Справа № 826/9181/18
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2020-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2020 року м. Київ № 826/9181/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Добрянської Я.І., розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1

до Міністерства юстиції України, Державного підприємства «Національні інформаційні системи»

про визнання протиправним та скасування Наказу, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Міністерства юстиції України (далі - відповідач 1), Державного підприємства «Національні інформаційні системи» (далі - відповідач 2), у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати Наказ Міністерства юстиції України №1337/5 від 27.04.2018 року «Про тимчасове блокування доступу державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно»;

- зобов`язати Міністерство юстиції України вчинити дії, необхідні для відновлення доступу державному реєстратору - приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

- зобов`язати Державне підприємство «Національні інформаційні системи» Міністерства юстиції України відновити доступ державному реєстратору - приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що 27.04.2018 року Міністерство юстиції України на підставі Довідки за результатами проведеної камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 (далі - Довідка від 20.04.2018 року), складеної 20.04.2018 року видав Наказ №1337/5 «Про тимчасове блокування доступу державного реєстратора-приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» (далі -Наказ №1337/5).

Мотивуючи позовні вимоги позивач вважає, що висновки, викладені у Довідці, та оскаржуваний наказ позивач вважає необґрунтованими, такими, що не відповідають дійсним обставинам та нормам законодавства, у зв`язку з чим наказ Міністерства юстиції України, на його думку, підлягає скасуванню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.06.2018 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, запропоновано відповідачам подати відзив на позовну заяву (відзив) та докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідачів, а також документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів позивачу.

Від відповідача 1 надійшов відзив на позов, в якому відповідач 1 позов не визнає та зазначає, що оскаржуваний наказ є законним і таким, що прийнятий в межах повноважень та у спосіб передбачений законом. Вказує, що позивачем були допущені порушення законодавства України, у зв`язку з чим винесено наказ від 27 квітня 2018 року №1337/5. Пояснює, що тимчасове блокування доступу до Державного реєстру прав є найменш суворою із передбачених Законом санкцій за порушення законодавства, а визначення строку блокування доступу належить до дискреційних повноважень відповідача 1. Вказує, що йому (відповідачу 1) ж надано повноваження самостійно визначати строк тимчасового блокування, у разі обрання ним цього виду санкції. Чинним законодавством межі цього строку не встановлені.

Відповідач 2 у відзиві на позов зазначив, що позивачем жодним чином не доведено порушення його прав, свобод та законних інтересів. Крім того, відповідач 2 зазначив, що Державне підприємство «Національні інформаційні системи», реалізуючи повноваження технічного адміністратора державного реєстру прав, не уповноважене приймати владно-управлінські рішення, а лише безпосередньо їх виконує. Також, відповідач 2 зазначив, що у Державного підприємства «Національні інформаційні системи», відсутнє право перевірки законності рішень Міністерства юстиції України та право відмови від їх виконання.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач є приватним нотаріусом та здійснює нотаріальну діяльність як приватний нотаріус відповідно до Свідоцтва про право зайняття нотаріальною діяльністю №8513 від 29.04.2011р.

Наказом Міністерства юстиції України №1337/5 від 27.04.2018 року «Про тимчасове блокування доступу державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» тимчасово заблоковано доступ позивача до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 8 (вісім) місяців, визначено, що Державному підприємству «Національні інформаційні системи» (далі - ДП «НАІС») здійснити виконання пункту 1 наказу №1337/5 від 27.04.2018 року щодо тимчасового блокування доступу позивача до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 8 (вісім) місяців. Підставою винесення наказу №1337/5 від 27.04.2018 року визначено довідку від 20.04.2018 року за результатами проведеної камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 на підставі наказу Міністерства юстиції України від 06.04.2018 року №1173/7 «Про проведення камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора-приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 .

Копія наказу від 06.04.2018 року №1173/7 направлена на адресу позивача, що підтверджується листом від 10.04.2018 року №4113/19.3.2/34-18.

