Справа № 340/2539/19
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2020-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 квітня 2020 року м. Дніпросправа № 340/2539/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Юрко І.В. (доповідач), суддів: Чабаненко С.В., Чумака С.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2019 року у справі №340/2539/19 (головуючий суддя першої інстанції Жук Р.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 08.10.2019 року (згідно штампу на поштовому конверті) звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, в якому просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки виплати розрахунку при звільненні, за період з 03 липня 2019 року по 29 серпня 2019 року в сумі 26693,10 грн..

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що звільнений зі служби в поліції за власним бажанням на підставі ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію», однак, одноразову грошову допомогу при звільненні відповідач виплатив йому лише 29.08.2019 року із затримкою 57 днів після звільнення. На переконання позивача, ГУ НП в Кіровоградській області має нести відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, передбачену ст.117 Кодексу законів про працю України.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2019 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати розрахунку при звільненні, за період з 03 липня 2019 року по 29 серпня 2019 року в сумі 22522,08 грн..

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про відмову в задовіленні позовних вимог в повному обсязі.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції при прийнятті рішення не в повному обсязі дослідив обставини справи, внаслідок чого неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до невірних висновків в рішенні. Апелянт вказує, що обов`язок щодо сплати такої заборгованості позивачу покладений на Національну поліцію України, у зв`язку з чим ГУ Національної поліції в Кіровоградській області не несе відповідальність, передбачену статтею 117 КЗпП України. Відповідач зазначив, що ОСОБА_1 ніколи грошове утримання в ГУНП в Кіровоградській області не отримував, оскільки проходив службу саме в Департаменті захисту економіки Національної поліції України. Саме на Національну поліцію України покладено здійснення функцій і повноважень Департаменьу захисту економіки, а не ГУНП в Кіровоградській області.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав.

Сторони повідомлялись про розгляд справи в порядку письмового провадження. Від учасників справи клопотань про розгляд справи за їх участі до апеляційного суду не подано.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 в період з 01.09.2008 року по 03.07.2019 року перебував на службі в органах внутрішніх справ та Національної поліції України на посадах рядового, середнього та старшого начальницького складу.

З листопада 2015 року позивач проходив службу в Департаменті захисту економіки Національної поліції України на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах управління захисту економіки в Кіровоградській області, а з лютого 2017 року на посаді старшого оперуповноваженого міжрайонного відділу №2 (м.Олександрія) управління захисту економіки в Кіровоградській області (а.с.12-13).

Наказом Департаменту захисту економіки Національної поліції України за №192 о/с від 25.06.2019 року капітана поліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого міжрайонного відділу №2 (м.Олександрія) управління захисту економіки в Кіровоградській області, звільнено зі служби у поліції відповідно до пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про національну поліцію України» (за власним бажання) з 03 липня 2019 року з виплатою компенсації за 15 діб щорічної чергової основної оплачуваної відпустки та 02 доби додаткової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2019 році (а.с.10).

Вважаючи, що при його звільненні відповідачем не було проведеного з ним повного розрахунку, а остаточний розрахунок проведено лише 29.08.2019 року, звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції, посилаючись на пункт 7 Порядку, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 року №260, зазначив, що грошове забезпечення поліцейським виплачується за місцем проходження служби виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом органу поліції на грошове забезпечення. Отже, як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня, Головне управління Національної поліції у Кіровоградській області, де позивач проходив службу і з яким фактично перебував у трудових відносинах, є належним відповідачем у цій справі.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 року №260 затверджений Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (остання редакція 23.03.2018 року), зареєстрований в Міністерстві

юстиції України 29 квітня 2016 року за № 669/28799.

Відповідно до абзацу 2 пункту 7 вказаного Порядку грошове забезпечення поліцейським виплачується за місцем проходження служби виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом органу поліції на грошове забезпечення.

Як зазначалось вище, позивач в період з 01.09.2008 року по 03.07.2019 року перебував на службі в органах внутрішніх справ та Національної поліції України на посадах рядового, середнього та старшого начальницького складу.

З листопада 2015 року позивач проходив службу в Департаменті захисту економіки Національної поліції України на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах управління захисту економіки в Кіровоградській області, а з лютого 2017 року по 03 липня 2019 року на посаді старшого оперуповноваженого міжрайонного відділу №2 (м.Олександрія) управління захисту економіки в Кіровоградській області, та був звільнений саме з цієї посади (а.с.12-13).

З наказу Департаменту захисту економіки Національної поліції України №192о/с від 25.6.2019 року вбачається, що позивач проходив службу та був звільнений з 03.07.2019 року саме з Департаменту захисту економіки Національної поліції України (а.с.10).

Згаданим наказом визначено підстави звільнення, стаж служби в поліції, вислуга років на пільгових умовах, порядок та строки виплати компенсації основної та додаткової відпустки, що узгоджується з вимогами абзацу 2 пункту 8 вказаного вище Порядку.

Таким чином, відповідальність за затримку розрахунку при звільненні позивача зі служби повинно бути покладено саме на Департамент захисту економіки Національної поліції України.

Посилання суду першої інстанції на ту обставину, що належним відповідачем у справі є Головне управління Національної поліції у Кіровоградській області, де позивач проходив службу і з яким фактично перебував у трудових відносинах, є хибним з огляду на те, що Головне управління Національної поліції у Кіровоградській області не видавало наказів ані про прийняття позивача на службу, ані про звільнення зі служби.

Крім того, згідно реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування страхувальником, який сплачував за ОСОБА_1 страхові внески до Пенсійного Фонду України в період 2016-2019 роки є саме Департамент захисту економіки Національної поліції України (а.с.14).

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не враховано зазначені вище обставини, а відтак суд помилково дійшов висновку, що Головне управління Національної поліції у Кіровоградській області є належним відповідачем у справі.

Суд апеляційної інстанції позбавлений права визнання іншої особи належним відповідачем у справі та залучення до участі у справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при постановлені рішення допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, що у відповідності до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вирішуючи питання про можливість касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

За приписами пункту 1 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Керуючись статтями 77, 122, 123, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2019 року у справі №340/2539/19 задовольнити.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2019 року у справі №340/2539/19 скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених частиною 4, пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак