підлягає обов`язковому технічному контролю. Також на підтвердження правомірності винесеної ним постанови надав витяг з бази «НАІС», відповідно до якого 28.01.2020 транспортний засіб «Mercedes-Benz Sprinter» н.з. НОМЕР_1 пройшов обов`язковий технічний контроль та отримав протокол перевірки технічного стану ТЗ №00878-00258-20, що в свою чергу доказує той факт, що транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 підлягає проходженню обов`язкового технічного контролю. Крім того зазначив, що транспортний засіб «Mercedes-Benz Sprinter» н.з. НОМЕР_1 , яким керував позивач був зареєстрований 06.10.2016 року, власником даного транспортного засобу являється ОСОБА_2 , який згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є юридичною особою ТОВ «Розфуд». Видами діяльності ТОВ «Розфуд» є: Код КВЕД 28.93 виробництво машин і устаткування для виготовлення харчових продуктів і напоїв, перероблення тютюну. Також рекламна інформація про ТОВ «Розфуд» була розміщена на транспортному засобі, яким керував позивач. Отже, транспортний засіб, яким керував позивач, слід віднести до категорії вантажних автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, а тому підлягає обов`язковому технічному контролю.

З аналогічних підстав щодо позову заперечив і відповідач - Департамент патрульної поліції Національної поліції України, про що вказано у відзиві на позовну заяву від 10.04.2020р. Його представник в судове засідання не з`явився, що не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що 25.11.2019р. позивач керував транспортним засобом «Mercedes-Benz Sprinter» н.з. НОМЕР_1 та був зупинений працівником поліції з підстав неналежної роботи правої фари автомобіля. В подальшому було встановлено, що автомобіль, яким керував позивач не пройшов обов`язкового технічного контролю.

У зв`язку з даними обставинами працівником поліції було складено постанову від 25.11.2019 р. серії ДПО №18680317 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в неавтоматичному режимі.

Відповідно до постанови від 25.11.2019 р. серії ДПО №18680317 позивач керував транспортним засобом «Mercedes-Benz Sprinter» н.з. НОМЕР_1 , у якого не працювала права фара в режимі ближнього світла та своєчасно не пройшов обов`язковий технічний контроль, чим порушив п. 31.3 б) Правил дорожнього руху України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.121 ч. 3 КУпАП та обрано йому адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про дорожній рух» транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані у відповідних підрозділах Міністерства внутрішніх справ України, що забезпечують безпеку дорожнього руху, підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 35 Закону України «Про дорожній рух» обов`язковому технічному контролю не підлягають:

1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації;

2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років;

3) технічні засоби для агропромислового комплексу, визначені Законом України "Про систему інженерно-технічного забезпечення агропромислового комплексу України".

Згідно частини третьої статті 35 Закону України «Про дорожній рух» обов`язковий технічний контроль транспортного засобу передбачає перевірку технічного стану транспортного засобу, а саме: системи гальмового і рульового керування, зовнішніх світлових приладів, пневматичних шин та коліс, світлопропускання скла, газобалонного обладнання (за наявності), інших елементів у частині, що безпосередньо стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього природного середовища. Порядок проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів визначає Кабінет Міністрів України.

За змістом частини сьомої статті 35 Закону України «Про дорожній рух» для легкових автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажних автомобілів (незалежно від форми власності) вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепів до них із строком експлуатації більше двох років періодичність проходження обов`язкового технічного контролю становить - кожні два роки.

Порядок проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 30.01.2012 № 137 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 3 Порядку періодичність проходження обов`язкового технічного контролю становить:

для легкових автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки;

для вантажних автомобілів незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепів до них із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки;

для вантажних автомобілів вантажопідйомністю більше 3,5 тонни, причепів до них та таксі незалежно від строку експлуатації - щороку;

для автобусів та спеціалізованих транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, незалежно від строку експлуатації - двічі на рік.

Отже, періодичність проходження обов`язкового технічного контролю для вантажних автомобілів незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни із строком експлуатації більше двох років становить - кожні два роки.

Аналогічна норма міститься в ч.7 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух».

Згідно з підпунктом «б» пункту 31.3 Правил дорожнього руху затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України або Правила) забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

Відповідно до частини третьої статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 251 КУпАП України визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З матеріалів справи, зокрема з відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачається, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення досліджувалося та обговорювалося з позивачем зміст свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, заслуховувалися пояснення позивача щодо відсутності потреби в проходженні технічного контролю виходячи зі змісту ст. 35 Закону України «Про дорожній рух».

З наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «Mercedes-Benz Sprinter» н.з. НОМЕР_1 , 2012 року випуску, вбачається, що його власником є ОСОБА_2 , автомобіль зареєстрований 06.10.2016 р., по типу є вантажним фургоном, категорії В, повна маса якого складає 3200, маса без навантаження 2154.

Тому з урахуванням вантажного типу транспортного засобу, суд дійшов висновку про те, що автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter» н.з. НОМЕР_1 , відповідно до наведених вимог частин 2 та 7 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух», пункту 3 Порядку підлягає обов`язковому періодичному технічному контролю.

Разом з тим, станом на момент винесення спірної постанови 25 листопада 2019 року позивач порушив вказані норми, та керував транспортним засобом, без проведеного вчасно технічного контролю. При цьому, та обставина чи використовувався автомобіль для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку в даному випадку не має значення та доведенню або спростуванню не підлягає.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11 січня 2019 року (справа № 361/7761/15а).

Також суд звертає увагу, що категорія транспортного засобу «В» не визначає тип автомобіля, вона вказує на категорію водія, який має право керувати цим автомобілем. Тобто, про допустиму масу, і що даним автомобілем може керувати водій з категорією «В», але сам автомобіль призначений для перевезення вантажів і за зареєстрованими властивостями є вантажним, тому підпадає під вимоги закону.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року (справа №126/1030/17).

Таким чином доводи позивача є необґрунтованими, оскільки до матеріалів справи позивачем приєднана копія свідоцтва про реєстрацію ТЗ, яка містить достатньо інформації для перевірки судом правомірності постанови серії серії ДПО №18680317 від 25.11.2019 року. Позивач визнає, що саме вказане свідоцтво оглядалося працівником поліції.

Щодо доводів позивача про недотримання інспектором батальйону патрульної поліції у м. Бориспіль УПП у Київській області ДПП НП Соньком Дмитром Володимировичем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема розгляд справи на місці, без складання протоколу, не забезпечення права на захист та порушення у звязку з цим ст.ст.257, 258, 268, 276, 277, 279, 280 КУпАП. то з цього приводу слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України" Про Національну поліцію" від 02.07.2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580).

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону № 580 Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству, шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Відповідно до ст. 23 Закону № 580 поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Згідно п.11 ст.23 Закону № 580 до основних повноважень поліції входить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Поліцейський, відповідно до ч.1 ст.62 ст.3 Закону № 580 під час виконання покладених на поліцію повноважень є представником держави. В свою чергу, інспектор є працівником Управління, тобто посадовою особою органів Національної поліції. Таким чином, інспектор має законні підстави здійснювати провадження у справі про адміністративне правопорушення та приймати рішення про застосування адміністративного стягнення за місцем його вчинення.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року №3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Статтею 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (ч.ч.1-3,5-6 ст.121, ст.ст.121-1, 121-2, ч.1-3 ст.122, ч.1 ст.123, ст.ст.124-1-126,) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно частини 2, 4 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких відноситься до компетенції Національної поліції. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу

Відповідно до абзацу 1 пункту 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 № 1395 (далі - Інструкція № 1395): у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Абзац другий п.4 інструкції №1395 передбачає, що постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою, третьою і п`ятою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140, частинами шостою, сьомою статті 152-1 КУпАП.

Таким чином, враховуючи норми ст. 258 КУпАП та п. 4 Інструкції № 1395, а також вчинення скаржником адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 121 КУпАП, дії відповідача щодо винесення виключно постанови про притягнення до адміністративної відповідальності без складення відповідного протоколу є правомірними та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства.

Щодо доводів позивача про неналежність розгляду справи відповідачем та винесення постанови на місці вчинення адміністративного правопорушення, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Згідно приписів пункту 2.4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 КУпАП вбачається, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Проте, законом України від 14 липня 2015 року № 596-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» внесено зміни до ст.258 КУпАП, зі змісту яких вбачається, що у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 283 КУпАП.

Таким чином, суд вважає необґрунтованими такі доводи позивача з приводу неналежного місця розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Зазначені висновки суду щодо правомірності винесення постанови без складання протоколу та розгляду справи на місці вчинення правопорушення відповідає висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зробленого в постанові від 16 серпня 2019 року у справі №524/3206/16-а.

Твердження позивача, що відповідач позбавив його прав на пояснення, подання доказів, клопотань та можливість скористатися юридичною допомогою суд оцінює критично, оскільки з відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачається, що позивачу були роз`ясненні права передбачені ст. 268 КУпАП, зокрема право на юридичну допомогу. Однак позивач будь-яких клопотань з цього приводу не заявляв, при цьому поліцейським були вислухані пояснення позивача, сторони разом досліджували зміст положень ст. 35 Закону України «Про дорожній рух», однак не дійшли згоди щодо тлумачення цих норм.

