Справа № 200/14515/19-а
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2020-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2020 року справа №200/14515/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Гаврищук Т.Г.,

суддів Блохіна А.А.,

Ястребової Л.В.

за участю секретаря судового засідання Кобець О.А.,

за участю сторін по справі:

позивач: Мокрий Г. ОСОБА_1 .

відповідач: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року в справі №200/14515/19-а (головуючий І інстанції Кочанова П.В., повний текст рішення складено та підписано 18 лютого 2020 року в м. Слов`янськ) за позовом ОСОБА_2 до Великоновосілківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Великоновосілківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення від 29 листопада 2019 року за № 1965 про відмову у перерахунку пенсії відповідно до ст. 43 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; зобов`язання з урахуванням підтвердженої суми заробітної плати в період роботи з 05 вересня 1990 року по 25 листопада 2003 року, повторно розглянути заяву від 21 листопада 2019 року про перерахунок пенсії відповідно до ст.43 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення яким задовольнити позов в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Позивач зазначив, що висновки суду протирічать позиції Європейського суду з прав людини. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупованою владою, повинні визнаватись якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Крім того, судом першої інстанції не взято до уваги відомості про суми отриманих виплат заробітної плати за період з 01.01.1999 року по червень 2000 року включно, які розміщені не веб порталі офіційному сайті управління пенсійного фонду.

Відповідач, у судове засідання не прибув, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач громадянин України є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 25.09.2018 року №1443-48397. Згідно пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 від 12.03.2018 року за № НОМЕР_2 позивач є пенсіонером по інвалідності 3 групи загального захворювання.

Позивач через Веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України звернувся 21.11.2019 року до відповідача з заявою №1965 щодо перерахунку пенсії по заробітку відповідно до ст.43 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням від 29.11.2019 року № 1965 позивачу відмовлено в перерахунку пенсії згідно ст.43 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Своє рішення відповідач обґрунтовував тим, що позивачем для перерахунку були надані наступні документи: заяву №1965 від 21.11.2019 року, довідку про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000 №23-1/1-17/19069 від 10.06.2019, видану Центральним Республіканським Банком Донецької Народної Республіки, рішення суду -№237/4726/19 від 11.09.2019 про встановлення факту належності архівної довідки про заробітну плату №23-1/1-17/19069, копії паспорту, ідентифікаційного коду, трудової книжки. Місцезнаходженням Центрального Республіканського Банку Донецької Народної Республіки є м.Донецьк, архіви якого знаходяться на території, непідконтрольній українській владі. Оскільки підприємство не пройшло перереєстрацію на Україні, для проведення перерахунку немає підстав згідно ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», якою визначено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною з вищезазначеного закону є недійсним і не створює правових наслідків. В уточнюючій довідці, виданій ЦРБ ДНР наявні реквізити невизнаної держави, яка знаходиться на території, тимчасово непідконтрольній українській владі. У зв`язку з чим, зазначена довідка не може бути врахована управлінням при перерахунку пенсії.

У довідці про заробітну плату позивача №23-1/1-17/19068 від 10.06.2019, видану Центральним Республіканським Банком Донецької Народної Республіки, наведені відомості про заробітну плату, яка враховується при обчисленні пенсії, за період 1990р.-1995р..

У довідці про заробітну плату позивача №23-1/1-17/19069 від 10.06.2019, видану Центральним Республіканським Банком Донецької Народної Республіки, наведені відомості про заробітну плату, яка враховується при обчисленні пенсії, за період 1996р.-2000р..

У наведених довідках зазначено про те, що вони видані на підставі особистих рахунків за 1990-2000р.

Рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 11.09.2019р. у справі №237/4726/19 встановлено факт належності позивачу архівної довідки про заробітну плату для обчислення пенсії №23-1/1-17-19068 від 10.06.2019 року за 1990-1995 роки, які містять відомості про розмір заробітної плати за період роботи з вересня 1990 року по червень 2000 року.

Наведені обставини сторонами не оспорюються. Спірним питанням при розгляді даної справи є правомірність відмови в перерахунку пенсії позивачу на підставі довідок про заробітну плату, що видані на непідконтрольній українській владі території, які вважаються недійсними та не створюють правових наслідків.

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон № 1058).

