Справа № 826/27715/15
Суддя: Данилевич Н.А.
Дата ухвалення: 2020-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
Іменем України

29 квітня 2020 року
Київ
справа №826/27715/15
адміністративне провадження №К/9901/23080/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді (судді-доповідача) Данилевич Н.А.,

суддів Смоковича М.І.,

Шевцової Н.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Начальника Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України полковника Працкова Сергія Анатолійовича на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 грудня 2016 року (головуючий суддя Добрянська Я.І.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2017 року (головуючий суддя Твердохліб В.А., судді Бужак Н.П., Костюк Л.О.) у справі

за позовом ОСОБА_1

до Начальника Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України полковника Працкова Сергія Анатолійовича, Центру забезпечення службової діяльності Міністерства Оборони та Генерального Штабу Збройних Сил України

про скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,
у с т а н о в и в :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2015 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Начальника Центру забезпечення службової діяльності Міністерства Оборони та Генерального Штабу Збройних Сил України полковника Працкова Сергія Анатолійовича (далі відповідач) про скасування наказу «Про відшкодування шкоди, заподіяної державі наслідками дорожньо-транспортної пригоди з автомобілем УАЗ-31514 військовий номер НОМЕР_1 » від 16.09.2015 №494 в частині пунктів 1-3, які стосуються солдата ОСОБА_1 ; зобов`язання відповідача вчинити необхідні дії по поверненню солдату ОСОБА_1 утриманих за скасованим наказом сум грошового забезпечення.

Позивач вважає, що притягнення його до дисциплінарної відповідальності є неправомірним, а безпосередньо наказ начальника Центру забезпечення службової діяльності Міністерства Оборони та Генерального Штабу Збройних Сил України полковника ОСОБА_2 прийнятий із порушенням норм чинного законодавства, є необґрунтованим та безпідставним, а тому підлягає скасуванню.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 грудня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2017 року, адміністративний позов задоволено у повному обсязі.

Скасовано наказ начальника Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних сил України полковника ОСОБА_2 "Про відшкодування шкоди, заподіяної державі наслідками дорожньо-транспортної пригоди з автомобілем УАЗ-З1514 військовий номер НОМЕР_2 " від 16.09.2015 № 494 в частині пунктів 1-3, які стосуються солдата ОСОБА_1 .

Зобов`язано начальника Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних сил України полковника Працкова С.А. вчинити необхідні дії по поверненню солдату ОСОБА_1 утриманих за скасованим наказом в частині сум грошового забезпечення.

Ухвалюючи рішення у справі, суди зазначили, що службовим розслідуванням не встановлено, що саме з вини ОСОБА_1 заподіяно шкоду державі, а лише зазначено, що причинами та умовами, які сприяли скоєнню ДТП, стало недотримання позивачем вимог пункту 12.1 та 12.2 правил дорожнього руху. Поряд з цим, командування Центру всупереч пункту 17 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 №243/95-ВР, вирішило не призначати власного службового розслідування з метою встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб. Суди також зазначили, що факт прийому передачі наявними у справі доказами не спростовується, але оскільки передача автомобіля відбувалася у зв`язку із виключними обставинами під час проведення антитерористичної операції, то суди наголосити на тому, що під час вказаних обставин у позивача фактично було відсутня можливість перевірити справність вказаного автомобіля. Також суди звернули увагу на те, що в установленому законом порядку не вирішено питання щодо встановлення вини позивача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди та порушенні Правил дорожнього руху. Також суди дійшли висновку, що позивачем не пропущено строк звернення з адміністративним позовом до суду.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечень)
28 березня 2017 року до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга Начальника Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України полковника Працкова Сергія Анатолійовича на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 грудня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2017 року, в якій відповідач просить скасувати вказані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

На обґрунтування поданої касаційної скарги скаржник зазначає, що судами не вирішено питання дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом, оскільки відповідної ухвали щодо цього питання постановлено не було. Вказує, що на оскарження спірного у цій справі наказу позивач мав один місяць, зі спірним наказом останній був ознайомлений 16.09.2015, а до суду з позовом звернувся наприкінці грудня 2015. Скаржник вважає, що посилання судів на оскарження цього наказу до Міністра оборони України не узгоджується з положеннями ст.ст. 88, 110, 111 Дисциплінарного статуту, адже позивач мав вибір оскаржити цей наказ або до суду, або ж до старшого начальника. Також скаржник зазначає, що судами належним чином не досліджено положення п. 13 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 №243/95, щодо фактичного використання транспортного засобу солдатом ОСОБА_1 . Вказує, що за п. 13 вказаного Положення військовослужбовець несе повну матеріальну відповідальність у разі знищення, псування військового майна, переданого йому не тільки під звіт, а й для використання.