Крім того, з наданого відеозапису вбачається, що постанова була винесена в присутності самого позивача, зокрема поліцейський здійснював заповнення постанови та разом з позивачем читали норму щодо проходження технічного контролю, поліцейським вислуховувалися доводи позивача про те, що автомобіль не використовується у комерційній діяльності тощо.

Також з відеозапису вбачається, що позивачу було запропоновано розписатися в постанові і отримати її копію, однак позивач відмовився це зробити. Поліцейським було роз`яснено право на оскарження постанови та строк сплати штрафу.

При цьому, адміністративне стягнення було накладено на позивача у встановленому санкцією ч.3 ст. 121 КУпАП розмірі, відповідно врахування чи не врахування будь-яких обставин щодо особи позивача не могло будь-яким чином зменшити розмір накладеного стягнення.

Крім того можливість реалізації особою своїх прав у разі оспорення нею постанови про притягнення до адміністративної відповідальності передбачена шляхом її оскарження до суду.

Слід зазначити також що, посилання позивача на лист Управління Державтоінсекції МВС України від 16.01.2012 р. №4/14-К-23 не береться судом до уваги, оскільки стосується автомобілів, які за своєю конструкцією та обладнанням призначені для перевезення пасажирів та їх багажу. Проте, позивачем не надано доказів, що його автомобіль обладнаний для перевезення самих лише пасажирів. Крім того, лист не є нормативним актом, який підлягає обов`язковому врахуванню судом.

Також є безпідставними посилання позивача на ч. 1 ст. 277-2 КУпАП, оскільки норма щодо надсилання повісток стосується розгляду справи в суді.

Щодо тверджень позивача про незаконність дій поліцейського щодо зупинки транспортного засобу з підстав неналежної роботи фари автомобіля, а складання постанови та притягнення до адміністративної відповідальності за інше порушення ПДР, суд зазначає, що за приписами пункту 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил.

Вбачається, що стаття 121 КУпАП передбачає відповідальність за порушення водієм правил керування транспортним засобом, правил користування ременями безпеки або мотошоломами, зокрема за керування водієм транспортним засобом, що має інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється (ч.1 ст. 121 КУпАП) та за керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов (ч.3 ст. 121 КУпАП).

З цього приводу Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 25 вересня 2019 р. у справі №127/19283/17 зауважив, що притягнення позивача до відповідальності та накладення стягнення за одне правопорушення з числа вчинених, є обґрунтованим, навіть коли факт вчинення іншого порушення зазначеного в постанові не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Отже, слід дійти висновку про обґрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП. Як вказувалося вище, при розгляді справи та винесенні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивача відповідачем були належним чином оцінені докази, зокрема враховано зміст свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, ненадання позивачем доказів проходження обов`язкового технічного огляду, були заслухані доводи та пояснення позивача, дотримані вимоги ст. 251 та 280 КУпАП, правильно надано кваліфікацію, визначено норму, якою передбачено відповідальність за вчинення такого правопорушення та застосовано стягнення в межах санкції ч. 3 ст. 121 КУпАП.

При цьому слід зазначити, що у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року (справа №126/1030/17) вказується, що саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.

Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків. Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

У відповідності до вимог ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

За таких обставин, оцінюючи в сукупності всі зібрані по справі докази, виходячи з пояснень сторін та наданих ними доказів, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими, а правомірність прийняття постанови доведеною відповідачем, а тому рішення суб`єкта владних повноважень слід залишити без змін, а позовну заяву без задоволення.

На підставі ст.19 Конституції України, ст.ст. 1, 3, 23, 62 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 року № 580-VIII, ст.ст. 251, 268, 280, 287-289, 291 КУпАП та керуючись ст.ст.2, 8, 9, 72-77, 78, 205, 241-246, 250, 286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до інспектора батальйону патрульної поліції у м. Бориспіль УПП у Київській області ДПП НП Сонька Дмитра Володимировича, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови від 25.11.2019р. у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 121 КУпАП - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Корольовський районний суд м.Житомира протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Вказані вище процесуальні строки підлягають обчисленню з урахуванням положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 №540-ІХ.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: інспектор батальйону патрульної поліції у м. Бориспіль УПП у Київській області ДПП НП Сонько Дмитро Володимирович, адреса: 08301, м. Бориспіль, вул. Кошового, 4.

Відповідач: Департамент патрульної поліції Національної поліції України, адреса: 03048, м. Київ, вулиця Федора Ернеста,3).

Cуддя О . Й . Адамович

Дата складання повного рішення: 21.04.2020.