Справа № 480/2327/20
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2020-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 квітня 2020 р. Справа № 480/2327/20
Сумський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Шевченко І.Г., розглянувши у приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю "Фінфорс" про визнання протиправними та скасування постанов,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовною заявою до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни (далі - відповідач, приватний виконавець Дорошкевич В.Л.), в якій просила визнати протиправними та скасувати постанови приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Дорошкевич В.Л.:
1) про відкриття виконавчого провадження (далі ВП) №61624195 від 24.03.2020, на підставі виконавчого напису №3220 від 13.03.2020, вчиненого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимиром Вікторовичем (далі Колейчик В.В.);
2) про арешт коштів боржника по ВП №61624195 від 24.03.2020;
3) про арешт майна боржника по ВП №61624195 від 24.03.2020;
4) про стягнення з боржника основної винагороди по ВП №61624195 від 24.03.2020;
5) про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження по ВП №61624195 від 24.03.2020.
Свої вимоги мотивувала тим, що у постанові про відкриття виконавчого провадження №61624195 від 24.03.2020 та у всіх інших постановах по даному виконавчому провадженню зазначено, що адреса її місця проживання є: АДРЕСА_1 , однак, згідно відомостей паспорту починаючи з 05.06.1984 по теперішній час позивач зареєстрована та постійно проживає за наступною адресою: АДРЕСА_2 . Відтак, вважає, що згідно п.10 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повинен був повернений без виконання, як такий, що пред`явлений не за місцем виконання. Наголосила на відсутності будь-яких правовідносин з стягувачем - ТОВ «Фінфорс».
Також, з посиланням на ст.68 Закону України «Про виконавче провадження» щодо винесення відповідачем постанови про накладення арешту на кошти боржника зазначила, що накладення такого арешту на пенсійні виплати, які є її єдиним засобом існування, є порушенням її конституційних прав.
Враховуючи, що виконавчим округом, в якому здійснює свою діяльність відповідач, є виключно м. Київ, а місцем реєстрації та проживання позивача є м. Ромни, ОСОБА_1 вважає оскаржувані постанови протиправними та просить їх скасувати.
Ухвалами суду від 21.04.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, а також залучено до участі у розгляді справи як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» (далі - третя особа - ТОВ «Фінфорс»).

Відповідач надіслала до суду відзив на позовну заяву (а.с.41-53), в якому просила відмовити в задоволенні позову. Відмітила, що нею при відкритті виконавчого провадження були дотримані вимоги ч.ч.2,4 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у виконавчому написі від 13.03.2020 №3220, виданому приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. вказано місце проживання ОСОБА_1 - АДРЕСА_3 . Тобто, виконавчим документом чітко встановлено, що місце проживання боржника ОСОБА_1 знаходиться в межах виконавчого округу м.Києва. Також вказала, що нею було перевірено виконавчий документ на відповідність вимогам чинному законодавству України та не було виявлено жодної з передбачених законом підстав для його повернення стягувачу та відмовити у відкритті виконавчого провадження. В заяві про примусове виконання стягувач також зазначив місце проживання позивача - АДРЕСА_3 .

З урахуванням викладеного вважає, що приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Дорошкевич В.Л. жодним чином не порушено норми Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, статтю 24 закону.

Додатково відмітила, що кошти виконавчого провадження згідно ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження», складаються в тому числі з стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження, а тому, враховуючи, що під час відкриття виконавчого провадження відповідачем понесені мінімальні витрати в розмірі 200грн., приватним виконавцем правомірно винесено постанову про розмір мінімальних витрат.

Щодо постанови про стягнення основної винагороди, відповідач наголосила, що за приписами ст.ст. 26, 27, 45 Закону України «Про виконавче провадження» основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом. У зв`язку з цим та враховуючи ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», вважає, що постанова про стягнення з боржника основної винагороди також відповідає вимогам чинного законодавства.

З приводу постанови про арешт майна боржника зазначила, що відповідачем під час її прийняття було дотримано вимоги ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження».

Щодо постанови про арешт на кошти боржника, відповідач зазначила, що в даній постанові накладено арешт на кошти, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику. У зв`язку з прийняттям АТ «КБ «ПриватБанк» постанови про арешт коштів боржника, рахунок, на який накладено арешт, не відноситься до рахунків із спеціальним режимом використання або інших рахунків, звернення стягнення на які заборонено законом.

Враховуючи зазначене, відповідач вважала, що підстави для скасування оскаржуваних постанов відсутні, а твердження позивача не підтверджені жодними доказами, відтак, просила у задоволенні позову відмовити.

Станом на сьогодні пояснення від третьої особи до суду не надходило.

У судове засідання учасники справи не прибули, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.33-39). Позивач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі (а.с.39).

Відповідно до ч.3 ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанції.