Частиною 1 статті 43 Закону №1058 встановлено, що перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

За приписами частини 2 цієї статті для перерахунку пенсій, призначених до набрання чинності цим Законом, враховується заробітна плата (дохід), з якої було раніше обчислено пенсію, за документами, наявними в пенсійній справі, або за вибором пенсіонера - заробітна плата (дохід) за період, передбачений абзацом першим частини першої статті 40 цього Закону. При цьому заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається відповідно до частини другої статті 40 цього Закону із застосуванням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за 2002 рік.

Відповідно до частини першої статті 40 Закону №1058 для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами у період до 1 січня 2016 року або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року незалежно від перерв.

Порядок подання та перелік документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсій передбачений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затв. постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі Порядок №22-1).

Пунктом 2.1 Порядку №22-1 передбачено, що за бажанням пенсіонера ним може подаватися довідка про заробітну плату до 30 червня 2000 із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Відповідно до п. 2.10 Порядку№22-1 довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

З трудової книжки позивача НОМЕР_3 вбачається наступне:

- запис № 11, 05.09.1990 року позивач прийнятий в Донецьке обласне управління інкасації на посаду водія третього класу дільниці інкасації при відділі Агропромбанку в м.Мар`їнка (наказ №205 від 05.09.1990 року);

- запис №12, на підставі наказу Держбанку СРСР №23 від 31.07.1991 року, Донецьке обласне управління інкасації передано в структуру Донецького облуправління Держбанку СРСР (наказ №46 від 20.08.1991 року),

- запис №13, на підставі наказу Національного банку України №7 від 24.09.1991 року Донецьке облуправління Держбанку СРСР вважати Донецьке облуправління Національного банку України (наказ №19 від 01.10.1991 року);

- запис №14 присвоєна кваліфікація водія другого класу;

- запис №15 присвоєна кваліфікація водія першого класу;

- запис №16 позивача переведено на посаду в.о. начальника дільниці інкасації та перевезення цінностей м.Мар`їнки;

- запис №17 позивач призначений на посаду начальника інкасації та перевезення цінностей м.Мар`їнки;

-запис № 18 на підставі наказу №194-к від 14.08.1998 року по облуправлінню дільницю інкасації та перевезення цінностей м.Маріїнка вважати дільницею перевезення цінностей та інкасації м.Мар`їнка;

- запис №21, відповідно до наказу Національного банку України від 20.03.2001 року №15 Донецьке обласне управління Національного банку України перейменовано на Управління Національного банку України в Донецькій області.

- запис №23 позивач звільнений у зв`язку із скороченням штату працівників п.1 ст.40 КЗпП України.

Період роботи позивача, зазначений у довідках №23-1/1-17/19068, №23-1/1-17/19069 від 10.06.2019р. співпадають із записами в трудовій книжці позивача.

У наведених довідках зазначено також про те, що вони видані на підставі особистих рахунків за 1990-2000р.

Крім того, рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 11.09.2019р. у справі №237/4726/19 ( набрало законної сили 12.10.2019р.) встановлено факт належності позивачу архівної довідки про заробітну плату для обчислення пенсії №23-1/1-17-19068 від 10.06.2019 року за 1990-1995 роки, які містять відомості про розмір заробітної плати за період роботи з вересня 1990 року по червень 2000 року.

Цим рішенням суду також встановлено, що згідно копії листа Національного банку України №61-0018/19813 від 11 квітня 2019 року позивачу було відмовлено у видачі довідки про заробітну плату за період роботи з 1990 по 200 роки в Агропромбанку м. Мар`їнка, Донецькому управлінні Держбанку СРСР та Управлінні Національного банку України в Донецькій області у зв`язку з тим, що документи вказаних банківських установ не передані на архівне зберігання до Національного банку України.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, відмову прийняти довідку про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000 р. №23-1/1-17/19069 від 10.06.2019, видану Центральним Республіканським Банком Донецької Народної Республіки, пенсійний орган обґрунтував неможливістю перевірити достовірність наданої інформації. Крім того, оскільки підприємство не пройшло перереєстрацію на Україні, для проведення перерахунку немає підстав згідно ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», якою визначено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною з вищезазначеного закону є недійсним і не створює правових наслідків.

Наведений висновок відповідача, з яким погодився суд першої інстанції, колегія суддів вважає помилковим з огляду на наступне.

Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №1085-р, м. Донецьк відноситься до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України від 15.04.2014 №1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі - Закон № 1207-VII) тимчасово окупованою територією визначено сухопутну територію Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій;

Згідно з частинами першою та другою статті 4 Закону №1207-VII на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Частиною першої статті 17 Закону №1207-VII передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені Законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Згідно із статтею 18 Закону №1207-VII громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та прав на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Правовий статус органів та посадових осіб, які діють на території України та створені і проводять свою діяльність не у відповідності із законодавством України, визначено, зокрема, Законом № 1207-VII.

Згідно із частинами першою - третьою статті 9 Закону №1207-VII передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом з цим, слід зазначити, що у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

При цьому, у виняткових випадках визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає можливим застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на території проведення антитерористичної операції, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає, що неврахування наданих позивачем довідок є порушенням конституційних прав позивача на отримання належного пенсійного забезпечення.

Необхідність застосування наведених загальних принципів («Намібійські винятки») у подібних правовідносинах викладена у постановах Верховного суду від 04 березня 2020 року у справі №235/2008/17, від 08 квітня 2020 року у справі №242/1568/17.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на те, що трудовий стаж за спірний період, позивач набув у період, коли населений пункт, на території якого підприємство здійснювало свою діяльність, перебувало під контролем української влади.

Те, що відповідач через проведення АТО позбавлене можливості провести перевірку достовірності наданої інформації, на думку колегії суддів, не покладає надмірного тягаря та обов`язку на позивача.

Окрім того, відповідачем не було взято до уваги відомості про суми отриманих позивачем виплат заробітної плати, за період з січня 1999р. по червень 2000р., що розміщені на офіційному сайті Управління пенсійного фонду України, які співпадають з даними, зазначеними у спірних довідках..

За таких обставин, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи відповідача стосовно неврахування спірних довідок для здійснення перерахунку пенсії позивачу.

Застосування судом першої інстанції правових висновків, викладених у постанові Верховного суду 30 вересня 2019 року у справі №754/11370/16-а, колегія суддів вважає помилковим, оскільки ці справи не є тотожними.

Як вбачається з постанови Верховного суду 30 вересня 2019 року у справі №754/11370/16-а, судом було встановлено , що довідка про зарплату для обчислення пенсії не має номеру, за яким її видано, а також встановлено її невідповідність даним про зарплату, зазначеним у розрахункових листах, тобто довідка містить сумнівні відомості.

У спірних правовідносинах, жодного доказу щодо невідповідності спірних довідок судом не встановлено. В свою чергу, позивачем було надано Витяг з роздруківки з особистого кабінету офіційного сайту УПФУ, яким підтверджуються відомості зазначені у довідці про №23-1/1-17/19069 від 10.06.2019 р. про заробітну плату позивача за період з січня 1999р. по червень 2000р..

На підставі вищенаведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, що є підставою для скасування рішення та прийняття нового рішення.

Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року в справі № 200/14515/19-а задовольнити.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року в справі №200/14515/19-а скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Великоновосілківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення від 29 листопада 2019 року за № 1965 про відмову у перерахунку пенсії відповідно до ст. 43 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; зобов`язання з урахуванням підтвердженої суми заробітної плати в період роботи з 05 вересня 1990 року по 25 листопада 2003 року, повторно розглянути заяву від 21 листопада 2019 року про перерахунок пенсії відповідно до ст.43 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Великоновосілківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 29 листопада 2019 року за № 1965 про відмову ОСОБА_2 у перерахунку пенсії відповідно до ст. 43 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Зобов`язати Великоновосілківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 21 листопада 2019 року про перерахунок пенсії відповідно до ст.43 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з урахуванням висновків суду.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Великоновосілківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (85500, Донецька область, смт Велика Новосілка, вул.Центральна, 103, ) на користь ОСОБА_2 (реєстрація ВПО: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) суму судового збору у розмірі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп.

Вступна та резолютивна частина постанови прийнята у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 28 квітня 2020 року.

Постанова у повному обсязі складена у нарадчій кімнаті 28 квітня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 28 квітня 2020 року та підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

Л.В. Ястребова