Пунктом 1 Наказу Міністерства юстиції України від 25.06.2015 № 1059/5 "Деякі питання щодо визначення адміністратора Єдиних та Державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України" визначено державне підприємство "Національні інформаційні системи" адміністратором Єдиних та Державних реєстрів, створення та забезпечення функціонування яких належить до компетенції Міністерства юстиції України (далі - адміністратор Єдиних та Державних реєстрів).

Адміністратор Єдиних та Державних реєстрів здійснює заходи зі створення, впровадження та супроводження програмного забезпечення реєстрів, відповідає за їх технічне і технологічне забезпечення, збереження та захист даних, здійснює технічні та технологічні заходи з надання, блокування та анулювання доступу до цих реєстрів, а також інші заходи (дії), передбачені законодавством.

У межах адміністрування Єдиних та Державних реєстрів адміністратор Єдиних та Державних реєстрів здійснює заходи зі створення, впровадження та супроводження, інформаційного та технічного обслуговування, модернізації веб-ресурсів та веб-сервісів Міністерства юстиції України, надає у випадках, визначених законодавством, послуги у сфері функціонування Єдиних та Державних реєстрів, здійснює технічне та технологічне супроводження інформаційної взаємодії Міністерства юстиції України та адміністратора Єдиних та Державних реєстрів з метою оперативного вирішення питань, що стосуються функціонування реєстрів.

Відповідно до пунктів 1.1, 1.4 Статуту ДП «НАІС» Державне комерційне підприємство "Національні інформаційні системи" засноване на державній власності та належить до сфери управління Міністерства юстиції України.

У своїй діяльності ДП «НАІС» керується Конституцією та законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, наказами Уповноваженого органу управління, нормативно-правовими актами, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади, а також цим Статутом.

Згідно з приписами пункту 2.2 цього Статуту основними завданнями ДП «НАІС» є, зокрема, адміністрування Систем.

Таким чином, у спірних правовідносинах ДП «НАІС» є суб`єктом владних повноважень у розумінні пункту 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зі змісту довідки від 20.04.2018 року вбачається, що комісією під час проведення камеральної перевірки позивача на предмет дотримання законодавства щодо проведення реєстраційних дій у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором-приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 було встановлено, що позивачем порушено вимоги статей 14, 16, 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон), пунктів 12, 18, 22 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127 (у редакції, чинній на момент проведення реєстраційних дій) (далі - Порядок №1127), пунктів 10, 11 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 року №1141 (далі - Порядок №1141), а саме:

1. Під час розгляду заяв за №№ 20560055, 20991435 до прийняття рішення за результатами розгляду заяви не здійснено пошуку заяв у базі даних Державного реєстру прав з метою встановлення черговості розгляду заяв встановлення наявності або відсутності підстав для зупинення державної реєстрації прав.

2. Під час розгляду заяв № 21275519 позивачем не здійснено пошуків відомостей у Державному реєстрі прав з метою перевірки на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень та перенесення записів про обтяження у разі їх наявності.

3. Під час розгляду заяв №№ 21247198, 21289211, 21320749 не здійснено пошуків відомостей у Державному реєстрі прав за набувачем права власності.

4. Під час розгляду заяв №№ 21330174, 21330174, 21330559 не здійснено пошуків заяв у базі даних Державного реєстру прав, не здійснено пошуків відомостей у Державному реєстрі прав.

5. Під час розгляду заяви № 21516621 не здійснено пошуків відомостей у Державному реєстрі прав, не сформовано витяг з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником.

6. У ході камеральної перевірки встановлено, що на порушення вимог статей 10, 16, 18 Закону, пунктів 10, 25 Порядку №1127, пункту 56 Порядку №1141 позивачем під час проведення реєстраційних дій за заявами №23004292 до Державного реєстру прав не долучено електронну копію документа, на підставі якого проведено державну реєстрацію внесення змін до іпотеки.

7. Під час розгляду заяви № 21340854 позивачем проведено державну реєстрацію права власності за наявності зареєстрованого обтяження речових прав на нерухоме майно за наявності підстав для відмови у державній реєстрації, чим порушено вимоги статей 3, 10, 24 Закону.

