Справа № 826/16012/18
Суддя: Головань О.В.
Дата ухвалення: 2020-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Вн. №27/504
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2020 року м. Київ № 826/16012/18

за позовомОСОБА_1
до Державної фіскальної служби України Головного управління ДФС у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 27.07.2018 року
Суддя О.В.Головань

Обставини справи:

Позовні вимоги заявлені про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 27.07.2018 року № , № , податкової вимоги № 150009-17 від 08.08.2018 року; рішення Державної фіскальної служби України від 04.09.2018 року № 13450/6/9999-17-04-14 про залишення скарги платника податків - ОСОБА_1 без задоволення.

Ухвалою суду від 18.10.2018 року відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

08.11.2018 р. та 12.02.2019 р. відповідачами до суду подано відзиви на адміністративний позов.

Ознайомившись з матеріалами справи, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 , є самозайнятою особою і відповідно до Закону України "Про нотаріат" здійснює незалежну професійну діяльність як приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, як платник перебуває на обліку у Головному управлінні ДПС у м. Києві, ДПІ у Подільському районі.

Протягом 2011-2017 років ОСОБА_2 подавала до контролюючого органу податкові декларації про майновий стан та розрахункові документи, сплачувала податкові зобов`язання за звітні періоди, зокрема, за 2011 р. - 20615, 51 грн., за 2012 р. - 54 508, 56 грн., за 2013 р. - 169 655, 61 грн., за 2014 р. - 162 937, 13 грн., за 2015 р. - 116 316, 12 грн., за 2016 р. - 75 369, 77 грн., за 2017 р. - 78 220, 12 грн.

Головним управлінням ДФС України у м. Києві проведено камеральну перевірку своєчасності сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, за 2013 р., 2014 р., 2015 р. та 2016 р., про що складено акт від 12.06.2018 р. №4625/26-15-13-02-11-.

Згідно з актом перевірки встановлено порушення термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються за результатами річного декларування протягом строків, визначених п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України.

За даними ІС "Податковий блок" станом на 31.12.2013 р. за позивачем рахується заборгованість в розмірі 62, 72 грн. в зв`язку з несвоєчасною сплатою грошового зобов`язання по декларації за 2012 р.

Позивачем подано до контролюючого органу податкову декларацію про майновий стан та доходи за 2015 р. (вх. № від 29.04.2016 р.), де в п. 23.1 визначено сума податкових зобов`язань у розмірі 116 316, 07 грн., станом на 31.12.2016 р. сплата відсутня, тому в інтегрованій картці платника відображено податковий борг та нараховано пеню в розмірі 11 761, 31 грн.

За результатами перевірки контролюючим органом винесено податкові повідомлення-рішення від 27.07.2018 року

№ , згідно з яким за порушення п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України позивачу (строку сплати податкового зобов`язання в розмірі 116 316, 07 грн.) нараховано штраф у розмірі 23 292, 81 грн. (20%);

№ , згідно з яким за порушення п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України позивачу (строку сплати податкового зобов`язання в розмірі 67 927, 2 грн.) нараховано штраф у розмірі 6792, 72 грн. (10%).

Також контролюючим органом винесено податкову вимогу №150009-17 від 08.08.2018 року, згідно з якою визначено узгоджене податкове зобов`язання в розмірі 12 568, 53 грн. з податку на доходи фізичних осіб станом на 07.08.2018 р., а також рішення про опис майна у податкову заставу №150009-17.

Позивачем оскаржено в адміністративному порядку податкову вимогу № 150009-17 від 08.08.2018 р. та рішення про опис майна у податкову заставу №150009-17 від 08.08.2018 р.

Рішенням ДФС України від 04.09.2018 р. №13450/6/99-99-17-04-14 про результати розгляду скарги вказані рішення залишені без змін.

Також позивачем оскаржено в адміністративному порядку податкові повідомлення-рішення від 27.07.2018 р. № , № .

Рішенням ДФС України від 17.10.2018 р. №15959/Б/99-99-11-02-01-14 про результати розгляду скарги скасовано вказані податкові повідомлення-рішення в частині штрафних санкцій, застосованих на суму боргу, у зв`язку зі сплатою податкового зобов`язання вчасно, але несвоєчасного зарахування до облікової картки платника.

Зокрема, у рішенні зазначено про те, що згідно з копією квитанції від 06.07.2016 р. №930620007 про сплату податку на доходи фізичних осіб в сумі 116 316, 12 грн., в ній не було зазначено ПІБ платника, тому вказані кошти зараховано на нез`ясовані платежі і зараховано до ІКП ОСОБА_1 17.08.2017 р.

Також у рішенні надано доручення Головному управлінню ДФС у м. Києві забезпечити проведення перерахунку штрафних санкцій з урахуванням цього рішення та винести податкове повідомлення-рішення відповідно до вимог податкового законодавства.

В матеріалах справи відсутні докази прийняття контролюючим органом будь-яких інших рішень щодо позивача.

Позивач - ОСОБА_1 - вважає оскаржувані податкові повідомлення-рішення, податкову вимогу та рішення від 04.09.2018 р. №13450/6/99-99-17-04-14 - протиправними з таких підстав.

Позивач зазначає, що контролюючим органом не було виконано обовязку щодо ознайомлення позивача з наказом про проведення невиїздної документальної планової перевірки, за результатами якої міг бути складений акт від 12.06.2018 р. №4625/26-15-13-02-11-.

Вказане свідчить про протиправність дій контролюючого органу та висновків акту перевірки.

Також протиправними є висновки ДФС України, викладені у рішенні від 04.09.2018 р. №13450/6/99-99-17-04-14 про результати розгляду скарги, зокрема, відомості про наявність у позивача податкового боргу спростовується відповідними платіжними дорученнями про сплату податкового зобов`язання.

Відповідач - Головне управління ДФС України в м. Києві - проти задоволення позовних вимог заперечив, підтримавши висновки акту перевірки.

Відповідач - ДФС України - проти задоволення позовних вимог заперечив з посиланням на рішенням ДФС України від 17.10.2018 р. №15959/Б/99-99-11-02-01-14 про результати розгляду скарги скасовано вказані податкові повідомлення-рішення в частині штрафних санкцій, застосованих на суму боргу, у зв`язку зі сплатою податкового зобов`язання вчасно, але несвоєчасного зарахування до облікової картки платника.

Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно з пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України (в редакції станом на 12.06.2018 р.) контролюючі органи мають право: проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з п. 75.1, пп. 75.1.1, 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів.

Згідно зі змістом відзиву на позов Головного управління ДФС у м. Києві можна зробити висновок про те, що в даному випадку мало місце проведення камеральної перевірки, про що складено акт від 12.06.2018 р. №4625/26-15-13-02-11-.

В той же час, згідно зі змісту позовної заяви суд робить висновок, що позивачу акт перевірки не направлявся на порушення вимог ст. 76, 86 Податкового кодексу України.

Зокрема, згідно з п. 76.2 ст. 76 Податкового кодексу України порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.

Згідно з п. 86.2 ст. 86 Податкового кодексу України за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Крім того, що акт перевірки не скеровано позивачу, його також не надано до матеріалів справи, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для висновку про його складання на виконання вказаних вимог Податкового кодексу України.

Крім того, згідно з пп. 75.1.1, 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України своєчасність сплати податків є предметом документальної перевірки, а не камеральної, тобто, контролюючим органом, у випадку проведення перевірки, невірно визначено її вид, що призвело до невірних висновків по суті перевірки.

Зокрема, у випадку проведення документальної перевірки позивач мав би можливість надати пояснення з доказами сплати податків, тоді як при камеральній перевірці він був такої можливості позбавлений.

З врахуванням викладеного перевірка згідно з актом від 12.06.2018 р. №4625/26-15-13-02-11- проведена на порушення вимог законодавства, і рішення, прийняті за результатом її проведення, є протиправними.

Крім того, щодо відповідності законодавству оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 27.07.2018 р. № , № суд зазначає наступне.

Податкове повідомлення-рішення від 27.07.2018 р. № винесено у зв`язку з тим, що позивачем подано до контролюючого органу податкову декларацію про майновий стан та доходи за 2015 р. (вх. № від 29.04.2016 р.), де в п. 23.1 визначено сума податкових зобов`язань у розмірі 116 316, 07 грн., станом на 31.07.2016 р. сплата відсутня.

Як з`ясовано під час адміністративного оскарження вказаного рішення, згідно з копією квитанції від 06.07.2016 р. №930620007 про сплату податку на доходи фізичних осіб в сумі 116 316, 12 грн., в ній не було зазначено ПІБ платника, тому вказані кошти зараховано на нез`ясовані платежі і зараховано до ІКП ОСОБА_1 17.08.2017 р.

Тобто, контролюючий орган не відобразив у картці платника інформацію про сплату податків за 2015 р. згідно з квитанцією від 06.07.2016 р. №930620007 про сплату податку на доходи фізичних осіб в сумі 116 316, 12 грн. у зв`язку з її недоліками, що позбавило можливості ідентифікувати платіж.

