Справа № 757/11496/18-а
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2020-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2020 року м. Київ № 757/11496/18-а

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Огурцов О.П., при секретарі судового засідання Кириллові М.С. розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з адміністративним позовом до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 03.03.2018 адміністративний позов передано для розгляду до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та замінено відповідача у справі на правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем безпідставно не включення до розрахунку складових заробітної плати при призначенні позивачу у січні 2008 року пенсії сум інших виплат (матеріальної допомоги) на які нараховані і з яких утримані страхові внески до Пенсійного фонду України.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, обґрунтований тим, що матеріальна допомога, відповідно до статті 33 Закону України «Про державну службу» не входить в структуру заробітної плати державного службовця, з огляду на що відсутні підстави для урахування її в заробіток для обчислення пенсії державному службовцю. Також відповідач зазначив про те, що пенсія позивачу призначена і розрахована відповідно вимог чинного законодавства, а саме згідно довідок Головного управління з питань надзвичайних ситуацій від 11.01.2008 № 3 та № 5, звідки були включені всі зазначені складові заробітної плати (посадовий оклад, надбавка за 8 ранг, надбавка за вислугу років 40 %, надбавка за високі досягнення у праці 50%, надбавка за роботу з таємними документами, премія), при розрахунку пенсії державного службовця не була врахована матеріальна допомога згідно зазначеної довідки від 11.01.2008 № 5, оскільки це є одноразовою виплатою.

Водночас відповідач посилався на порушення позивачем строку на звернення до суду та факт того, що позивачем до заяви про здійснення перерахунку пенсії не було надано жодних довідок та ті які містяться в матеріалах пенсійної справи, які подавалися Позивачем при призначені, неналежної форми, не містять графи «Інші виплати».

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Центральному об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві (в подальшому в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві.) як отримувач пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про державну службу».

05.02.2018 ОСОБА_1 звернувся до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою в якій просив надати йому інформацію про розмір та складові заробітної плати, які були враховані при нарахуванні мені у січні 2008 року пенсії державного службовця (пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 ) та у разі не включення до складових заробітної плати згідно довідки від 11.01.2008 № 5, яка була надана ним у січні 2008 року разом із заявою для призначення пенсії до управління пенсійного фонду України в Печерському районі міста Києва, сум окремих виплат із яких були нараховані та фактично сплачені страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування надати обґрунтовані пояснення підстав щодо не включення до розрахунків моєї пенсії таких виплат.

Листом від 13.03.2018 № 8655/03 Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило ОСОБА_1 наступне: «Ви перебуваєте на обліку в Управлінні з 12.01.2008 та отримуєте пенсію за віком, призначену згідно Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723 - XII (далі - Закон), у розмірі 90 відсотків з місячної заробітної плати з урахуванням надбавок, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 33 Закону України № 3723 заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Умови оплати праці державних службовців/-розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Джерелом формування фонду оплата праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мета положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України.

Згідно довідок Головного управління з питань надзвичайних ситуацій від 11.01.2008 № 3 та № 5, вам включені всі зазначені складові заробітної плати (посадовий оклад, надбавка за 8 ранг , надбавка ±7 вислугу років 40%, надбавка за високі досягнення у праці 50%, надбавка за роботу з таємними документами, премія). Матеріальна допомога згідно зазначеної довідки від-і 1.01.2008 № 5 не врахована для призначення пенсії, оскільки дані виплати не передбачені ст. 33 Закону України №3723.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» в разі незгоди з результатами розгляду ви можете звернутись до органів Пенсійного фонду вищого рівня чи до суду.»

Позивач вважаючи, що відповідач мав включити до розрахунку складових заробітної плати при призначенні йому у січні 2008 року пенсії сум інших виплат (матеріальної допомоги) на які нараховані і з яких утримані страхові внески до Пенсійного фонду України звернувся з відповідним позовом до суду.

Щодо доводів відповідача про пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду.

Відповідно до частин першої та другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів.

У той же час, предметом позову в категорії справ стосовно соціального захисту є дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, пов`язані з соціальними виплатами, які можуть бути регулярними, періодичними, одноразовими, обмеженими в часі платежами.

У триваючих правовідносинах суб`єкт владних повноважень протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) по відношенню до фізичної або юридичної особи.

Відлік строків для звернення з метою реалізації права на соціальний захист розпочинається з моменту отримання відповідним суб`єктом владних повноважень заяви особи. У свою чергу, відлік строків для звернення до суду (у випадку незгоди особи з відповідним рішенням, дією чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду зазначеної заяви) розпочинається з моменту коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, крім випадків якщо інше прямо не передбачено законом.

При застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та наслідки у вигляді повернення позовної заяви на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права (права на перерахунок пенсії), легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 7 лютого 2019 року у справі №295/6531/17, та у постанові від 18 лютого 2020 року у справі №1840/3344/18.