8. Під час розгляду заяви № 22357045 позивачем проведено державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за наявності зареєстрованого у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису №13200515 про обтяження всього нерухомого майна іпотекодавця, внесеного на підставі постанови ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 24.10.2012 №34869778, а також запису №13200011 про обтяження всього нерухомого майна іпотекодавця, внесеного на підставі постанови ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 24.10.2012 №34869941.

9. Під час розгляду заяви № 22605384 позивачем проведено державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за наявності на момент прийняття рішення про державну реєстрацію зареєстрованого у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису №12440168 про обтяження всього нерухомого майна іпотекодавця, внесеного на підставі постанови ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 26.04.2012 №22350117.

10. Під час розгляду заяви № 25772477 позивачем проведено державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за наявності зареєстрованих у спеціальному розділі Державного реєстру прав №5740286 запису про обтяження всього нерухомого майна іпотекодавця, внесеного на підставі постанови ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 07.05.2014 №43190239, а також у спецрозділі Державного реєстру прав №12547754 на підставі постанови ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20.11.2015 №49392029.

11. Під час розгляду заяви № 25945489 позивачем проведено державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за наявності зареєстрованих у спеціальному розділі Державного реєстру прав №12914719 запису про обтяження всього нерухомого майна іпотекодавця, внесеного на підставі постанови ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 07.12.2015 №49578931.

12. Перевіркою також встановлено порушення вимог статей 3, 10, 23, 24 Закону, пунктів 40, 48 Порядку №1127, оскільки позивачем проведену державну реєстрацію права власності за наявності підстав для зупинення розгляду заяви №27389549, так як державна реєстрація проведена за відсутності рішення органу або особи, уповноважених установчими документами або законом, оскільки передача об`єкта нерухомого майна здійснена товариства з обмеженою відповідальністю «ПАТЕЛІ ЛІЗИНГ».

Вказаною довідкою від 20.04.2018 року про результати перевірки рекомендовано тимчасово заблокувати доступ державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 8 (вісім) місяців.

На підставі зазначеної довідки Міністерством юстиції України видано наказ №1337/5 від 27.04.2018 року, яким приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 тимчасово заблоковано доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 8 (вісім) місяців.

Незгода позивача із вказаним наказом зумовила його звернення до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 6 та частини другої статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, врегульовано Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01 липня 2004 року (далі - Закон № 1952-IV).

Статтею 6 Закону 1952-IV визначено систему органів та суб`єктів, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав. Згідно з її положеннями, організаційну систему державної реєстрації прав становлять:

1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи;

2) суб`єкти державної реєстрації прав:

- виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації;

- акредитовані суб`єкти;

3) державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори).

Пунктом 2 частини 1 статті 10 Закону державним реєстратором визначено нотаріуса.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону 1952-IV, Міністерство юстиції України:

1) забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав;

2) здійснює нормативно-правове регулювання у сфері державної реєстрації прав;

3) забезпечує створення та функціонування Державного реєстру прав, є його держателем;

4) організовує роботу, пов`язану із забезпеченням діяльності з державної реєстрації прав;

5) здійснює контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації прав, у тому числі шляхом проведення моніторингу реєстраційних дій відповідно до цього Закону та приймає обов`язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом;

6) забезпечує доступ до Державного реєстру прав державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав, визначених цим Законом, інших суб`єктів, право доступу яких визначено цим Законом, та приймає рішення про тимчасове блокування або анулювання такого доступу у випадках, передбачених цим Законом;

7) розглядає скарги на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України та приймає обов`язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом;

8) складає протоколи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення;

9) організовує роботу з підготовки та підвищення кваліфікації державних реєстраторів;

9-1) надає узагальнені роз`яснення щодо застосування законодавства з питань державної реєстрації прав;

10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 371 Закону 1952-IV передбачено здійснення контролю у сфері державної реєстрації прав. Вказаною нормою (частиною першою) передбачено, що контроль у сфері державної реєстрації прав здійснюється Міністерством юстиції України, у тому числі шляхом моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав з метою виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав. За результатами проведення перевірок державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав Міністерство юстиції України у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав приймає вмотивоване рішення, зокрема, про тимчасове блокування доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав (пункт 1 частина друга статті 371 Закону 1952-IV).

