Справа № 640/19315/18
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2020-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області, в якому просив визнати незаконною відмову в призначенні та перерахунку грошової адресної допомоги внутрішньо переміщеній особі ОСОБА_1 зі сторони Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області та зобов`язати Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області здійснити перерахунок грошової адресної допомоги ОСОБА_1 , зобов`язати відповідача здійснити виплату грошової адресної допомоги ОСОБА_1 у розмірі 19702 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 січня 2020 року адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправними дії Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області щодо не здійснення перерахунку грошової адресної допомоги внутрішньо переміщеній особі ОСОБА_1 , зобов`язано Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області здійснити нарахування та виплату грошової адресної допомоги ОСОБА_1 за період з 16.02.2018 по 17.06.2018 у розмірі 1000 грн на місяць. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що в період з 12.11.2016 по 04.12.2017 позивач про будь-які зміни не повідомляв, заяв про продовження виплат не надавав, строк виплати адресної допомоги пройшов, у зв`язку з чим виплати було припинено.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подавав, в суді першої інстанції його позиція обґрунтовувалась тим, що з 13 вересня 2016 року позивач мав право на отримання грошової допомоги внутрішньо переміщеній особі в якості пенсіонера, однак вона виплачувалась в меншому розмірі, як працездатній особі та а у 2017 та з січня по червень 2018 року грошову допомогу не отримував.

В силу положень п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, враховуючи що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного провадження, справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Беручи до уваги, що в суді першої інстанції справу було розглянуто в порядку спрощеного провадження та враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, керуючись приписами ст. 311 КАС України, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для здійснення розгляду справи за участі сторін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 26 травня 2016 року № (а.с.12) про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Згідно з повідомленням про надання допомоги переміщеним особам на проживання (а.с.13) з 13.07.2016 по 12.11.2016 позивачу було призначено допомогу переміщеним особам на проживання.

Відповідно до повідомлення про надання допомоги переміщеним особам на проживання (а.с.14) з 18.06.2018 по 17.12.2018 позивачу була призначена допомога переміщеним особам на проживання у розмірі 1000,00 грн. щомісячно.

ОСОБА_1 звернувся до Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області із заявою від 04.12.2017 (а.с.6), в якій просив перерахувати та виплатити йому грошову адресну допомогу внутрішньо переміщеній особі з 05.09.2016 як пенсіонеру на підставі постанови Броварського міськрайонного суду від 24.11.2017 у справі №361/5467/17.

Листом від 07.12.2017 №01-101/278 (а.с.7) відповідач повідомив, що постанова Броварського міськрайонного суду від 24.11.2017 у справі №361/5467/17 не набрала законної сили, а тому така виплата не може бути призначена та виплачена.

На повторну заяву позивача від 16.02.2018 відповідачем направлено лист від 08.06.2018 №01-10.1/88 (а.с.8), яким повідомлено, що для здійснення виплати ОСОБА_1 необхідно з`явитись в Управління та подати заяву для подальшого призначення адресної грошової допомоги.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо виплати грошової допомоги у меншому розмірі та невиплати її в період з січня 2017 по червень 2018 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що позивач мав право на отримання грошової допомоги починаючи з 16.02.2018, оскільки саме із зазначеної дати підтверджений статус позивача як пенсіонера та ним виконано умови, передбачені Порядком № 505, зокрема, щодо подачі заяви та додаткових документів/інформації відповідно до п. 5 Порядку № 505, стосовно якої уповноваженим органом не вирішено питання по суті заяви (призначення або відмова).

За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Спірні відносини, що склались між сторонами регулюються Конституцією України, Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», Постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.

Відповідно до ст.7 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Згідно з п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 637 Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509.

Тобто, реалізація права на отримання соціальної допомоги пов`язана з фактом реєстрації особи як внутрішньо переміщеної особи, що має бути підтверджено відповідною довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», що набрав чинності 15 жовтня 2014 року, визначено тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №505 затверджено Порядок надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (далі - Порядок), який визначає механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (далі - грошова допомога).

Відповідно до п.2 вказаного Порядку грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території України, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції та які взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.

Згідно з п.3 цього Порядку Грошова допомога внутрішньо переміщеним особам призначається на сім`ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди у довільній формі про виплату йому грошової допомоги від інших членів сім`ї (далі - уповноважений представник сім`ї) у таких розмірах, зокрема, для осіб, які отримують пенсію, та дітей - 1000 гривень на одну особу (члена сім`ї).

