Справа № 300/69/20
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2020-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"29" квітня 2020 р. справа № 300/69/20
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Тимощука О.Л.,
секретаря судового засідання: Ткачук О.П.,
представника відповідача Керніцького А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за позовною заявою ОСОБА_1
до Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції
про визнання протиправними та скасування постанов, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі, також позивач, ОСОБА_1 ), 16.01.2020 звернувся в суд з позовною заявою до Івано-Франківського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області (надалі, також - відповідач) про визнання протиправними та скасування постанов про стягнення виконавчого збору та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження ВП №42552908 від 23.11.2018.
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач вказав, що відповідачем протиправно винесено оскаржені постанови, незважаючи на те, що виконавчі дії останнім фактично не здійснювались, рішення суду виконувалось добровільно, не у примусовому порядку, тобто без участі відповідача, а тому, стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору та покладення на нього витрат виконавчого провадження позивач вважає безпідставним та неправомірним.
Ухвалою суду від 21 січня 2020 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до суду відмовлено, позовну заяву ОСОБА_1 до Івано-Франківського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування постанов, залишено без руху. Надано позивачу десятиденний строк для усунення недоліків шляхом подання обґрунтованої заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із зазначенням конкретних поважних підстав такого пропуску.
Розглянувши подану позивачем заяву, суд дійшов висновку про те, що позивачем суттєво порушено строк звернення до суду з даним адміністративним позовом та не наведено будь-яких об`єктивних чи суб`єктивних причин, які б слугували перешкодою для звернення до суду, а також достатньою підставою для визнання поважними причини пропуску зазначеного строку, а тому виходячи із принципу юридичної визначеності, суд визнав вказані позивачем підстави пропуску строку звернення до суду неповажними. Відтак, ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.02.2020 позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу з усіма доданими до неї матеріалами (а.с.41-43).
Не погоджуючись із рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду, Савченко О.Ю. оскаржив ухвалу від 04.02.2020 про повернення позовної заяви до суду апеляційної інстанції.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.03.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено: ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року про повернення позовної заяви у справі №300/69/20 скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с.64-68).
Матеріали даної справи отримано Івано-Франківським окружним адміністративним судом 07.04.2020. Згідно із витягом з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 07.04.2020, дану справу передано для розгляду головуючому судді Тимощуку О.Л (а.с.70, 72).
З огляду на висновки Восьмого апеляційного адміністративного суду, викладені в постанові від 26.03.2020 щодо поважності підстав пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду, згідно із резолютивною частиною ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду про відкриття провадження у справі від 10.04.2020, строк звернення позивача до суду із позовною заявою до Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування постанов - поновлено, призначено судовий розгляд справи на 29.04.2020 о 10:00 год, який буде здійснюватись відповідно до особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, встановлених статтею 287 КАС України. (а.с.73-75).
У судове засідання, призначене на 29.04.2020 позивач не з`явився, про дату, час та місце проведення судового розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової повістки та копії ухвали суду про відкриття провадження на поштову адресу позивача, зазначену ним у позовній заяві. Однак, до суду повернувся конверт із вмістом та відміткою поштового відділення про неможливість вручення відправлення у зв`язку із відсутністю адресата (а.с.90). Жодних клопотань чи заяв від позивача про відкладення розгляду справи чи здійснення такого розгляду за його відсутності на адресу суду не надходило.
Відповідно до змісту статті 268 КАС України, якою визначено особливості повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду окремих категорій адміністративних справ, у справах, визначених, зокрема, статтею 287 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.
Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.
Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Враховуючи те, що про розгляд справи та проведення судового засідання позивача повідомлено у відповідності до вищезазначених вимог статті 268 Кодексу, неявка позивача у судове засідання не перешкоджає розгляду справи, а тому, суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за такої явки сторін за наявними у справі доказами.
Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовної заяви заперечив з підстав наведених у відзиві на позовну заяву, вказав, що з огляду на невиконання позивачем рішення до початку його примусового виконання, та враховуючи здійснені виконавцем заходи з метою виконання рішення, оскаржені постанови винесені ним правомірно та обгрунтовано.
Заслухавши позицію представника відповідача, розглянувши та дослідивши в сукупності позовну заяву, відзив на позов та письмові докази, наявні у матеріалах даної адміністративної справи, судом встановлено такі обставини.
Державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції Коцаном П.Б. 18.03.2014 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №42552908 з виконання виконавчого листа, виданого Івано-Франківським міським судом №0907/2-70/2011 від 15.01.2014, яким зобов`язано ОСОБА_1 провести перебудову реконструйованої власної квартири АДРЕСА_1 , у відповідності до погодженої проектної документації (а.с.103). Згідно зі змістом пунктів 2, 3 постанови, ОСОБА_1 надано семиденний термін для добровільного виконання виконавчого документа, а також, роз`яснено про те, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.
Відповідно до наявних у матеріалах справи копій документів виконавчого провадження, 06.03.2018 старшим державним виконавцем Керніцьким А.В. при примусовому виконанні виконавчого листа №0907/2-70/2011 від 15.01.2014 за участю понятих, та у присутності боржника, здійснено вихід на місце виконання виконавчого документа, де встановлено, що рішення суду ОСОБА_1 не виконується, про що складено відповідний акт (а.с.104-105). При цьому, зі змісту акта вбачається, що ОСОБА_1 стверджував про виконання ним рішення у повному обсязі, однак не надав будь-яких документів, підтверджуючих проведення перебудови реконструйованої квартири у відповідності до погодженої проектної документації.
Враховуючи наведене, виконавцем 15.03.2018 винесено постанову про накладення штрафу на ОСОБА_1 у зв`язку із невиконанням ним рішення у розмірі 1700 грн, зобов`язано позивача виконати рішення суду протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення (а.с.106-107).
Надалі, 26.03.2018, з метою встановлення факту виконання позивачем рішення суду, старший державний виконавець ОСОБА_2 звернувся до Державної архітектурно-будівельної інспекції України із вимогою №8126, у якій просив повідомити про здійснення боржником перебудови реконструйованої квартири (а.с.108). Вказану вимогу Державною архітектурно-будівельною інспекцією України направлено для розгляду та надання відповіді в межах компетенції Управлінню з питань Державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради (а.с.109-110). У відповідь, виконавцем отримано листа від 02.05.2018 №13-32-17/513, у якому зазначено про те, що при виході на об`єкт, візуальним оглядом робіт з нового будівництва чи реконструкції виявлено не було, а також, з метою отримання інформації щодо проведення перебудови реконструйованої квартири ОСОБА_1 , виконавцю рекомендовано звернутись до експертної організації для отримання відповідного висновку (а.с.112-113).
Старшим державним виконавцем 11.05.2018 повторно здійснено вихід на місце виконання виконавчого листа №0907/2-70/2011 від 15.01.2014, у результаті якого встановлено невиконання боржником рішення суду (а.с.114), внаслідок чого, цього ж дня винесено постанову про накладення штрафу за невиконання рішення у розмірі 3 400 грн та повторно зобов`язано ОСОБА_1 виконати таке рішення протягом десяти робочих днів (а.с.115-116).
Згідно із копією постанови від 23.11.2018 ВП №42552908 про закінчення виконавчого провадження (а.с.13-14), старшим державним виконавцем встановлено, що згідно наданого позивачем висновку технічного експерта щодо відповідності збудованого житлового будинку проектній документації на АДРЕСА_2 від 10.08.2018, об`єкт «Реконструкція з добудовою кв. АДРЕСА_1 » відповідає проектній документації РП-176-06, розробленій ТзОВ «ФІДІЙ і К» м. Івано-Франківськ, 2006 року, і погоджено головним архітектором м. Івано-Франківська п. І.Гаркотом, як конструктора робочого проекту розробленого ПП «АТЕЛЬЄ АРХІТЕКТУРИ» згідно виданого будівельного паспорта 24.07.2002 №1172 на основі рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №226 від 18.06.2002 (а.с.118-133). Враховуючи наведене, керуючись вимогами пункту 9 частини 1 статті 39, статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження», постановлено виконавче провадження з виконання виконавчого листа №0907/2-70/2011 від 15.01.2014 закінчити.
