Справа № 9901/948/18
Суддя: Гриців Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2020-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2020 року

м. Київ

Справа № 9901/948/18

Провадження № 11-1261заі20

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Гриціва М. І.,

суддів Антонюк Н. О., Анцупової Т. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.

розглянула в порядку письмового провадження за наявними матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 04 листопада 2019 року (судді Гончарова І. А., Бившева Л. І., Олендер І. Я., Шипуліна Т. М., Ханова Р. Ф.) в адміністративній справі № 9901/948/18 за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія) про визнання протиправним і скасування пункту 6 рішення від 01 листопада 2018 року № 246/зп18 та зобов`язання вчинити певні дії та

ВСТАНОВИЛА:

1. 06 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду як суду першої інстанції з позовною заявою, у якій просив:

визнати протиправним та скасувати пункт 6 рішення Комісії від 01 листопада 2018 року № 246/зп-18 відносно ОСОБА_1 ;

зобов`язати ВККС визнати позивача таким, що склав іспит і підтвердив здатність здійснювати правосуддя у Вищому суді з питань інтелектуальної власності, та зобов`язати Комісію допустити його до другого етапу кваліфікаційного оцінювання «Дослідження досьє та проведення співбесіди», яке провести у місячний строк з дня вступу рішення в законну силу.

2. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду рішенням від 04 листопада 2019 року у задоволенні позову відмовив.

Суд першої інстанції виходив з того, що загальна мета, процедура та правові наслідки кваліфікаційного оцінювання суддів чітко визначені та врегульовані Конституцією України, ЗакономУкраїни від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII). Пункт 14 розділу V Порядку проведення іспиту та методики встановлення його результатів у процедурі кваліфікаційного оцінювання, затвердженого рішенням Комісії від 04 листопада 2016 року № 144/зп-16 у редакції рішення від 02 жовтня 2018 року (далі - Порядок № 144/зп-16), містить конкретні характеристики понять мінімально допустимого бала, рейтингу результатів іспиту, чітко визначає критерії допуску учасників кваліфікаційного оцінювання до наступних етапів його проведення. Положення цього пункту є зрозумілими, точними і передбачуваними та узгоджуються з положеннями Закону № 1402-VIII.

Колегія суддів під час вирішення спору не встановила ознак чи проявів протиправності в діяльності ВККС із формування, створення, утвердження та запровадження нормореалізуючих правил пункту 14 розділу V Порядку № 144/зп-16, які могли би бути підставою для визнання його нечинним.

3. ОСОБА_1 не погодився із рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 04 листопада 2019 року і подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його й ухвалити нове судове рішення - про задоволення позовних вимог.

Підставами для скасування оскарженого судового рішення скаржник називає неправильне застосування норм матеріального і процесуального права. Суд повно та всебічно не дослідив докази у справі та не надав належної правової оцінки встановленим обставинам справи та наведеним фактам. Зокрема, поза увагою суду залишилися доводи позивача про помилкове визнання Комісією ряду відповідей позивача на тестові запитання неправильними, тоді як позивач у судовому засіданні із посиланням на факти та докази довів протилежне.

Вважає, що застосування щодо нього затверджених рішенням ВККС від 02 жовтня 2019 року змін до Порядку № 144/зп-16 є протиправним, оскільки суперечить принципу юридичної визначеності. На час проголошення конкурсу кожна особа має право знати умови його проведення, які повинні бути сталими, а не змінюватися неодноразово, зокрема перед проведенням іспиту. Станом на 30 вересня 2017 року Порядок № 144/зп-16 не передбачав мінімально допустимий бал анонімного тестування, практичного завдання 60 відсотків від максимально можливого бала за відповідну стадію іспиту, тому Комісія у незаконний спосіб відмовила у допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання «Дослідження досьє та проведення співбесіди».

ВККС протиправно запровадила в пункті 14 Порядку № 144/зп-16 поняття «рейтинг» до такого етапу оцінювання як «Іспит», оскільки це поняття має використовуватися для визначення показника конкретного кандидата на посаду судді за результатами проходження всіх етапів (засобів) оцінювання, а не за один з них чи стадію одного з них.

4. Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 17 грудня 2019 року відкрила апеляційне провадження у цій справі, а ухвалою від 30 січня 2020 року призначила її до розгляду у порядку письмового провадження.

5. Фактичні обставини цієї справи стисло можна викласти таким чином.