Для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк уповноважений представник сім`ї подає до уповноваженого органу або установи уповноваженого банку (у випадку, передбаченому пунктом 5 цього Порядку) заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також пред`являє довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб усіх членів сім`ї.

Особам працездатного віку, яким виплату грошової допомоги було припинено відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога не призначається, крім осіб, які після припинення виплати грошової допомоги втратили працездатність.

Пунктом 5 вказаного Порядку передбачено, що у заяві зазначаються такі відомості про всіх членів сім`ї, які претендують на отримання грошової допомоги: прізвище, ім`я та по батькові; число, місяць, рік народження; серія, номер (у разі наявності) паспорта громадянина України, ким і коли виданий або серія, номер документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, а для іноземців та осіб без громадянства - документа, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус; реєстраційний номер облікової картки платника податків (не зазначається фізичними особами, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному територіальному органу ДФС і мають відмітку в паспорті); інформацію про:- зареєстроване та фактичне місце проживання (перебування); наявність у будь-якого із членів сім`ї у власності житлового приміщення/частини житлового приміщення, розташованого в інших регіонах, ніж тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення; - наявність житлового приміщення, яке зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції, або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації; наявність у будь-якого з членів сім`ї на депозитному банківському рахунку (рахунках) коштів у розмірі, що перевищує 25-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб; місце роботи осіб працездатного віку та час, з якого особа там працює; наявність у будь-якого з членів сім`ї інвалідності із зазначенням групи інвалідності.

Згідно п. 7 Порядку надання щомісячної адресної допомоги, якщо у складі сім`ї, якій призначено грошову допомогу, є особи працездатного віку (крім громадян, які доглядають за дітьми до досягнення ними трирічного віку; громадян, які доглядають за дітьми, що потребують догляду протягом часу, визначеного у медичному висновку лікарсько-консультативної комісії, але не більш як до досягнення ними шестирічного віку; громадян, які мають трьох і більше дітей віком до 16 років і доглядають за ними; громадян, які доглядають за інвалідами I групи або дітьми-інвалідами віком до 18 років, або інвалідами I чи II групи внаслідок психічного розладу, або особами, які досягли 80-річного віку; а також фізичних осіб, які надають соціальні послуги, та студентів денної форми навчання), які не працевлаштувалися, в тому числі за сприянням державної служби зайнятості, або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України, в районах проведення антитерористичної операції чи населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють, протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, її розмір для працездатних членів сім`ї на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період - припиняється.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача із заявою від 04 грудня 2017 року про нарахування та виплату йому грошової допомоги, як внутрішньо переміщеній особі, оскільки постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2017 року у справі №361/5467/17 за позовом ОСОБА_1 до Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, зокрема, зобов`язано Броварське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області призначити й виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку за Списком №1 згідно з п.«а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення з 05 вересня 2016 року.

Вказана постанова була оскаржена в апеляційному порядку та постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2018 року апеляційну скаргу Броварського ОУПФ України Київської області залишено без задоволення, а постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2017 року залишено без змін.

Отже, судове рішення, яким визначено право позивача на отримання пенсії набрало законної сили 16 лютого 2018 року та саме з цієї дати він отримав право на нарахування і виплату йому грошової допомоги на проживання, як внутрішньо переміщеній особі, при цьому 04 грудня 2017 року позивач повідомляв відповідача про наявність підстав для нарахування та виплати йому вказаної допомоги.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем виконано умови, передбачені Порядком № 505, зокрема, щодо подачі заяви та додаткових документів/інформації відповідно до п.5 Порядку №505, стосовно якої уповноваженим органом не вирішено питання по суті заяви (призначення або відмова).

При цьому, відповідач самостійно визнав право позивача на нарахування та виплату грошової допомоги на проживання, однак здійснив це лише з 18 червня 2018 року, в той час, як право на це позивач набув з 16 лютого 2018 року.

З огляду на викладені обставини, за результатами розгляду апеляційної скарги, з урахуванням наведених норм права, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно протиправності дій відповідача щодо не здійснення перерахунку грошової адресної допомоги внутрішньо переміщеній особі ОСОБА_1 та наявності підстав для зобов`язання Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області здійснити нарахування та виплату вказаної грошової допомоги позивачу за період з 16.02.2018 по 17.06.2018.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції не оскаржувалось в частині відмови в задоволенні позовних вимог, в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п. 13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20 травня 2013 року №7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст.243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 січня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Текст постанови виготовлено 29 квітня 2020 року.

Суддя-доповідач Н.В.Безименна

Судді Л.В.Бєлова

А.Ю.Кучма