Тобто, відносини щодо реалізації конституційного права на соціальний захист між позивачем та пенсійним органом є триваючими, оскільки право на пенсію гарантується державою, є довічним і не може бути обмеженим неправомірними діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з статтею 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої та п`ятої статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ (в редакції чинній станом на січень 2018 року), на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі. За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати.

Згідно із частиною другою статті 33 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII (в редакції чинній станом на січень 2018 року) передбачено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

Відповідно до частини першої статті 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Згідно із статтею 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються: суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно із цим Законом були фактично обчислені та сплачені страхові внески до Пенсійного фонду в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески; суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що матеріальна допомога на оздоровлення, допомога для вирішення соціально-побутових питань, індексація заробітної плати, надбавка за особливі умови проходження державної служби та премії до державних і професійних свят, на які нараховувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування входила до системи оплати праці державного службовця.

Таким чином отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Згідно довідки від 11.01.2008 № 5, на підставі якої разом з довідкою 11.01.2008 № 3 позивачу здійснювалось призначення та розрахування пенсії, позивачу за 2006- 2007 року було нараховано та виплачено матеріальну допомогу згідно постанови Кабінету Міністрів України від 29.03.2006 № 268 на загальну суму 33366,74 грн. На всі виплати, включені в довідку, нараховано страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідачем факт того, що ним не включено до розрахунку складових заробітної плати при призначенні позивачу у січні 2008 року пенсії сум інших виплат (матеріальної допомоги) на які нараховані і з яких утримані страхові внески до Пенсійного фонду України не заперечується Також вказаний факт підтверджується документами наявними в матеріалах пенсійної справи позивача, копія якої наявна в матеріалах справи.

Посилання відповідача на невідповідність довідки від 11.01.2008 № 5 формі довідки затвердженої на виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва постановою правління Пенсійного фонду України від 14.02.2011 № 5-1 суд вважає безпідставними, оскільки довідка була видана в 2008 році, а відповідна постанова прийнята через два роки після видання позивачу довідки.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку про обгрунутованість позовних вимог в частині щодо визнання неправомірними дії Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо не включення до розрахунку складових заробітної плати при призначенні позивачу у січні 2008 року пенсії сум інших виплат (матеріальної допомоги) на які нараховані і з яких утримані страхові внески до Пенсійного фонду України.

Зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії використовується як спосіб відновлення порушеного права, у зв`язку з тим, що при призначенні пенсії позивачці протиправно не було враховано усі види оплати праці (виплат, доходу), на які нараховано збір на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Таким чином є обґрунтованими та підлягають задоволенню позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача включити суму інших виплат (матеріальну допомогу) до складових заробітної плати при призначенні позивачу пенсії у січні 2008 року, які зазначені у довідках Головного управління з питань надзвичайних ситуацій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 11.01.2008 № 3, № 5, відповідно статті 33 Закону України «Про державну службу» та постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 № 865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» в редакціях, що діяли на момент виникнення у позивача права на призначення пенсії та зобов`язання здійснити новий розрахунок пенсії.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постановах від 04.12.2019 у праві №466/7869/16-а (адміністративне провадження №К/9901/42508/18) та від 15.01.2020 у справі №569/7432/17 (касаційне провадження №К/9901/21467/18).

Оскільки позовна вимога щодо зобов`язання відповідача здійснити виплату позивачу пенсії у певному розмірі з певної дати спрямована на майбутній захист прав та інтересів позивача, з огляду на те, що у суду відсутні підстави для висновку про те, що відповідні дії не будуть вчинені відповідачем після проведення позивачу нового розрахунку пенсі на виконання рішення суду суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги у відповідній частині не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 241, 243, 244, 245, 246, 262, 263, 291 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

1.Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

2.Визнати неправомірними дії Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо не включення до розрахунку складових заробітної плати при призначенні ОСОБА_1 у січні 2008 року пенсії сум інших виплат (матеріальної допомоги) на які нараховані і з яких утримані страхові внески до Пенсійного фонду України.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві включити суми інших виплат (матеріальної допомоги) на які нараховані і з яких утримані страхові внески до Пенсійного фонду України та які зазначені у довідках Головного управління з питань надзвичайних ситуацій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 11.01.2008 № 3, № 5, до складових заробітної плати, яка враховується при призначенні ОСОБА_1 пенсії у січні 2008 року, відповідно статті 33 Закону України «Про державну службу» та постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 № 865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» в редакціях, що діяли на момент виникнення у ОСОБА_1 права на призначення пенсії та здійснити ОСОБА_1 новий розрахунок пенсії.

4.В решті позовних вимог - відмовити.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом нею тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.П. Огурцов