Приймаючи до уваги вказані норми та обставини, суд вважав можливим розглядати справу у відсутності учасників справи.

Відповідно до вимог ч.13 ст.10 та ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання у справі не здійснюється.

Дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, в тому числі копію матеріалів виконавчого провадження №61624195, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що 13.03.2020 приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. був вчинений виконавчий напис №3220 (а.с.53,зворот а.с.65) про стягнення з ОСОБА_2 коштів у розмірі 11278,50грн., як з боржника за кредитним договором №75759-А від 18.07.2017, укладеного з ТОВ «СС ЛОУН» (а.с.58-65), правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення права вимоги за кредитним договором від 26.04.2018 є ТОВ «Фінфорс».

23.03.2020 до приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Дорошкевич В.Л. надійшла заява від представника ТОВ «Фінфорс» про примусове виконання рішення, а саме зазначеного вище виконавчого напису про стягнення з ОСОБА_2 коштів у розмірі 11278,50грн., із зазначенням у заяві місця реєстрації боржника ОСОБА_1 - АДРЕСА_4 та її адресою проживання - АДРЕСА_1 (а.с.45, зворот а.с.57).

Відповідно до змісту вказаної заяви, у відповідності до вимог ст.ст. 3, 4, 5, 19, 24, 28, 48, п. 1 ч. 1 ст. 26, та ч. 2 ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження», ТОВ «Фінфорс» просило відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису, виконавчого напису №3220 від 13.03.2020, вчиненого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В., про стягнення з ОСОБА_2 коштів у розмірі 11278,50грн., накласти арешт на все нерухоме майно, грошові кошти на банківських рахунках боржника в межах суми стягнення.

У випадку встановлення доходу боржника, ТОВ «Фінфорс» просило звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового стягнення щодо його майна та без перевірки його майнового стану за місцем проживання (перебування) боржника (а.с.45).

24.03.2020 приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №61624195 з примусового виконання виконавчого напису №3220 від 13.03.2020, вчиненого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В., про стягнення з ОСОБА_2 коштів у розмірі 11278,50грн. (а.с.15,68).

Також в межах даного виконавчого провадження №61624195 відповідачем 24.03.2020 були прийняті наступні постанови:

- про арешт коштів боржника (а.с.17,71),

- про арешт майна боржника (а.с.19, зворот а.с.69-а.с.70),

- про стягнення з боржника основної винагороди (а.с.21, зворот а.с.72-а.с.73)

- про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження (а.с.23,74).

При цьому, у вказаних поставах було вказано адресу боржника, ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 .

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон України «Про виконавче провадження»), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі, в тому числа такого виконавчого документа як виконавчий напис нотаріуса.

Частиною 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною першою статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, серед іншого, право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.

В свою чергу згідно частини першої статті 27 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 №1403-VІІІ (далі Закон №1403-VІІІ) фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України «Про виконавче провадження».

У відповідності до частин 1, 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника фізичної особи, за місцезнаходженням боржника-юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Частиною 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати (ч.3 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з абзацом 1 частини 2 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Отже, виконавче провадження здійснюють органи державної виконавчої служби (державні виконавці) та у передбачених Законом України «Про виконавче провадження» випадках приватні виконавці. Останні здійснюють примусове виконання рішень, зокрема, й на підставі виконавчих написів нотаріусів. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи виключно у двох випадках: або за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи, за місцезнаходженням боржника-юридичної особи, або за місцезнаходженням майна боржника. Однією з підстав для відкриття виконавчого провадження є заява стягувача про примусове виконання рішення. У такій заяві стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника.

Як вбачається з інформаційної довідки від 08.04.2020 (а.с.24-25), виконавчим округом відповідача є місто Київ. Вказані обставини не заперечувались відповідачем. Таким чином, відповідач має право здійснювати дії, пов`язані з відкриттям виконавчого провадження, в територіальних межах міста Києва. Це можливо у випадку, якщо місце проживання або місцезнаходження боржника зареєстроване у місті Києві, або ж майно боржника знаходиться в межах міста Києва.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, копії паспорту позивача, виданого в 2007році, з відмітками про реєстрацію місця її проживання (а.с.9-11), ОСОБА_1 ще з 05.06.1984 зареєстрована за адресою АДРЕСА_5 , в тому числі і на час відкриття 24.03.2020 виконавчого провадження №61624195 та прийняття оскаржуваних постанов в межах даного виконавчого провадження. Відміток про зміну місця реєстрації в паспорті позивача відсутні.

Виключно вказана адреса місця реєстрації боржника зазначена у договорі від 18.07.2017 (а.с.58-65), а також як місце реєстрації зазначено у виконавчому написі нотаріуса (а.с.53), та заяві про примусове стягнення ТОВ «Фінфорс» (а.с.45).