30 вересня 2017 року Комісія своїм рішенням № 98/зп-17 оголосила конкурс на зайняття 21 вакантної посади судді Вищого суду з питань інтелектуальної власності та затвердила Умови проведення конкурсу на зайняття вакантних посад суддів Вищого суду з питань інтелектуальної власності.

Рішенням від 02 березня 2018 року № 35/зп-18 Комісії призначила кваліфікаційне оцінювання кандидатів на зайняття 21 вакантної посади судді Вищого суду з питань інтелектуальної власності.

03 жовтня 2018 року позивач склав анонімне письмове тестування та написав практичне завдання. 05 жовтня 2018 року на сайті ВККС Комісія оприлюднила кодовані результати анонімного письмового тестування, згідно з якими ОСОБА_1 набрав 60,75 бала, що становить 67,5%.

01 листопада 2018 року на тому самому сайті ВККС оприлюднила кодовані результати виконання практичного завдання, згідно з якими ОСОБА_1 набрав 74 бали або 61,7 відсотка балів.

Загалом за результатами іспиту позивач набрав 134,75 бала.

За положеннями пункту 14 розділу V Порядку № 144/зп-16 основним та єдиним критерієм для можливості продовження участі позивача в кваліфікаційному оцінюванні та допуску його до другого етапу «Дослідження досьє та проведення співбесіди» є обставини зайняття ним 63-ої та вищої позиції в рейтингу результатів складеного іспиту. Мінімальний рейтинг 63-ої позиції дорівнював набраним кандидатом за наслідками складеного іспиту 145,25 балам.

Відповідно до рішення від 01 листопада 2018 року № 246/зп-18 Комісія допустила до другого етапу кваліфікаційного оцінювання «Дослідження досьє та проведення співбесіди» у межах конкурсу на зайняття вакантних посад суддів Вищого суду з питань інтелектуальної власності 63 учасники, які займають вищі позиції у рейтингу результатів іспиту з урахуванням суми балів за тестування та практичне завдання.

01 листопада 2018 року рішенням № 246/зп-18 85 учасникам, які займають нижчі позиції у рейтингових результатах іспиту, зокрема й ОСОБА_1 , ВККС відмовила у допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання «Дослідження досьє та проведення співбесіди», визнала їх такими, що не склали іспиту, не підтвердили здатності здійснювати правосуддя у Вищому суді з питань інтелектуальної власності та припинила їхню участь у конкурсі на зайняття 21 вакантної посади судді Вищого суду з питань інтелектуальної власності.

6. Надаючи оцінку доводам учасників справи, Велика Палата Верховного Суду виходить з такого.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади й органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

За частиною другою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до статті 125 Основного Закону адміністративні суди діють з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин.

Як згадано вище, предметом спору у цій справі є протиправність правил пункту 14 розділу V Порядку № 144/зп-16, якими, на думку позивача, обмежено його право кандидувати і бути обраним на посаду судді Вищого суду з питань інтелектуальної власності в рамках процедури кваліфікаційного оцінювання за встановленими профільним судоустрійним законом критеріями компетентності, професійної етики і доброчесності.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що за частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

За частинами першою - третьою статті 264 цього Кодексу особа має право оскаржити нормативно-правові акти органів виконавчої влади, <…> та інших суб`єктів владних повноважень. Правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо <…> законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, <…>, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, інших суб`єктів владних повноважень. Право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом всього строку їх чинності.

За частиною дев`ятою статті 79 Закону № 1402-VIІI Комісія проводить конкурс на зайняття вакантних посад суддів апеляційного суду чи суддів Верховного Суду на основі рейтингу учасників за результатами кваліфікаційного оцінювання.

Згідно з частиною дванадцятою цієї статті конкурс на зайняття вакантної посади судді полягає у визначенні учасника конкурсу, який має вищу позицію за рейтингом.

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 81 Закону № 1402-VIII спеціальною процедурою призначення на посаду судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду або Верховного Суду для цілей цього Закону вважається процедура призначення на посаду судді відповідного суду осіб, які відповідають одній із вимог, визначених частиною першою статті 28, частиною першою чи другою статті 33, частиною першою статті 38 цього Закону відповідно. ВККС: 1) на підставі поданих документів встановлює відповідність особи вимогам до кандидата на посаду судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду або Верховного Суду та формує його досьє; 2) проводить кваліфікаційне оцінювання кандидата на посаду судді апеляційного, вищого спеціалізованого суду або Верховного Суду; 3) проводить спеціальну перевірку щодо кандидатів на посаду судді, які допущені до етапу дослідження досьє та проведення співбесіди кваліфікаційного оцінювання; 4) за результатами кваліфікаційного оцінювання кандидата на посаду судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду або Верховного Суду ухвалює рішення про підтвердження або непідтвердження здатності такого кандидата здійснювати правосуддя у відповідному суді та визначає його рейтинг для участі у конкурсі.

У частинах першій, другій, п`ятій статті 83 цього Закону передбачено, що кваліфікаційне оцінювання проводиться ВККС з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями. Критеріями кваліфікаційного оцінювання є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); 2) професійна етика; 3) доброчесність. Порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення затверджуються Вищою кваліфікаційною комісією суддів України.

Згідно з частиною першою статті 85 Закону № 1402-VIII етапами кваліфікаційного оцінювання є: 1) складення іспиту; 2) дослідження досьє та проведення співбесіди. Рішення про черговість етапів проведення кваліфікаційного оцінювання ухвалює ВККС.

Відповідно до частини другої цієї статті іспит є основним засобом встановлення відповідності судді (кандидата на посаду судді) критерію професійної компетентності та проводиться шляхом складення анонімного письмового тестування та виконання практичного завдання з метою виявлення рівня знань, практичних навичок та умінь у застосуванні закону, здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді та з відповідною спеціалізацією. Порядок проведення іспиту та методика встановлення його результатів затверджуються ВККС. Тестові та практичні завдання іспиту складаються з урахуванням принципів інстанційності та спеціалізації. Комісія у пленарному складі може переглядати рішення, прийняті палатою чи колегією, щодо результатів виконаного учасником іспиту практичного завдання. ВККС зобов`язана забезпечити прозорість іспиту. На кожному етапі та під час оцінювання результатів можуть бути присутніми будь-які заінтересовані особи.

Згідно з частиною десятою цієї статті за результатами одного етапу кваліфікаційного оцінювання судді Комісія ухвалює рішення щодо допуску судді до іншого етапу кваліфікаційного оцінювання.

7. Норма права має внутрішній зміст, а також текстуальну або іншу знакову форму вираження, з якої можна, зокрема, встановити мету цієї норми, надати її змісту певний сенс (смисл) шляхом тлумачення.

Для здатності бути джерелом права та реалізації норми права, набрання чинності нормою значення мають дата та порядок її прийняття, а також оприлюднення норми права.

Під змістом норми права розуміється державне (владне) веління (схвалення) у вигляді правила поведінки, яке може встановлювати суб`єктивні права, законні інтереси, юридичні обов`язки, обмеження тощо, а також порядок їх реалізації. Норма права виражається через її текст мовними засобами. Метою норми права може бути охорона певних цінностей (духовних, матеріальних), яка може бути досягнута внаслідок реалізації змісту норми права, надання їй певного сенсу.

Пункт 14 розділу V Порядку № 144/зп-16 (у редакції рішення ВККС від 13 лютого 2018 року № 20/зп-18) містив такі правила: «Мінімально допустимий бал анонімного письмового тестування або практичного завдання визначається членами Комісії, які забезпечують проведення відповідного іспиту, за критеріальним методом.

Критеріальний метод полягає у тому, що члени Комісії, аналізуючи тестові запитання або практичні завдання, визначають (оцінюють) вагу правильної відповіді на кожне запитання або показників виконання практичного завдання для мінімально підготовленого потенційного судді відповідного суду.

Після цього кожен член Комісії виводить мінімально допустимий бал анонімного письмового тестування або практичного завдання.

Оцінки членів Комісії усереднюються, а ці середні значення використовуються для визначення мінімально допустимого бала анонімного письмового тестування або практичного завдання.

Для подальшої участі у кваліфікаційному оцінюванні допускаються учасники іспиту, які набрали мінімально допустимий і більший бал на відповідному етапі».

Комісія рішенням від 02 жовтня 2018 року № 210/зп-18 внесла зміни до Порядку № 144/зп-16, за якими редакція пункту 14 розділу V набула такого змісту: «Мінімально допустимий бал анонімного письмового тестування, практичного завдання та іспиту визначається на основі рейтингу учасників з урахуванням кількості посад суддів, на які оголошено конкурс. Мінімально допустимі бали встановлюються Комісією до початку іспиту.