Разом з цим, 23.11.2018 старшим державним виконавцем прийнято постанови про стягнення виконавчого збору в розмірі 7 446 грн та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в розмірі 200 грн (а.с.8-11).
Враховуючи зазначені рішення судів, ОСОБА_1 , з метою захисту своїх порушених прав, звернувся із даним позовом до Івано-Франківського окружного адміністративного суду.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних правовідносин.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує положення Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України та Законів України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (надалі, також - Закон №1404-VIII) та від 21.04.1999 №606-XIV (надалі, також Закон №606-XIV).
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 №606-XIV у редакції від 02.03.2014 чинній, на момент відкриття виконавчого провадження, встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 25 Закону №606-XIV державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.
Згідно із вимогами частини 5 статті 12 цього Закону, сторони зобов`язані протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником.
При цьому, частинами 1 та 3 статті 27 Закону №606-XIV визначено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною 2 статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.
У разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.
Вказані положення узгоджуються і з приписами частини 9 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII у редакції від 10.11.2018 чинній, на момент винесення виконавцем оскаржених постанов.
Відповідно до пункту 7 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (який набрав чинності 05.10.2016), виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.
Отже, починаючи з 05.10.2016, виконавчі дії в межах даного виконавчого провадження підлягали здійсненню відповідно до Закону №1404-VIII.
Частинами 1 та 3 статті 27 Закону №1404-VIII у редакції від 10.11.2018 встановлено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи.
Разом з цим, у відповідності до статті 42 Закону №1404-VIII, кошти виконавчого провадження складаються, зокрема, і з стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України. На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.
Види та розмір витрат виконавчого провадження затверджено наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 №2830/5, пунктами 1-10 розділу І якого до видів таких витрат віднесено, зокрема: виготовлення документів виконавчого провадження (папір, копіювання, друк документів, канцтовари); пересилання документів виконавчого провадження (конверти, знаки поштової оплати (марки), послуги маркувальної машини, послуги поштового зв`язку); плата за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію статті 8 Закону України № 1404-VIII «Про виконавче провадження» плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження; інші витрати виконавчого провадження, здійснені під час проведення виконавчих дій.
Підсумовуючи наведене, суд зазначає, що зі змісту наведених правових норм Законів №606-XIV та №1404-VIII у редакціях, чинних як на момент відкриття виконавчого провадження так і на час винесення оскаржених постанов, вбачається, що визначальною умовою для звільнення ОСОБА_1 від сплати виконавчого збору, а також, витрат пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, є самостійне, повне виконання ним рішення суду до початку примусового його виконання, тобто у межах семиденного строку, визначеного державним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження від 18.03.2014 ВП №42552908, а також, письмове повідомлення виконавця про таке виконання протягом трьох робочих днів, відповідно до приписів частини 5 статті 12 Закону №606-XIV.
При цьому, слід звернути увагу позивача на те, що частиною 5 статті 27 Закону №1404-VIII та частиною 2 статті 27 Закону №606-XIV, якими визначено перелік підстав, за яких виконавчий збір не стягується, виконання рішення суду боржником самостійно після початку примусового виконання рішення виконавцем до таких підстав не віднесено. Так само, Законами №1404-VIII та №606-XIV не встановлено і жодних умов, які дозволяли б звільняти боржника від сплати витрат виконавчого провадження.