Отже, при відкритті виконавчого провадження інформація про місце проживання була відома відповідачу.

Судом не встановлено, а відповідачем не надано доказів реєстрації місця проживання чи місця перебування ОСОБА_1 або наявності у останньої майна за адресою АДРЕСА_3 , на момент відкриття виконавчого провадження.

При цьому, відповідно до частини 5 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби. Порядок надання доручень, підстави та порядок вчинення виконавчих дій на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, передачі виконавчих проваджень від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого визначаються Міністерством юстиції України. Для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України.

Однак, відповідач всупереч вищезазначеній нормі при відкритті виконавчого провадження не пересвідчився з достовірних джерел про наявність боржника чи його майна або про місце роботи боржника у відповідному виконавчому окрузі.

Крім того, суд звертає увагу, що в матеріалах виконавчого провадження містяться копії супровідних листів, якими відповідачем направлялися оскаржувані постанови ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_4 (зворот а.с.67, а.с.69, зворот а.с.70, а.с.72, зворот а.с.73) .

Також судом взято до уваги, що пунктом 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Проте в матеріалах справи, в тому числі копії матеріалів виконавчого провадження №61624195 (а.с.57-74), відсутні будь-які докази, які б підтверджували, що під час здійснення виконавчого провадження, відповідачем вчинялися будь-які дії стосовно з`ясування місця проживання, перебування ОСОБА_1 або знаходження її майна.

Відтак, суд приходить до висновку, що відповідачем не дотримано вимоги ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» та без достатніх на те правових підстав відкрито виконавче провадження не за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи або знаходження його майна, а в іншому виконавчому окрузі, у зв`язку з чим оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження №61624195 не може відповідати критеріям правомірності, встановлених в ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому підлягає скасуванню.

Що стосується інших оскаржуваних постанов, прийнятих в межах даного виконавчого провадження №61624195, суд відмічає, що дійсно, згідно ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження», на яку посилається відповідач, кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

За приписами ст.ст.26,27 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 31 Закону №1403-VІІІ приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця.

Крім іншого, нормами ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника; постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна; арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. А відповідно до ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації; про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Системний аналіз вказаних норм, свідчить про те, що прийняттю таких постанов як про арешт коштів боржника; про арешт майна боржника; про стягнення з боржника основної винагороди; про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження передує відкриття виконавчого провадження. В той же час, як встановлено судом постанова про відкриття виконавчого провадження №61624195, була прийнята з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відтак, зважаючи на протиправність прийняття відповідачем постанови про відкриття виконавчого провадження №61624195, оскаржувані постанови від 24.03.2020, прийняті у даному виконавчому провадженні №61624195 про арешт коштів боржника; про арешт майна боржника; про стягнення з боржника основної винагороди; про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження також не можуть відповідати критеріям правомірності, встановлених в ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

За приписами ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У спірних відносинах відповідач в силу вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Закону №1403-VІІІ у відношенні до позивача здійснює публічно-владні управлінські функції на підставі закону, а відтак в розумінні пункту 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Дорошкевич В.Л. є суб`єктом владних повноважень.

Однак, в порушення вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України відповідачем не доведено правомірність прийнятих нею 24.03.2020 оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №61624195, та постанов від 24.03.2020 про арешт коштів боржника, про арешт майна боржника, про стягнення з боржника основної винагороди та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, винесених в межах виконавчого провадження №61624195 після прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження.

Враховуючи встановлені судом обставини у справі та досліджені докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вказане, суд вважає за необхідне стягнути на користь ОСОБА_1 з відповідача суму судового збору в розмірі 840,80грн., сплачених позивачем за подання позовної заяви згідно квитанції від 10.04.2020 (а.с.8).

Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 295, 297, п.15.5 Розділу VІІ Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни (02002, м.Київ, вул.Окіпної Раїси, буд.4-А, РНОКПП НОМЕР_2 ), третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю "Фінфорс" (01042, м.Київ, пров.Новопечерський, буд.19/3, корп.2, оф.9, ) про визнання протиправними та скасування постанов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни про відкриття виконавчого провадження від 24.03.2020 ВП №61624195, з приводу примусового виконання виконавчого напису №3220 від 13.03.2020, вчиненого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимиром Вікторовичем.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни про арешт коштів боржника від 24.03.2020 виконавче провадження №61624195.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни про арешт майна боржника від 24.03.2020 виконавче провадження №61624195.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни про стягнення з боржника основної винагороди від 24.03.2020 виконавче провадження №61624195.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 24.03.2020 виконавче провадження №61624195.

Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни на користь ОСОБА_1 в рахунок повернення сплачений при подачі позову до суду судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80коп.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п.3 розділу VI Прикінцеві положення Кодексу адміністративного судочинства України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст судового рішення складено 28.04.2020.

Суддя І.Г. Шевченко