Рейтинг стадій іспиту (анонімного письмового тестування, практичного завдання) та іспиту формується відповідно до кількості набраних учасниками балів (від більшого до меншого), де кожному учаснику визначається окрема позиція.

За результатами складання анонімного письмового тестування до виконання практичного завдання допускаються учасники, які набрали мінімально допустимий і більший бал у кількості, яка є вчетверо більшою від кількості вакантних посад суддів, на які оголошено конкурс.

Учасники, які не набрали мінімально допустимого бала анонімного письмового тестування, визнаються такими, що не підтвердили здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді, незалежно від результату другої стадії іспиту (за наявності), і припиняють участь у конкурсі.

Мінімально допустимий бал анонімного письмового тестування, практичного завдання становить 60 відсотків від максимально можливого бала за відповідну стадію іспиту, якщо рішенням Комісії не встановлено більший мінімально допустимого бала.

Мінімально допустимий бал за виконання практичного завдання визначається для цілей визначення мінімально допустимого бала іспиту.

До другого етапу кваліфікаційного оцінювання допускаються учасники, які набрали мінімально допустимий і більший бал іспиту (у разі набрання мінімально допустимого і більшого бала анонімного письмового тестування) у кількості, що є втричі більшою від кількості вакантних посад суддів, на які оголошено конкурс, за умови набрання мінімально допустимого бала і більшого бала за іспит.

Мінімально допустимий бал іспиту є сумою мінімально допустимих балів його стадій і становить 60 відсотків від максимально можливого бала за іспит, якщо рішенням Комісії не встановлено більший мінімально допустимий бал іспиту.

Якщо двоє і більше учасників набрали однакові бали за анонімне письмове тестування або іспит, то для подальшої участі у кваліфікаційному оцінюванні допускаються усі такі учасники. У такому разі кількість учасників, які допускаються до виконання практичного завдання або другого етапу кваліфікаційного оцінювання, може збільшитись відповідно до кількості учасників, які мають однакові результати».

Як згадано вище, основними доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 є його незгода з положеннями пункту 14 розділу V Порядку № 144/зп-16 в редакції рішення Комісії від 02 жовтня 2018 року № 210/зп-18, а також внесення змін до первинної редакції цього пункту після оголошення конкурсу на зайняття вакантних посад суддів у згадуваному спеціалізованому суді. Через ці причини він звернувся до Верховного Суду з цим позовом.

8. У цій справі суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 був включений до списку кандидатів, стосовно яких призначено кваліфікаційне оцінювання у межах конкурсу на зайняття 21 вакантної посади судді Вищого суду з питань інтелектуальної власності, яке, у свою чергу, мало здійснюватися з дотриманням правил оскарженого нормативно-правового акта.

Не викликає сумнівів та суперечок й те, що Порядок № 144/зп-16 був затверджений ВККС як компетентним і повноважним органом, а прийняття цього Порядку відбулося на підставі положень Закону № 1402-VIII.

Суд першої інстанції, коли оцінював змістову, смислову та цільову складові оскарженої норми права, правильно зіставив їх із положеннями статей 79, 81, 83-85, 88 Закону № 1402-VIII і дійшов слушного висновку, що проведення конкурсу на зайняття вакантних посад суддів вищого спеціалізованого суду здійснюється на основі рейтингу учасників за результатами кваліфікаційного оцінювання. Кваліфікаційне оцінювання складається з таких етапів, як складення іспиту та дослідження досьє і проведення співбесіди. Іспит є основним засобом встановлення відповідності судді (кандидата на посаду судді) критерію професійної компетентності та проводиться шляхом складення анонімного письмового тестування та виконання практичного завдання з метою виявлення рівня знань, практичних навичок та умінь у застосуванні закону, здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді та з відповідною спеціалізацією.

Зазначені норми Закону передбачають, що порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення, а також порядок проведення іспиту та методика встановлення його результатів затверджуються Комісією.

Ці норми врегульовують дискреційні повноваження ВККС як органу, відповідального за формування суддівського корпусу особами, які мають належний кваліфікаційний рівень, щодо визначення процедури проведення конкурсу на зайняття посад суддів Вищого суду з питань інтелектуальної власності, в тому числі визначення етапів проведення відповідного кваліфікаційного оцінювання суддів, послідовності цих етапів та методів оцінки результатів їх проходження учасниками.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що загальна мета, процедура та правові наслідки кваліфікаційного оцінювання суддів чітко визначені та врегульовані Конституцією України, Законом № 1402-VIII. Оскаржуваний позивачем пункт 14 розділу V Порядку № 144/зп-16 містить конкретні характеристики понять «мінімально допустимого балу», «рейтингу результатів іспиту», чітко визначає критерії допуску учасників кваліфікаційного оцінювання до наступних етапів його проведення. Положення цього пункту є зрозумілими, точними і передбачуваними та узгоджуються з положеннями Закону № 1402-VIII.

Враховуючи вищезазначене у сукупності, колегія суддів під час розгляду цієї справи не встановила протиправності оскаржуваного позивачем пункту 14 розділу V Порядку № 144/зп-16, яка могла б слугувати підставою для визнання його нечинним.

Велика Палата Верховного Суду зазначає, що правила пункту 14 розділу V Порядку № 144/зп-16 не містять будь-яких обмежень, застережень, юридичних обов`язків, які б так чи інакше зачіпали права, свободи чи інтереси позивача, примушували його до виконання дій на стадії кваліфікаційного оцінювання, що не встановлені законом. Затвердження Порядку № 144/зп-16 й, зокрема, положень пункту 14 його розділу V є реалізацією Комісією приписаного їй на підставі закону обов`язку встановити правила проведення однієї із таких стадій кваліфікаційного оцінювання як іспит.

Ці правила прописують механізм проведення та встановлення результатів оцінювання на стадії складання іспиту. Вони не містять чогось іншого й відмінного від того, що встановлено у законі. За цими правилами від суб`єкта правовідносин, на якого вони поширювалися, вимагається тільки одне - виконати (скласти, написати) анонімне письмове тестування, практичне завдання та іспит в цілому якомога найкраще й за результатами іспиту зайняти найвище місце в рейтингу.

9. Велика Палата Верховного Суду визнає, що застосування Комісією оскарженого пункту Порядку № 144/зп-16 не становить втручання в приватне життя учасників спеціальної процедури призначення. Іспит є основним етапом кваліфікаційного оцінювання, порядок проведення та послідовність етапів якого, допуск судді до іншого етапу кваліфікаційного оцінювання відповідно до Закону № 1402-VIII визначає Комісія. Вона ж формує рейтинг за результатами першого етапу кваліфікаційного оцінювання. Участь позивача у конкурсі на зайняття вакантних посад суддів Вищого суду з питань інтелектуальної власності є власним добровільним рішенням позивача, що виключає в рамках таких правовідносин між ним та Комісією можливість будь-якого протиправного втручання в його приватне життя. Оскаржене рішення ВККС встановлює загальні правила регулювання однотипних відносин, має неперсоніфікований характер і розраховане на довгострокове та неодноразове застосування, тобто має ознаки нормативно-правового акта, а отже, не може стосуватися приватних інтересів однієї особи чи групи осіб.

Не ґрунтуються на положеннях закону й твердження позивача про те, що ні з пункту 14 розділу V Порядку № 144/зп-16, ні з будь-яких інших його положень неможливо встановити, яким чином Комісія визначає ту чи іншу кількість балів за виконання практичного завдання. З цього приводу слід зазначити, що ці доводи не узгоджуються зі змістом заявлених позивачем позовних вимог, оскільки вказаний пункт Порядку № 144/зп-16 визначає не алгоритм та параметри оцінки виконаних учасниками конкурсу завдань, а критерії, за якими такого учасника може бути допущено до наступного етапу кваліфікаційного оцінювання в межах конкурсу.

Велика Палата Верховного Суду визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і немає причин для втручання в нього.

Покликання в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду і не містять жодних вагомих підстав для визнання його протиправним, необґрунтованим і таким, що підлягає скасуванню.

Інших доводів апеляційної скарги, якими обґрунтовується незаконність судового рішення і щодо яких не наведено мотивів їх відхилення, немає.

10. За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У цій справі суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень процесуального права і ухвалив законне й обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позову.

Отже, апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

Керуючись статями 243, 266, 315, 316, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 04 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М. І. Гриців

Судді: Н. О. Антонюк О. Р. Кібенко

Т. О. Анцупова В. С. Князєв

С. В. Бакуліна Н. П. Лященко

В. В. Британчук О. Б. Прокопенко

Ю. Л. Власов Л. І. Рогач

Д. А. Гудима О. М. Ситнік

В. І. Данішевська О. С. Ткачук

Ж. М. Єленіна В. Ю. Уркевич

О. С. Золотніков О. Г. Яновська