Справа № 640/13075/19
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2020-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2020 року м. Київ № 640/13075/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., за участі секретаря судового засідання Яцеленко Ю.О., представника позивача адвоката Мендуха О.М. (довіреність від 23.12.2019 року №18), представника відповідача Мазура Г.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу

за позовомСлужби автомобільних доріг у Донецькій області
доВідділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України
про визнання дій та постанов протиправними, зобов`язання вчинити дії, -
ВСТАНОВИВ:

Служба автомобільних доріг у Донецькій області (далі також - позивач, боржник) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі також - відповідач), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить:

- на підставі пункту 3 частини другої статті 245 КАС України визнати дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А., направлені на списання грошових коштів по постанові про арешт коштів боржника ВП №58162404 від 06.06.2019 року протиправними та зобов`язати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А., утриматися від вчинення будь-яких виконавчих дій до направлення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №58162404 від 22.01.2019 року, яка була винесена державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенком В.А., на адресу Служби автомобільних доріг у Донецькій області (м. Краматорськ, вул. Уральська, б. 12, 84333) в установленому Законом України "Про виконавче провадження" порядку;

- на підставі пункту 2 частини другої статті 245 КАС України визнати протиправними постанови про арешт коштів боржника: постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А. №58162404 від 22.01.2019 року; постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А. №58162404 від 31.05.2019 року; постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А. №58162404 від 06.06.2019 року;

- на підставі частини третьої статті 245 КАС України зобов`язати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А., скасувати постанови про арешт коштів: №58162404 від 22.01.2019 року; №58162404 від 31.05.2019 року; №58162404 від 06.06.2019 року.

Протиправність постанов державного виконавця від 22.01.2019 року, 31.05.2019 року, 06.06.2019 року про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №58162404, та подальших дій виконавця щодо списання коштів на виконання постанови від 06.06.2019 року обґрунтовано недотриманням відповідачем норм Закону України "Про виконавче провадження", які полягають у не направленні постанови від 22.01.2019 року про відкриття виконавчого провадження №58162404 боржнику.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.12.2019 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 18.12.2019 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.01.2020 року задоволено клопотання позивача від 27.12.2019 року про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, яке доручено Краматорському міському суду Донецької області.

Судове засідання у режимі відеоконференції призначено на 16.01.2020 року.

У судове засідання 16.01.2019 року сторони не прибули.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Разом з тим, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що відповідачем не виконано вимог ухвали суду від 03.12.2019 року про відкриття провадження у справі в частині подання відзиву та засвідчених належним чином копій матеріалів виконавчого провадження та ухвали суду від 18.12.2019 року про повторне витребування доказів.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.01.2020 року застосувано до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України захід процесуального примусу шляхом накладення штрафу в порядку частини першої статті 145 та частини першої статті 149 КАС України. Стягнуто в дохід Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, буд. 13, ) штраф у сумі 6081,00 грн. на рахунок Державної судової адміністрації України (01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5, ).

З огляду на необхідність витребування доказів, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.01.2020 року наступне судове засідання постановлено провести за участю позивача у режимі відеоконференції 06.02.2020 року о 10:00 год.

Водночас, з відомостей комп`ютерної програми "Бронювання систем відеконференцзв`язку" встановлено, що 06.02.2020 року Краматорським міським судом Донецької області не може бути виконано доручення Окружного адміністративного суду міста Києва щодо забезпечення проведення судового засідання в режимі відеоконференції 06.02.2020 року о 10:00 год., з огляду на що, суд дійшов висновку проведення судового засідання 06.02.2020 року в режимі відеоконференції здійснити об 11:00 год., що погоджено із Краматорським міським судом Донецької області.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.01.2020 року призначено судове засідання, яке провести за участю позивача у режимі відеоконференції, на 06.02.2020 року об 11:00 год. Забезпечення проведення відеоконференції в адміністративній справі №640/13075/19 доручено Краматорському міському суду Донецької області. Судове засідання для інших осіб, які беруть участь у справі, відбудеться в приміщенні Окружного адміністративного суду міста Києва за адресою: м. Київ, вул. Болбочана Петра, 8, зал судових засідань №6.

Через канцелярію суду відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує, вважає дії та оскаржувані постанови правомірними, оскільки вони вчинені та винесені на підставі постанови від 22.01.2019 року про відкриття виконавчого провадження №58162404, яку в судовому порядку протиправною не визнано та не скасовано.