Технічний адміністратор Державного реєстру прав у день надходження рішень, передбачених пунктами 1 і 2 частини другої цієї статті, забезпечує їх негайне виконання (частина третя).

Порядок здійснення контролю, проведення камеральних перевірок та критерії, за якими здійснюється моніторинг, визначаються Кабінетом Міністрів України (частина четверта).

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2016 року № 990 затверджено Порядок здійснення контролю у сфері державної реєстрації (далі - Порядок № 990) (у редакції, чинній на момент проведення реєстраційних дій), яким передбачено, що цей Порядок визначає процедуру здійснення Мін`юстом відповідно до Законів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації здійснюється шляхом розгляду скарг, поданих відповідно до Закону України «Про звернення громадян», і обґрунтованих подань територіальних органів Мін`юсту, а також моніторингу реєстраційних дій в реєстрах.

У разі виявлення під час розгляду скарг відповідно до Закону України «Про звернення громадян» і обґрунтованих подань територіальних органів Мін`юсту чи моніторингу реєстраційних дій в реєстрах порушень порядку державної реєстрації контроль здійснюється шляхом проведення камеральної перевірки державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації з прийняттям обов`язкових до виконання рішень, передбачених Законами (пункт 2).

Камеральна перевірка проводиться на підставі наказу Мін`юсту, яким утворюється комісія у складі не менше ніж трьох посадових осіб Мін`юсту (пункт 6).

Камеральна перевірка проводиться у строк, що не перевищує 14 робочих днів.

Наказ Мін`юсту про проведення камеральної перевірки в обов`язковому порядку розміщується на офіційному веб-сайті.

Копія наказу Мін`юсту про проведення камеральної перевірки надсилається протягом трьох робочих днів з дня його прийняття разом із супровідним листом державному реєстратору та/або суб`єкту державної реєстрації.

Результати камеральної перевірки оформляються довідкою, яка підписується усіма членами комісії.

У довідці про проведення камеральної перевірки зазначаються:

- дата проведення камеральної перевірки (число, місяць, рік);

- прізвище, ім`я та по батькові посадових осіб Мін`юсту, що проводили камеральну перевірку;

- підстава проведення камеральної перевірки;

- опис виявлених порушень порядку державної реєстрації (з посиланням на відповідні акти законодавства) із зазначенням підтвердних документів чи відомостей з реєстрів;

- пропозиції стосовно змісту рішення за результатами проведеної камеральної перевірки (пункт 9).

За результатами проведеної камеральної перевірки Мін`юст на підставі довідки комісії приймає мотивоване рішення відповідно до Законів у формі наказу (пункт 10).

Статтею 18 Закону № 1952-IV передбачено, що державна реєстрація прав проводиться у такому порядку:

- прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;

- виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав;

- встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв;

- перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;

- прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав);

- відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав;

- формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником;

- видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

У разі якщо під час розгляду заяви про державну реєстрацію прав на нерухоме майно державним реєстратором встановлено наявність зареєстрованих у Державному реєстрі прав інших заяв про державну реєстрацію прав на це саме майно, заяви розглядаються в порядку черговості їх надходження.

Такі самі положення містить пункт 20 Порядку №1127 (у редакції, чинній на момент проведення реєстраційних дій).

Крім того, згідно положень статті 26 Закону №1952-IV, записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі виявлення технічної помилки в записах Державного реєстру прав чи документах, виданих за допомогою програмних засобів ведення цього реєстру (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), за заявою власника чи іншого правонабувача, обтяжувача, а також у випадку, передбаченому підпунктом «в» пункту 2 частини шостої статті 37 Закону №1952-IV, вносяться зміни до записів Державного реєстру прав.

У разі якщо помилка в реєстрі впливає на права третіх осіб, зміни до Державного реєстру прав вносяться на підставі відповідного рішення суду.

Внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора здійснюються у порядку, передбаченому для державної реєстрації прав (крім випадків, коли такі дії здійснюються у порядку, передбаченому статтею 37 Закону №1952-IV.

