Справа № 728/266/20
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2020-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 728/266/20 Суддя (судді) першої інстанції: Глушко О.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Земляної Г.В.

Мєзєнцева Є.І.

При секретарі Марчук О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 12 березня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського Управління патрульної поліції у м. Києві капрала поліції Шелельо Любов Тарасівни 1-го батальйону 1-ї роти про оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Бахмацького районного суду Чернігівської області з адміністративним позовом до поліцейського Управління патрульної поліції у м. Києві капрала поліції Шелельо Любов Тарасівни 1-го батальйону 1-ї роти, в якому просив визнати постанову серії ЕАК № 1920237 від 30 грудня 2019 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 статті 122 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 1020 грн., протиправною та скасувати її.

Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 12 березня 2020 року даний адміністративний позов - задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Департамент патрульної поліції подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, не доведено обставини, неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

В апеляційній скарзі апелянт зазначив, що оскаржувана постанова безпосередньо впливає на його права та інтереси, оскільки відповідач є посадовою особою Департаменту патрульної поліції, а тому прийняте рішення впливає на права та обов`язки Департаменту патрульної поліції, як органу поліції, який у відповідності до наданих йому законом повноважень здійснює контроль за дотриманням законодавства у сфері забезпечення дорожнього руху, а також забезпечує виконання рішень, прийнятих за наслідками розгляду адміністративних справ, віднесених до повноважень органів та посадових осіб національної поліції щодо притягнення до адміністративної відповідальності за здійснення ними адміністративних правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд за їх участю.

З урахуванням ч.2 статті 12 КАС України, а також беручи до уваги, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у цій справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для розгляду справи в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що інспектором як суб`єктом владних повноважень, дії якого оскаржуються позивачем, не надано будь-яких доказів правомірності свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та не надано належних доказів фіксації факту порушення позивачем правил дорожнього руху.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, 30 березня 2019 року відповідачем відносно позивача винесена постанова серії ЕАК № 1920237 в справі про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.5 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Цією постановою до позивача застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1020,00 грн.

Зі змісту постанови вбачається, що правопорушення полягало в наступному: 31 30 березня 2019 року о 08 год. 59 хв. позивач, керуючи транспортним засобом HYUNDAI ACCENT, д.н.з. НОМЕР_1 , за адресою: м. Київ, вул. Антоновича (Горького), 47, здійснив зупинку транспортного засобу у зоні, що позначено відповідним дорожнім знаком 5.39 з додатковою табличкою 7.17 розділ 33, додаток 1 до Правил дорожнього руху, на якому дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, за що адміністративна відповідальність передбачена ч. 5 статті 122 КУпАП.

Не погоджуючись із діями відповідача щодо прийняття вказаної постанови, вважаючи її протиправною, позивач звернувся у суд із даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Відповідно до статті 14 зазначеного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Згідно п. 1.1. Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно п.1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п.8.1 ПДД регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Відповідно до п.8.4 (е) Правил дорожнього руху України дорожні знаки поділяються на групи: е) таблички до дорожніх знаків. Уточнюють або обмежують дію знаків, разом з якими вони встановлені.

Знак 5.39 «Зона стоянки» визначає зону, де дозволена стоянка, за умов, що зазначаються на знакові або додаткових табличках під ним. Дія знаку поширюється на всю позначену ним територію.

Знак 5.38 «Місце для стоянки» застосовується для позначення місць та майданчиків для стоянки транспортних засобів.

Табличка до дорожнього знаку 7.17 «Особи з інвалідністю» означає, що дія знака 5.38 поширюється лише на мотоколяски і автомобілі, на яких установлено розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю» відповідно до вимог цих Правил. Табличка розміщується безпосередньо під знаками, з якими вона застосовується.

Частиною 5 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що зупинка чи стоянка транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака "Водій з інвалідністю" - тягнуть за собою накладення штрафу від шістдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно статті 222 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, частинами 1, 2, 3 і 5 статті 122 КУпАП розглядають органи Національної поліції. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі (ч. 2 статті 258 КУпАП).

Відповідно до ч. 4 статті 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Таким чином, аналіз вказаних законодавчих норм дає підстави для висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення з порушення ПДР (стаття 122 КУпАП) на місці вчинення такого правопорушення.

При цьому, положення ст.ст. 278, 279 КУпАП, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, на спірні правовідносини не розповсюджуються, оскільки у даному випадку КУпАП передбачає спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення.

Положеннями статей 245, 251, 252, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як зазначалося вище, позивач, керуючи транспортним засобом HYUNDAI ACCENT, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив зупинку транспортного засобу у зоні, де дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю.

З оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції посилається на те, що позивач зазначив у позові, що не порушував правил дорожнього руху, про які зазначено в змісті постанови, оскільки він 30 грудня 2019 року о 08 год. 59 хв. зупинився перед знаком «Зона стоянки», що підтверджується фотознімком, зробленим ним в цей же день. Крім того, про наявність постанови відносно нього за ч.5 статті 122 КУпАП йому не було відомо, в його присутності вона не складалася і він не підписував її. Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Однак, крім постанови, що оскаржується, доказів на підтвердження вини позивача щодо скоєння ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 статті 122 КУпАП, в розумінні положень статті 251 КУпАП, матеріали справи не містять, а відповідачем не надано. Таким чином, відповідачем не спростовано доводів позивача відповідно до положень ч.2 статті 77 КАС України.

Між тим, відповідачем згідно статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» було зафіксовано правопорушення, вчинене позивача, шляхом фотофіксації технічним засобом, що має функцію фотозйомки (копія фотознімку додана до апеляційної скарги), який розміщено на форменому одязі відповідача. На знімку чітко видно державний номерний знак транспортного засобу позивача, наявність відповідного знаку, визначеного ПДР - 5.39 з табличкою 7.17 та місце розташування автомобіля позивача відносно цього знаку, саме на місці, що призначено для стоянки водіїв з інвалідністю або водіїв, які перевозять осіб з інвалідністю. Також зазначені дата та час здійснення фотофіксації.

Вказані матеріали є службовою інформацією та зберігаються на спеціальних носіях ДПП, таким чином надати ці матеріали для підтверджували скоєння адміністративного правопорушення та доведення правомірності застосування санкції за ч.5 статті 122 КУпАП раніше не було можливості, оскільки ДПП не був залучений в якості третьої особи при розгляді справи в суді першої інстанції.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ґрунтувалося лише на позовній заяві позивача, тому суд не міг всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи. Також з рішення суду та позовної заяви вбачається, що відповідно до ч.4 статті77 КАС України позивачем не було надано докази на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів, а долучені до позовної заяви фотознімки не спростовують факту вчинення розглядуваного правопорушення, та не надають можливості встановити дату та час, коли вони були зроблені.

З огляду на наявні матеріали справи, судом не встановлено належних доказів, що спростовують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, тому колегія суддів, на відміну від суду першої інстанції, вважає, що постанова у справі про адміністративне правопорушення є правомірною та підстави для її скасування відсутні.

Тому колегія суддів погоджується з висновками апелянта про те, що притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.5 статті 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1020,00 грн. відповідає вимогами чинного законодавства.

Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи.

Таким чином, протиправним є висновок суду першої інстанції про задоволення даного адміністративного позову.

Отже при винесенні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального права, що призвело до невірного по суті вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 статті 317 КАС України - підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

ст. ст. 243, 246, 308, 315, 317, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України - задовольнити.

Рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 12 березня 2020 року - скасувати та ухвалити нову постанову.

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до поліцейського Управління патрульної поліції у м. Києві капрала поліції Шелельо Любов Тарасівни 1-го батальйону 1-ї роти про оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Повний текст рішення виготовлено 28 квітня 2020 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Г.В. Земляна

Є.І. Мєзєнцев