Між тим, згідно з копією вказаної квитанції, долученою позивачем до матеріалів справи, в ній міститься ПІБ платника, а також код платника, чого достатньо для ідентифікації платника.

Згідно з п. 54.1 ст. 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно з п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з матеріалами справи позивачем вказаний обов`язок виконано шляхом подання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 р. (29.04.2016 р.), а також вчасно сплачено самостійно визначене податкове зобов`язання згідно з вказаною квитанцією.

Відповідно, інформація про сплату податку мала бути відображена належним чином у картці платника, що зроблено не було і що призвело до безпідставного висновку про несплату податку та застосування до позивача штрафних санкцій за таку несплату.

Податкове повідомлення-рішення від 27.07.2018 р. № винесено у зв`язку з тим, що позивачем подано до контролюючого органу податкову декларацію про майновий стан та доходи за 2016 р. (вх. № від 27.04.2016 р.), де визначено суму податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету, у сумі 75 369, 77 грн., однак станом на 31.07.2017 р. погашено частково в розмірі 67 927, 24 грн.

Згідно з наданою позивачем копією платіжного доручення від 19.07.2017 р. №1 сплачено податок у розмірі 75 369, 77 грн.

В матеріалах справи відсутні докази, яким чином відповідачем вираховувалась з вказаної суми попередньо утворена заборгованість, враховуючи, що за попередній рік позивачем вчасно та в повному обсязі сплачено податок.

Таким чином, і за 2016 р. позивачем виконано передбачені п. 54.1 ст. 54, 57.1 ст.57 Податкового кодексу України зобов`язання, а висновок контролюючого органу про невчасну сплату податкового зобов`язання є необґрунтованим.

Вказане є підставою для задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо відповідності законодавству податкової вимоги №150009-17 від 08.08.2018р., згідно з якою визначено узгоджене податкове зобов`язання в розмірі 12 568, 53 грн. з податку на доходи фізичних осіб станом на 07.08.2018 р., суд зазначає наступне.

Згідно з матеріалами справи, зокрема, змістом рішення Державної фіскальної служби України від 04.09.2018 року № 13450/6/9999-17-04-14 про залишення скарги платника податків - ОСОБА_1 без задоволення, вказана сума заборгованості визначена згідно з інформаційними даними ІТС "Податковий блок".

При чому, відповідачами не надано пояснень та розрахунків, яким чином утворено вказану заборгованість, тоді як самі по собі дані ІТС "Податковий блок" не можуть бути підставою для визначення платнику податкового боргу, оскільки відображена в них сума має підтверджуватися відповідними розрахунками.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З врахуванням відсутності доказів правомірності нарахування позивачу податкового боргу висновок контролюючого органу про його наявність та вимога від 04.09.2018 року № 13450/6/9999-17-04-14 є протиправними.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З врахуванням викладеного у суду наявні підстави для висновку про прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги на порушення принципу обґрунтованості, що є підставою для визнання їх протиправними та скасування.

Щодо позовної вимоги про оскарження рішенням ДФС України від 04.09.2018 р. №13450/6/99-99-17-04-14 про результати розгляду скарги суд зазначає наступне.

Предметом розгляду по вказаному рішенню є податкова вимога № 150009-17 від 08.08.2018 р. та рішення про опис майна у податкову заставу №150009-17 від 08.08.2018р., яке позивач не оскаржив при зверненні до адміністративного суду, та копія якого відсутня в матеріалах справи.

Згідно з п. 56.10 ст. 56 Податкового кодексу України рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, прийняте за розглядом скарги платника податків, є остаточним і не підлягає подальшому адміністративному оскарженню, але може бути оскаржене в судовому порядку.

Проте, позивачем по суті оскаржено в судовому порядку податкову вимогу №150009-17 від 08.08.2018 р., і за результатами розгляду вказаної позовної вимоги вона задоволена, тобто, порушене право позивача відновлене при розгляді позову в частині оскарження податкової вимоги.

Щодо рішення про опис майна у податкову заставу №150009-17 від 08.08.2018 р., то вказане рішення по суті позивач не оскаржує, на його невідповідність законодавству у позові не посилається.

За таких обставин суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

На підставі вищевикладеного, ст. 241-246, 255, 257-262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 27.07.2018 року № , № , податкову вимогу № 150009-17 від 08.08.2018 року

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Присудити до стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, код 39439980) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) 2114, 25 грн. судового збору.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

6. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Головань

Повний текст рішення

виготовлено і підписано 04.05.2020 р.