Згідно пункту 12 Порядку №1127 (у редакції, чинній на момент проведення реєстраційних дій) передбачено, що розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав.

Під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор обов`язково використовує відомості Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, які є архівною складовою частиною Державного реєстру прав.

Пунктом 10 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 року №1141 (далі - Порядок №1141) визначено, що під час розгляду заяви (запиту) державний реєстратор здійснює пошук у Державному реєстрі прав відомостей про: нерухоме майно; право власності та суб`єкта цього права; інші речові права та суб`єкта цих прав; іпотеку та суб`єкта цього права; обтяження прав на нерухоме майно та суб`єкта цих прав.

Відповідно до пункту 11 Порядку №1141 пошук у Державному реєстрі прав відомостей здійснюється за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна. У разі коли відомості про реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у заяві (запиті) не зазначаються, пошук у Державному реєстрі прав відомостей здійснюється за такими ідентифікаторами:

за ідентифікаційними даними фізичної або юридичної особи;

за адресою об`єкта нерухомого майна/місцезнаходження земельної ділянки;

за кадастровим номером земельної ділянки;

за номером запису.

Відповідно до наданих відповідачем 1 скриншотів з Державного реєстру по вищеназваним заявам, сформовані позивачем відомості щодо пошуку заяв у базі даних Державного реєстру прав з метою встановлення черговості розгляду заяв, встановлення наявності або відсутності підстав для зупинення державної реєстрації прав - відсутні.

З огляду на наявні в матеріалах докази, позивачем не надано підтверджуючих документів, які б свідчили про пошук відомостей у Державному реєстрі прав, що являється порушенням вимог пунктів 12, 18, 22 Порядку №1127, пунктами 10, 11 Порядку №1141.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що позивачем під час проведення реєстраційних дій за заявами №23004292 до Державного реєстру прав долучено електронну копію документа, на підставі якого проведено державну реєстрацію внесення змін до іпотеки.

Відповідно до пункту 40 Порядку №1127 (у редакції, чинній на момент проведення реєстраційних дій) державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону та Порядком №1127.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам (частина 4 статті 18 Закону 1952-IV).

До суду також не надано будь-яких доказів щодо підтвердження відсутності вини позивача, виявлених у Довідці від 20.04.2018 року

Відсутність будь-яких відомостей про негативні наслідки здійснених позивачем порушень, зокрема, порушення прав та законних інтересів юридичних та фізичних осіб не може бути підставою звільнення позивача від застосування санкцій, передбачених статтею 37-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Статтею 37-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не визначено граничних строків застосування санкції у вигляді блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав.

Відтак, у даному випадку у суб`єкта владних повноважень наявне законодавчо закріплене право адміністративного розсуду щодо встановлення строку блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав.

Отже, відповідач 1 встановив термін обмеження, виходячи з типу порушення, його систематичності, сукупності з іншими порушеннями, співрозмірності порушення з можливими негативними наслідками та на власний розсуд визначив за доцільне застосувати до позивача санкцію у вигляді блокування доступу до державного реєстру строком на 3 місяці, що відповідає вимогам чинного законодавства.

При цьому, застосований до позивача захід реагування, що передбачений статтею 37-1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", є найменш суворим та пропорційним до вчиненого порушення.

Нормами Порядку №990 визначено лише обов`язок розміщення наказу на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України та направлення державному реєстратору копії наказу про проведення камеральної перевірки, що було виконано відповідачем, відтак незабезпечення участі позивача у процесі прийняття оскаржуваного рішення у даному випадку не тягне неправомірності оскаржуваного наказу.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права зроблено Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 25.01.2019 у справі №820/5866/17.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 ст. 73 КАС України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами ст. 76 КАС України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

З огляду на наявні в матеріалах справи докази, Відповідачем-1 як суб`єктом владних повноважень доведено порушення позивачем, які викладені у Довідці від 20.04.2018 року.

Суд зазначає, що виходячи з наявних матеріалів справи наявні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 72-73, 76, 77, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

1.В задоволенні адміністративного позову Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295, 296 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська