Справа № 520/1701/2020
Суддя: Ніколаєва О.В.
Дата ухвалення: 2020-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2020 р. справа № 520/1701/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі судді Ніколаєвої О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1

до проГоловного управління Державної податкової служби у Харківській області визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) 11.02.2020 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Харківській області (далі по тексту - відповідач, ГУ ДПС у Харківській області) в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС України у Харківській області від 31.05.2017 №118/2030-1303-17.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що спірне податкове повідомлення-рішення є незаконним та таким, що порушує її права, як платника податків, оскільки контролюючим органом не доведено ту обставину, що належний позивачу на праві власності автомобіль є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України).

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 12.02.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи у адміністративній справі №520/1701/2020.

Цією ж ухвалою відповідачу надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідачем 03.03.2020 до суду надано відзив на позовну заяву, згідно з яким відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з тих мотивів, що транспортний засіб позивача є об`єктом оподаткування транспортним податком у 2017 році, відтак донарахування податкових зобов`язань вважає обґрунтованим.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Харківський окружний адміністративний суд встановив наступне.

Відповідач без проведення будь-яких податкових перевірок 31.05.2017 прийняв податкове повідомлення-рішення №118/2030-1303-17 про визначення позивачу суми податкового зобов`язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб у розмірі 25 000, 00 грн. за автомобіль марки Porsche Cayenne 2013 року випуску, державний номерний знак - НОМЕР_1 , об`єм циліндрів двигуна - 3 598 куб. см, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 . Дата першої реєстрації автомобіля позивача - 31.07.2013, дата реєстрації права власності - 12.11.2015.

Перевіряючи відповідність закону оскарженого рішення владного суб`єкта, суд зазначає, що правовідносини з приводу справляння транспортного податку унормовані, насамперед, приписами статей 265, 267 ПК України.

Так, податковий обов`язок за платежем транспортний податок був вперше запроваджений Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 №71-VIII, який набрав чинності з 01.01.2015 та у новій редакції виклав положення статті 267 ПК України.

Законом України від 24.12.2015 №909-VIII та Законом України від 21.12.2016 №1797-VIII до абзацу 1 пункту 267.2.1 статті 267 ПК України були внесені зміни, унаслідок яких об`єктом оподаткування податком з власників транспортних засобів визначені легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

З приписів наведеної норми чітко слідує, що законодавцем запроваджено дві кваліфікуючі ознаки, за одночасної наявності яких у особи, як потенційного платника податку на майно (транспортного податку), виникає податковий обов`язок стосовно конкретного належного йому на праві приватної власності легкового автомобіля, а саме: 1) віковий ценз автомобіля - тобто існування (не закінчення, тривання, продовження) періоду часу в п`ять років від року випуску автомобіля, 2) вартісний ценз - тобто перевищення показником середньоринкової вартості автомобіля межі у 375 розмірів мінімальної заробітної плати станом на 1 січня звітного податкового року.

При цьому, підпунктом 14.1.220 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що рік виготовлення транспортного засобу - календарна дата виготовлення транспортного засобу (день, місяць, рік); для транспортних засобів, календарну дату виготовлення яких визначити неможливо, - 1 січня року виготовлення, зазначеного в реєстраційних документах.

Отже, у разі можливості встановлення календарної дати випуску конкретного легкового автомобіля початок перебігу та завершення згаданого у статті 267 ПК України п`ятирічного строку не може бути ототожнено з календарним роком (відлік якого розпочинається 1 січня і завершується 31 грудня кожного року), адже цей строк (вік автомобіля) починає свій перебіг на наступний день від дати випуску автомобілю і збігає у останній день п`ятого послідовного року.

Правильність саме вказаного тлумачення підтверджується змістом підпункту 267.6.7 пункту 267.7 статті 267 ПК України, де зазначено, що у разі спливу п`ятирічного віку легкового автомобіля протягом звітного року податок сплачується за період з 1 січня цього року до початку місяця, наступного за місяцем, в якому вік такого автомобіля досяг (досягне) п`яти років.

Натомість, у разі не можливості встановлення конкретної календарної дати випуску легкового автомобіля за правилом підпунктом 14.1.220 пункту 14.1 статті 14 ПК України такою датою слід вважати 01 січня року випуску.

З доводів сторін та долучених до матеріалів справи документів судом з`ясовано, що позивач є власником автомобіля Porsche Cayenne 2013 року випуску, що відповідачем не заперечується.

Відтак у силу приписів підпункту 14.1.220 пункту 14.1 статті 14 ПК України, календарною датою випуску названого автомобілю є 01.01.2013.

Суд зазначає про помилковість доводів контролюючого органу, що автомобіль позивача є об`єктом оподаткування транспортним податком відповідно до норми статті 267 ПК України, оскільки право власності на автомобіль зареєстровано позивачем 12.11.2015, та зважаючи, що до моменту визначення податкового зобов`язання строк його експлуатації становить менше двох років.

Законодавець, запроваджуючи таку кваліфікаційну ознаку як віковий ценз автомобіля чітко встановив, що період часу відліковується саме від року випуску автомобіля, а не від дати реєстрації права власності останнього власника. При цьому, як було зазначено, правило обліку і визначення року випуску автомобіля чітко регламентовано підпунктом 14.1.220 пункту 14.1 статті 14 ПК України, в силу якого датою випуску автомобіля марки Porsche Cayenne 2013 року, державний номерний знак - НОМЕР_1 , є - 01.01.2013. Отже, станом на 01.01.2017 належний позивачу автомобіль мав бути кваліфікований як автомобіль, з дати випуску якого минуло 4 роки.

Відтак, суд не знаходить правових підстав для визнання обґрунтованими доводів контролюючого органу, що автомобіль позивача відповідає законодавчо встановленим критеріям об`єкта оподаткування податком з власників транспортних засобів, визначеним статтею 267 ПК України, а тому заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Водночас, суд критично оцінює доводи позивача про існування відхилень показників об`єму двигуна належного позивачу автомобіля (3598 куб.см) від даних, визначених Міністерством економічного розвитку у відповідному переліку (об`єктом циліндрів двигуна - 3.6 куб. см). Так, стаття 67 Конституції України визначає, що кожний зобов`язаний сплачувати податки і збори у порядку і розмірах, встановлених законом. Відхилення у 2 куб. см, при визначеному у технічному паспорті об`ємі двигуна 3598 куб. см, суд вважає недостатньою підставою для звільнення особи від добросовісного виконання своїх податкових обов`язків.

Частиною першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідачем в порушення частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України не доведено, а позивачем та наявною у матеріалах справи сукупністю належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів спростовано правомірність прийняття податкового повідомлення-рішення від 31.05.2017 №№118/2030-1303-17, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) до Головного управління Державної податкової служби у Харківській області (вул. Пушкінська, 46, м. Харків, 61057, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області від 31.05.2017 №118/2030-1303-17.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Харківській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

Рішення набирає законної сили у порядку, передбаченому статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та підлягає оскарженню у порядку та у строки, визначені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 13.04.2020.

Суддя О.В. Ніколаєва