У судове засідання 06.02.2020 року прибули представники сторін.

З метою складання повного судового рішення, судом відкладено розгляд справи до 20.02.2020 року.

Через канцелярію суду 13.02.2020 року відповідачем подано витребувані матеріали виконавчих проваджень №57975656 та №58162404, до яких, зокрема, долучено роздруківки з Єдиного державного реєстру судових рішень рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.07.2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.08.2019 року у справі №640/11155/19.

У судове засідання 20.02.2020 року прибув представник позивача в режимі відеоконференції до Краматорського міського суду Донецької області, представник відповідача не прибув, належним чином повідомлений про час, місце та дату судового засідання.

Суд дійшов висновку поставити на вирішення питання про зупинення провадження у справі.

Відповідно до частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України у відкритому судовому засіданні 20.02.2020 року проголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Дослідивши долучені відповідачем роздруківки судових рішень, судом встановлено наступне.

У провадженні Окружного адміністративного суду міста Києва перебувала адміністративна справа №640/11155/19 за позовом Служби автомобільних доріг у Донецькій області до Відділу примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України про: визнання дій державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А., щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 58162404 від 22.01.2019 року незаконними; визнання незаконною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 58162404 від 22.01.2019, яка була винесена державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенком В.А.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.07.2019 року, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.08.2019 року в задоволені позовних вимог було відмовлено.

З відомостей Єдиного реєстру судових рішень та комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду" судом встановлено, що постановою Верховного Суду від 20.11.2019 року касаційну скаргу Служби автомобільних доріг у Донецькій області задоволено частково. Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.07.2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.08.2019 року у справі № 640/11155/19 скасовано. Справу № 640/11155/19 направлено на новий судовий розгляд до Окружного адміністративного суду м. Києва, вмотивувавши тим, що судами першої та апеляційної інстанції не досліджено доказів надіслання боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 58162404 від 22.01.2019 року рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Із змісту позовної заяви у справі №640/13075/19 встановлено, що позов обґрунтовано недотриманням відповідачем норм Закону України "Про виконавче провадження", які полягають у не направленні постанови від 22.01.2019 року про відкриття виконавчого провадження №58162404 боржнику.

Водночас, як встановлено із змісту вищезазначених судових рішень, питання направлення постанови від 22.01.2019 про відкриття виконавчого провадження №58162404 є предметом дослідження у справі №640/11155/19 в межах вирішення позовних вимог про визнання протиправною та скасування останньої.

З огляду на те, що предметом спору в адміністративній справі №640/13075/19 є оскарження постанов державного виконавця про арешт коштів, винесених у межах виконавчого провадження №58162404, підставою оскарження яких є предметом розгляду в адміністративній справі №640/11155/19, суд вбачає об`єктивну неможливість розгляду адміністративної справи №640/13075/19 до вирішення по суті адміністративної справи №640/11155/19 вважає за необхідне поставити на вирішення питання про зупинення провадження у справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.02.2020 року зупинено провадження в адміністративній справі №640/13075/19 до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі №640/11155/19.

З комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду" встановлено, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.03.2020 року в адміністративній справі №640/11155/19 позов Служби автомобільних доріг у Донецькій області задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А., щодо направлення копії постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 58162404 від 22.01.2019 року Служби автомобільних доріг у Донецькій області. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Згідно з відомостями комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду", вказане рішення набрало законної сили 02.04.2020 року.

У зв`язку з тим, що обставини, якими викликано зупинення провадження у справі №640/13075/19, усунуто, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.04.2020 року провадження в адміністративній справі №640/13075/19 поновлено. Подальший розгляд справи здійснювати зі стадії, на якій провадження було зупинено. Призначено судове засідання на 27.04.2020 року.

Через канцелярію суду 10.04.2020 року позивачем подано заяву про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, яке доручити, зокрема, Краматорському міському суду Донецької області.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.04.2020 року заяву позивача про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції задоволено. Забезпечення проведення відеоконференції в адміністративній справі №640/13075/19 доручено Краматорському міському суду Донецької області (84333, м. Краматорськ, вул. Маяковського, 21).

У судове засідання 27.04.2020 року прибули представники сторін.

Відповідно до частини першої статті 271 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні в режимі відеоконференції 27.04.2020 року проголошено повне рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України В.А. Яковенко (далі також - державний виконавець) від 26.12.2018 року відкрито виконавче провадження ВП № 57975656 з примусового виконання наказу Господарського суду Донецької області № 905/2838/17 від 21.06.2018 року про стягнення зі Служби автомобільних доріг у Донецькій області (боржник) на користь ТОВ "Перша дорожньо-будівельна компанія" (стягувач) боргу у розмірі 31 425 333, 30 грн.

Одночасно, 26.12.2018 року державним виконавцем прийнято постанову про стягнення виконавчого збору, відповідно до якої з боржника - Служби автомобільних доріг у Донецькій області стягнуто виконавчий збір у розмірі 3 164 290, 81 грн.

15.01.2019 року державним виконавцем прийнято постанову про повернення виконавчого документ стягувачу.

Постановою державного виконавця від 22.01.2019 року відкрито виконавче провадження ВП № 58162404 з примусового виконання постанови Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 26.12.2018 року № 57975656 про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 3 164 290, 81 грн.

Постановою державного виконавця від 22.01.2019 року накладено арешт на грошові кошти боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору 3 164 290, 81 грн.

Постановою державного виконавця від 31.05.2019 року накладено арешт на грошові кошти боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору 3 164 290, 81 грн.

Постановою державного виконавця від 06.06.2019 року накладено арешт на грошові кошти боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору 3 164 290, 81 грн.

Відповідно до Реєстру платіжних вимог на примусове списання коштів від 06.06.2019 року №1/6 та платіжного доручення від 12.06.2019 року №7706 з боржника стягнуто 3 164 290, 81 грн. в рахунок погашення суми виконавчого збору та перераховано на корить держави.

Вважаючи дії відповідача щодо списання коштів та постанови про накладення арешту на грошові кошти боржника протиправними у зв`язку з тим, що відповідачем не направлялося постанови від 22.01.2019 року про відкриття виконавчого провадження боржнику, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Спірні правовідносини врегульовано Законом України від 02.06.2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (із змінами і доповненнями) (далі також - Закон №1404), Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 (із змінами і доповненнями) (далі також - Інструкція №512/5).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закону №1404 примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Пунктом 5 частини першою статті 3 Закону №1404 встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Згідно з частиною першою - четвертою, десятою пунктами 16, 18 частини третьої статті 18 Закону №1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частин першої, другої, статті 56 Закону №1404 арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

У порядку, встановленому цією статтею, виконавець, в провадженні якого знаходиться виконавче провадження, за заявою стягувача чи з власної ініціативи може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

З копій матеріалів виконавчого провадження та матеріалів справи судом встановлено, що на боржника - позивача, у межах виконавчого провадження №58162404 постановами державного виконавця від 22.01.2019, 31.05.2019 року та 06.06.2019 року накладено арешт на грошові кошти боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору 3 164 290, 81 грн.

Протиправність вказаних постанов обґрунтовує не направленням відповідачем постанови від 22.01.2019 року про відкриття виконавчого провадження №58162404.

Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.03.2020 року в адміністративній справі №640/11155/19 позов Служби автомобільних доріг у Донецькій області задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А., щодо направлення копії постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 58162404 від 22.01.2019 року Служби автомобільних доріг у Донецькій області. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Згідно з відомостями комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду", вказане рішення набрало законної сили 02.04.2020 року.

Вказаним рішенням суду встановлено відсутність будь - яких доказів надсилання постанови від 22.01.2019 року про відкриття виконавчого провадження №58162404 відповідачем позивачу.

Водночас, в частині позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови від 22.01.2019 року про відкриття виконавчого провадження №58162404 судом відмовлено у задоволенні.

Отже, постанова від 22.01.2019 року про відкриття виконавчого провадження №58162404 є чинною та правомірно винесеною.

З огляду на викладене, суд зазначає, що посилання позивача лише на не направлення відповідачем позивачу постанови від 22.01.2019 року про відкриття виконавчого провадження №58162404 не може слугувати підставою для скасування постанов від 22.01.2019, 31.05.2019 року та 06.06.2019 року про арешт коштів боржника, винесених державним виконавцем у межах виконавчого провадження №58162404.

Інших доводів, що свідчили б про протиправність оскаржуваних постанов позивачем не наведено, доказів суду не подано.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в частині позовних вимог про:

- на підставі пункту 2 частини другої статті 245 КАС України визнати протиправними постанови про арешт коштів боржника: постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А. №58162404 від 22.01.2019 року; постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А. №58162404 від 31.05.2019 року; постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А. №58162404 від 06.06.2019 року;

- на підставі частини третьої статті 245 КАС України зобов`язати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А., скасувати постанови про арешт коштів: №58162404 від 22.01.2019 року; №58162404 від 31.05.2019 року; №58162404 від 06.06.2019 року.

Щодо позовних вимог про визнати дій державного виконавця, направлених на списання грошових коштів по постанові про арешт коштів боржника ВП №58162404 від 06.06.2019 року протиправними та зобов`язання державного виконавця утриматися від вчинення будь-яких виконавчих дій до направлення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №58162404 від 22.01.2019 року на адресу Служби автомобільних доріг у Донецькій області в установленому Законом України "Про виконавче провадження" порядку, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною третьою статті 13 Закону №1404 платіжні вимоги на примусове списання коштів надсилаються не пізніше наступного робочого дня після накладення арешту та в подальшому не пізніше наступного робочого дня з дня отримання інформації про наявність коштів на рахунках.

З матеріалів виконавчого провадження судом встановлено, що відповідно до Реєстру платіжних вимог на примусове списання коштів від 06.06.2019 року №1/6 та платіжного доручення від 12.06.2019 року №7706 з боржника стягнуто 3 164 290, 81 грн. в рахунок погашення суми виконавчого збору та перераховано на корить держави.

З огляду на те, що постанову від 06.06.2019 року про накладення арешту судом не визнано протиправною, слід дійти висновку про належне виконання вимог Закону №1404 відповідачем.

Крім того, постановою державного виконавця від 20.06.2019 року закінчено ВП № 58162404, знято арешт, накладений постановою №58162404 з коштів боржника, в той час, як до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовними вимогами про зобов`язання відповідача утриматися від вчинення дій у межах виконавчого провадження №58162404 позивач звернувся лише 16.07.2019 року, тобто, після закінчення виконавчого провадження №58162404, коли таким способом захисту втрачено свою актуальність.

З огляду на те, що суду не надано доказів оскарження постанови від 20.06.2019 року про закінчення виконавчого провадження №58162404, визнання цієї постанови протиправною та скасованою у судовому або іншому порядку, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог як в частині визнання дій державного виконавця, направлених на списання грошових коштів по постанові про арешт коштів боржника ВП №58162404 від 06.06.2019 року протиправними, так і в частині зобов`язання державного виконавця утриматися від вчинення будь-яких виконавчих дій до направлення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №58162404 від 22.01.2019 року на адресу Служби автомобільних доріг у Донецькій області в установленому Законом України "Про виконавче провадження" порядку.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Виходячи з положень частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Частиною першою статті 6 Конвенції гарантовано право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У справі «Горнсбі проти Греції» Європейським судом з прав людини в пункті 40 рішення зазначено, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (пункт 68 рішення у справі «Піалопулос та інші проти Греції»).

Європейський суд з прав людини в пункті 26 рішення у справі «Глоба проти України» відзначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення у справі "Бурдов проти Росії" (Burdov v. Russia), заява №59498/00, пункт 34, ECHR 2002-III, та рішення від 06.03.2003 року у справі «Ясюнієне проти Литви», заява № 41510/98, пункт 27). Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 07.06.2005 року у справі «Фуклев проти України» (Fuklev v. Ukraine), заява № 71186/01, п. 84).

В пункті 27 рішення у справі «Глоба проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Конституційний Суд України також неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Статтею 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до абзаців 2, 3 частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, оцінюючи дії відповідача, вчинені в межах виконавчого провадження №58162404, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Разом з тим, позивач скористався своїм правом на судовий захист та йому такий захист надано відповідно до способу захисту, обраного позивачем.

Керуючись статтями 2, 6, 9, 11, 73 - 78, 90, 241- 246, 250, 271, 287, 296-297 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Служби автомобільних доріг у Донецькій області відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 287, 293, 295 - 297 КАС України.

Згідно з частиною шостою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: Служба автомобільних доріг у Донецькій області (, адреса: 84333, адреса: Донецьк обл., м. Краматорськ, вул. Уральська, 12);

Відповідач: Відділ примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (, адреса: 01001, м. Київ, вул. Городецького, 13).

Повне рішення складено 27.04.2020 року.

Суддя Л.О. Маруліна