Водночас, відповідно до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 21.05.2012 №5 «Про внесення змін до постанови Пленуму ВАСУ від 13.12.2010 року №3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби», виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання. Для застосування виконавчого збору виконавець приймає постанову, яка, у разі її невиконання самостійно, виконується примусово в установленому Законом України «Про виконавче провадження» порядку.
Разом з цим, як зазначив Верховний Суд у постанові від 04.10.2018 по справі №819/2389/15, невиконання боржником у встановлений строк рішення суду в добровільному порядку є підставою для примусового виконання такого рішення, що, в свою чергу, тягне за собою застосування специфічних санкцій майнового характеру, а саме - стягнення виконавчого збору та інших витрат виконавчого провадження. При цьому Закон не ставить можливість застосування таких санкцій у залежність від фактичного вчинення державним виконавцем дій, спрямованих на примусове виконання рішення суду.
Отже, бездіяльність позивача, що проявилась у невиконанні рішення суду самостійно в межах семиденного строку після отримання повідомлення про відкриття виконавчого провадження, зумовила необхідність примусового його виконання, що є безумовною підставою для стягнення з боржника - ОСОБА_1 виконавчого збору та інших витрат виконавчого провадження.
При цьому, варто зазначити, що Законами №1404-VIII та №606-XIV не встановлено вичерпного переліку заходів, які можуть вживатись виконавцем для примусового виконання рішення. Так, враховуючи документально підтверджені виходи виконавця за місцезнаходженням квартири позивача, яка підлягала перебудові, а також його звернення із вимогами до Державної архітектурно-будівельної інспекції України та Управління державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, суд погоджується із твердженням представника відповідача в частині здійснення державним виконавцем заходів, необхідних для забезпечення виконання ОСОБА_1 рішення суду та належного підтвердження такого виконання. Тому, винесення в даному випадку постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, на переконання суду, є підставним та обґрунтованим. Окрім цього, суд звертає увагу позивача на те, що обов`язок повідомлення виконавця про повне чи часткове виконання рішення суду Законами №1404-VIII та №606-XIV покладено саме на сторін виконавчого провадження.
Також, не погоджуючись із твердженням позивача стосовно протиправності оскаржених постанов, з огляду на їх винесення при вирішенні питання про закриття виконавчого провадження, а не при його відкритті, суд зазначає таке.
Так, частиною 4 статті 27 Закону №1404-VIII у редакції, чинній на момент винесення постанов визначено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
В той же час, відповідно до частини 3 статті 40 Закону №1404-VIII, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом
З урахуванням наведеного, виконавець не позбавлений можливості виносити постанову про стягнення виконавчого збору після закінчення виконавчого провадження. Разом з цим, будь-яких вимог стосовно строків винесення виконавцем постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження вимоги чинного законодавства не містять. Відтак, доводи позивача в цій частині є безпідставними та не обґрунтованими.
Враховуючи встановлені обставини та висновки суду, невиконання ОСОБА_1 самостійно у визначений виконавцем семиденний термін рішення суду шляхом перебудови реконструйованої квартири, неповідомлення виконавця про фактичне добровільне виконання рішення у межах встановленого Законом строку, а також, з огляду на відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів, що свідчили б про протилежне, державний виконавець при здійсненні заходів примусового виконання рішення та винесенні оскаржених постанов про стягнення виконавчого збору і витрат виконавчого провадження діяв підставно, правомірно та в межах повноважень, що жодним чином не спростовано позивачем, а відтак, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 такими, що не підлягають задоволенню.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статями 241-246, 250, 268, 271, 272, 287, 295, 297, пункту 3 Прикінцевих положень та підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:
В задоволенні позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів, з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Строк подання апеляційної скарги не може бути поновлено.

Згідно із пунктом 3 Прикінцевих положень КАС України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк апеляційного оскарження продовжується на строк дії такого карантину.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ;

Відповідач Південно-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції, адреса: вул. Грюнвальдська, буд. 11, м. Івано-Франківськ, 76018, .

Суддя /підпис/ Тимощук О.Л.