Справа № 640/5276/19
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2020-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

28 квітня 2020 року м. Київ№ 640/5276/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомКиївської обласної ради
доКиївської обласної державної адміністрації
провизнання протиправним та нечинним розпорядження від 26.02.2019 №92,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулась Київська обласна рада з позовом до Київської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та нечинним розпорядження голови Київської обласної державної адміністрації від 26.02.2019 №92 «Про затвердження Порядку фінансування видатків обласного бюджету Київської області».

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що оскаржуване розпорядження прийнято за відсутності у голови Київської обласної державної адміністрації відповідних повноважень, виходячи з положень Закону України «Про місцеві державні адміністрації», а також з огляду на те, що згідно з приписами Бюджетного кодексу України, порядок здійснення реєстрації та обліку бюджетних зобов`язань розпорядників бюджетних коштів та порядок призупинення бюджетних коштів визначаються Міністерством фінансів України. Також, у позовній заяві наголошено на тому, що Київська обласна державна адміністрація без належних на те правових підстав наділила себе повноваженнями, які відповідно до вимог закону, належать центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, яким є Державне казначейство України. Крім того, представником позивача зазначено, що у порушення вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики» Київською обласної державною адміністрацією не було включено підготовку Порядку до Плану діяльності з підготовки проектів регуляторних актів у сфері господарської діяльності Київської обласної державної адміністрації на 2019 рік; не здійснено аналіз регуляторного впливу Порядку; не оприлюднено повідомлення та проект Порядку з метою одержання зауважень та пропозицій. При цьому, у порушення вимог Указу Президента України від 03.10.1992 №493 «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерства та інших органів виконавчої влади» державну реєстрацію оскаржуваного Порядку також здійснено не було. В якості права Київської обласної ради на звернення до суду із заявленими позовними вимогами представником останньої вказано про безпосередній вплив оскаржуваного розпорядження на реалізацію повноважень позивача, а також виконання структурних завдань установами і закладами Київської обласної ради.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.04.2019 відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), встановлено сторонам строк для подання відзиву, відповіді на відзив та заперечення.

23.05.2019 від представника відповідача через канцелярію суду надійшли «письмові пояснення», в яких останній заперечував проти задоволення позовних вимог, вказавши про те, що оскаржуваним розпорядженням регламентовано організаційні відносини між структурними підрозділами Київської обласної державної адміністрації, відтак, положення останнього є обов`язковими для виконання головними розпорядниками коштів обласного бюджету, якими є структурні підрозділи Київської обласної державної адміністрації. Натомість, за твердженням представника відповідача, зупинка фінансування являється мірою контролю для перешкоджання фінансування закупівель за договором, в якому немає обґрунтованих підстав для проведення такої операції, відтак, вказаним розпорядженням відповідачем не зменшено розмір бюджетних асигнувань, тим більше, не позбавлено розпорядників коштів обласного бюджету права брати на себе фінансові зобов`язання відповідно до бюджетних асигнувань, згідно з оскаржуваним розпорядженням, відповідач лише призупиняє рух бюджетних коштів до усунення порушень бюджетного законодавства. При цьому, затвердження оскаржуваного Порядку не є регуляторною діяльністю та втручанням у господарську діяльність, з урахуванням того, що оскаржуваний Порядок не повинен виноситись на публічне громадське обговорення, оскільки він не є нормативно-правовим актом.

Вирішуючи питання про належність даної справи до справ, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України, публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

У той же час, у розумінні п. 7 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України, суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

При цьому, суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України (ч. 4 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України).

У силу ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони», за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень»; 13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 - 1991 років»; 14) спорах із суб`єктами владних повноважень з приводу проведення аналізу ефективності здійснення державно-приватного партнерства; 15) спорах, що виникають у зв`язку з оголошенням, проведенням та/або визначенням результатів конкурсу з визначення приватного партнера та концесійного конкурсу.

З аналізу наведених законодавчих положень вбачається, що суб`єкт владних повноважень може виступити в якості позивача лише у випадках, які чітко визначені законом.

Так, в обґрунтування права на звернення із заявленими позовними вимогами Київською обласною радою не зазначено відповідного нормативно-правового акту, який би визначав право останньої, як суб`єкта владних повноважень, на звернення до суду з розглядуваними вимогами. При цьому, суд одразу звертає увагу, що характер заявлених позовних вимог та наведені у позовній заяві фактичні обставини справи дають суду змогу дійти до висновку про те, що Київська обласна рада у межах даної справи виступає саме в якості суб`єкта владних повноважень, як учасника процедури фінансування видатків обласного бюджету Київської області.

Відтак, суд виходить із загальних положень Кодексу адміністративного судочинства України, приписами п. 3 ч. 1 ст. 19 якого визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Натомість, зі змісту заявлених позовних вимог, а також виходячи із заявленого предмету та підстав позову, вбачається, що Київською обласною радою, як позивачем, що є суб`єктом владних повноважень, розпорядження голови Київської обласної державної адміністрації від 26.02.2019 №92 «Про затвердження Порядку фінансування видатків обласного бюджету Київської області» оскаржується з огляду на порушення Київською обласною державною адміністрацією процедури прийняття останнього, зокрема й відсутність реєстрації даного розпорядження, як нормативно-правового акту, а також з огляду на те, що під час прийняття відповідачем вказаного розпорядження останнім реалізовано владні повноваження інших суб`єктів владних повноважень - Міністерства фінансів України та Державної казначейської служби України. Водночас, Київською обласною радою не зазначено про реалізацію Київською обласною державною адміністрацією під час прийняття оскаржуваного розпорядження владних повноважень, безпосередньо покладених на позивача. Вказане, у свою чергу, виключає можливість звернення Київської обласної ради до суду із заявленими позовними вимогами, виходячи з положень п. 3 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного, з урахуванням відсутності законодавчо мотивованого обґрунтування з боку позивача, як суб`єкта владних повноважень, права на звернення до суду із заявленими позовними вимогами, що також не підтверджено судом, виходячи із загальних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов до висновку, що даний спір не належить розглядати у межах адміністративного судочинства.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Крім того, на виконання ч. 1 ст. 239 Кодексу адміністративного судочинства України, у відповідності до якої якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої п. 1 ч. 1 ст. 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ, слід зазначити, що встановлена правова природа спірних правовідносин, враховуючи заявлені обґрунтування права позивача на звернення до суду із заявленими позовними вимогами, унеможливлює здійснення судового розгляду даного спору у судовому порядку.

Керуючись ст.ст. 238, 239, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

У Х В А Л И В:

1. Закрити провадження у справі №640/5276/19.

2. Попередити позивача, що повторне звернення з тією самою вимогою не допускається.

3. Копію цієї ухвали направити особам, які беруть участь у справі.

Ухвала суду набирає законної сили у порядку, передбаченому ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок