Справа № 540/2564/19
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2020-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2020 р.м.ОдесаСправа № 540/2564/19
Головуючий в 1 інстанції: Войтович І.І.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Косцової І.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року (суддя Войтович І.І., м. Херсон, повний текст рішення складений 04 лютого 2020 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

02 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України, в якому просив:

- визнати протиправними дії Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у період з 01.08.2015 р. по 01.03.2018 р.;

- зобов`язати Азово-Чорноморське регіональне управління Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення у період з 01.01.2015 р. по 01.03.2018 р. у сумі 103 867,57 грн.

02.01.2020 р. представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просив:

- визнати протиправними дії Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2015 р. по 01.03.2018 р.;

- стягнути з Азово-Чорноморське регіональне управління Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення у період з 01.01.2015 р. по 01.03.2018 р. у сумі 103867,57 грн.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 був задоволений частково. Визнано протиправними дії Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2015 р. по 01.03.2018 р.. Зобов`язано Азово-Чорноморське регіональне управління Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення у період з 01.01.2015 р. по 01.03.2018 р., без урахування проведених виплат у листопаді - грудні 2015 року. Стягнуто з Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн. (дві тисячі гривень 00 коп.). У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норми матеріального права та неправильне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання Азово-Чорноморське регіональне управління Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2015 р. по 01.03.2018 р., без урахування проведених виплат у листопаді-грудні 2015 року та ухвалити нове рішення у цій частині, яким повністю задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 із обов`язковим зазначенням суми індексації грошового забезпечення або базового місяця для нарахування індексації грошового забезпечення.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що при вирішенні спору суд першої інстанції дійшов вірного висновку про неправомірність дій Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2015 р. по 01.03.2018 р.. Однак, суд першої інстанції оминув питання визначення суми індексації грошового забезпечення та базового місяця для здійснення такого нарахування та не прописав у тесті резолютивної частини конкретної суми індексації грошового забезпечення, яку належить виплатити ОСОБА_1 , тому рішення суду першої інстанції в цій частині є незаконним та необґрунтованим.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що є законним та обґрунтованим.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до ст. 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів у разі… 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Наказом начальника Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України від 29.07.2019 р. №223-ОС полковника ОСОБА_1 (П-001983), заступника начальника штабу - начальника відділу управління службою штабу, звільнено у запас за пп. «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з правом носіння військової форми одягу, виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 01.08.2019 р. (а.с. 13).

10.10.2019 р., позивач звернувся до Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України із заявою про виплату позивачу індексації грошового забезпечення.

Листом Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби від 22.10.2019 р. №11/П-76 позивача повідомлено, що видатки Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України на грошове забезпечення у 2015-2018 роках здійснювалися на підставі затверджених заступником Голови Держприкордонслужби України кошторисів прикордонного загону управління на 2015-2018 роки. Також зазначено, що у відповідача відсутня заборгованість перед позивачем з виплати індексації грошових доходів населення (а.с. 14-15).

Вказаним кошторисом Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України у 2015-2018 роках бюджетних асигнувань на проведення індексацій було передбачено лише на листопад - грудень 2015 року, грудень 2018 року, а тому нарахування та виплата індексації особовому складу прикордонного загону у 2015-2018 роках проводилась лише у листопаді - грудні 2015 року та у грудні 2018 року.

Вважаючи дії відповідача щодо невиплати йому індексації грошового забезпечення за інші періоди протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи справу та задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що проведення індексації у зв`язку із зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи, а тому її невиплата є протиправною та такою, що порушує права позивача. При цьому суд зазначив, що відсутність бюджетного фінансування для проведення індексації не впливає на обов`язок відповідача нараховувати та виплачувати зазначені кошти. Щодо позовної вимоги про стягнення з Азово-Чорноморське регіональне управління Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення у період з 01.01.2015 р. по 01.03.2018 р. у сумі 103867,57 грн. суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення в цій частині позову, оскільки стягненню підлягають лише ті суми, які були нараховані але не виплачені.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції та надаючи правову оцінку його висновкам і встановленим обставинам справи, виходить з наступного.

Статтею 43 Конституції України закріплено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. №2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Частиною 3 вказаної статті Закону №2011-XII встановлено, що грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Умови та порядок проведення індексації грошових доходів населення визначаються Законом України від 03.07.1991 №1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» та постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення».

В силу приписів ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 р. №1282-XII (зі змінами та доповненнями, далі - Закон №1282-XII) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Статтею 2 Закону №1282-XII передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема: оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

За змістом положень ч. 1 ст. 4 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка (з 01.01.2016 - 103%).

Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст. 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Відповідно до ч. ч. 2-5 ст. 4 Закону №1282-XII обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ч. ч. 1, 2, 6 ст. 5 Закону №1282-XII підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Відповідно до п. 1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок), підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування закону України від 6 лютого 2003 року №491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Згідно з п. 4 Порядку індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії. У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Положеннями п. 5 Порядку визначено, що у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. У базовому місяці значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків. У разі підвищення грошових доходів населення випереджаючим шляхом з урахуванням прогнозного рівня інфляції базовим місяцем вважається місяць, у якому мало місце таке підвищення. Для проведення подальшої індексації або здійснення чергового підвищення доходів випереджаючим шляхом обчислення індексу споживчих цін здійснюється наростаючим підсумком починаючи з наступного за базовим місяця. Нарахування сум індексації або проведення чергового підвищення грошових доходів випереджаючим шляхом здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, на підставі якого нарахована сума індексації перевищить суму підвищення доходів випереджаючим шляхом у базовому місяці. Місяць, в якому відбувається підвищення грошових доходів працівників у зв`язку із розширенням зони обслуговування, збільшенням обсягу робіт, суміщенням професій (посад), виконанням обов`язків тимчасово відсутнього працівника, оплатою за роботу за сумісництвом на одному підприємстві, в установі, організації, а також за рахунок збільшення розміру премії, не вважається базовим під час обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації (у разі, коли не відбувається підвищення тарифної ставки (окладу).

З аналізу наведених правових норм слідує, що заробітна плата підлягає обов`язковій індексації як державна соціальна гарантія, яка надається для підтримки населення в умовах зростання цін. Право на індексацію виникає тоді, коли індекс споживчих цін, розрахований наростаючим підсумком перевищить поріг індексації в 101%. У свою чергу обов`язок проводити індексацію заробітної плати у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації покладається на всі державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації незалежно від форми власності.

Базовим вважається місяць підвищення заробітної плати. Індекс споживчих цін наростаючим підсумком починає розраховуватися у місяці, наступному за базовим.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що в період проходження позивачем військової служби індексація його грошового забезпечення нараховувалася та виплачувалася лише у листопаді - грудні 2015 року та у грудні 2018 року. При цьому відповідачем не було доведено відсутність обставин, передбачених ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Згідно з частинами 1, 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до правової позиції Європейського суду у справі «Кечко проти України» (рішення від 08 листопада 2005 року), в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Верховний Суд України у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат (постанови Верховного Суду України від 22.06.2010 у справі №21-399во10, від 07.12.2012 у справі №21-977во10, від 03.12.2010 у справі №21- 44а10).

Вказана правова позиція підтримана Конституційним Судом України у рішеннях від 20.03.2002 №5-рп/2002, від 17.03.2004 №7-рп/2004, від 01.12.2004 №20-рп/2004, від 09.07.2007 №6-рп/2007, в яких зазначено про неможливість поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач, не здійснюючи позивачу виплату індексації грошового забезпечення за період із січня 2015 року по березень 2018 року, діяв неправомірно, не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо вимоги апелянта/позивача про стягнення з Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2015 р. по 01.03.2018 р. у сумі 103867,57 грн., то суд першої інстанції правильно виходив з наступного.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, з наданих позивачем довідок регіонального управління про нараховане та виплачене позивачу грошове забезпечення та індексацію грошових доходів за 2015-2018 роки вбачається, що індексація грошових доходів позивачу нараховувалася та виплачувалася лише у листопаді - грудні 2015 року та у грудні 2018 року (а.с. 16-19).

Разом з цим, в даному випадку, розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу, і який виплачував йому грошове забезпечення. Саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення.

Також колегія суддів не приймає доводи апелянта, що суд першої інстанції оминув питання визначення суми індексації грошового забезпечення та базового місяця для здійснення такого нарахування та не прописав у тесті резолютивної частини конкретної суми індексації грошового забезпечення, яку належить виплатити ОСОБА_1 , оскільки під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що стягненню підлягають лише ті суми, які були нараховані але не виплачені.

Відтак, відсутні підстави для задоволення вимоги апелянта/позивача про стягнення з Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2015 р. по 01.03.2018 р. у сумі 103867,57 грн.

Проте, належним способом захисту прав позивача, в даному випадку, є саме зобов`язання Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2015 р. по 01.03.2018 р., з урахуванням виплачених сум індексації грошового забезпечення у листопаді - грудні 2015 року.

Узагальнюючи викладене, слід зробити висновок, що позивач має право на індексацію грошового забезпечення, але її розмір повинен бути визначений суб`єктом владних повноважень, якій наділений обов`язком її виплачувати.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 саме шляхом зобов`язання Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2015 р. по 01.03.2018 р., з урахуванням виплачених сум індексації грошового забезпечення у листопаді - грудні 2015 року.

В іншій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржувалося, що, відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, обумовлює межі перегляду даного судового рішення апеляційним судом.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 6 ст. 12, ст. 257 та ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя І.П.Косцова

Суддя Ю.В. Осіпов