Ухвалою Верховного Суду від 28 квітня 2020 року зазначену адміністративну справу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 31.03.2014 між Міністерством оборони України в особі ТВО начальника Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України полковника ОСОБА_3 , з одного боку, та громадянин України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , солдат, з іншого боку укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України. За яким Позивач прийнятий на військову службу, яку проходить у військовому званні солдат в Центрі забезпечення службової діяльності Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних сил України.

Водій 2 автомобільного відділення 2 автомобільного взводу 2 автомобільної колони Центру солдат ОСОБА_1 закріплений за автомобілем УАЗ-З1514, військовий номер НОМЕР_2 наказом начальника Центру №143 від 05.05.2015 та прийняв даний автомобіль згідно акту №514 форми ОЗ-І від 05.05.2015 без недоліків, про що розписався в даному акті та паспорті (формулярі) даного автомобіля.

На підставі наказу начальника центру від 04.05.2015 №125 позивач 04.05.2015 вибув у відрядження в розпорядження керівника штабу АТО, а наказом №143 від 05.05.2015 ОСОБА_1 закріплений за автомобілем УАЗ - 31514 військовий номер НОМЕР_1 .

Інспектором відділення ВТБДР Жуков А.М. складено протокол про адміністративне правопорушення серія ПД №003208 про те, що громадянин ОСОБА_1 , керуючи автомобілем УАЗ 3151, номерний знак НОМЕР_1 , 10.07.2015 близько 00.00 год скоїв ДТП внаслідок чого, даний автомобіль згорів, відновленню не підлягає, місце скоєння ДТП: Донецька обл., м. Авдіївка, вул. Чапаєва, 21, чим порушив вимоги п. 2.3 «б», 12.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 124 КУпАП.

Донецьким зональним відділом Військової служби правопорядку по факту дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 10.07.2015 в зоні Антитерористичної операції за участю автомобіля Центру УАЗ-З1514 військовий номер НОМЕР_1 під керуванням солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 проведено службове розслідування від 16.08.2015.

За висновками акту службового розслідування встановлено, що однією з причин ДТП є неналежне виконання службових обов`язків водієм солдатом ОСОБА_1 , який, будучи військовою службовою особою згідно займаної посади, в порушення вимог п.12.1 та 12.2 Правил дорожнього руху не врахував стан транспортного засобу, вибору безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. Відповідно п. 4.4 Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міноборони від 15.03.2004 №82, командуванню Центру доручено прийняти рішення про покарання винних та прийняти згідно встановленому порядку рішення про відшкодування нанесених державі збитків.

Начальником Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального Штабу Збройних Сил України (з адміністративно-господарської діяльності) 16.09.2015 видано наказ «Про відшкодування шкоди, заподіяної державі наслідками дорожньо-транспортної пригоди з автомобілем УАЗ-31514 військовий номер НОМЕР_1 », за яким на позивач накладено дисциплінарне стягнення догана; за порушення ст.ст.11, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України притягнуто позивача до повної матеріальної відповідальності в розмірі 76387,60 грн.

Із витягу з наказу начальника Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних сил України (з адміністративно-господарської діяльності) від 24.12.2015 №737 «Про результати проведення службового розслідування з метою з`ясування порядку закріплення службового автомобіля УАЗ-31514 військовий номерний знак НОМЕР_1 » вбачається, що на виконання наказу начальника Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України від 01 грудня 2015 року № 677 «Про призначення службового розслідування з метою з`ясування порядку закріплення службового автомобіля УАЗ 31514, військовий номерний знак НОМЕР_2 », офіцером юридичного відділу Центру старшим лейтенантом юстиції ОСОБА_4 було проведено службове розслідування.

За результатами службового розслідування, проведеного Донецьким зональним відділом Військової служби правопорядку по факту дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 10.07.2015 року в зоні Антитерористичної операції за участю автомобіля Центру УАЗ-31514, військовий номер НОМЕР_2 , під керуванням солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 встановлено, що автомобіль Центру УАЗ- НОМЕР_4 , військовий номер НОМЕР_2 ,, за рішенням ЗНГШ від 03.10.2014 року №21769/С був направлений разом із водієм в зону проведення АТО для забезпечення діяльності Головного управління оперативного забезпечення Збройних Сил України.

З метою ротації особового складу 04.05.2015 на заміну водію автомобіля Центру УАЗ-31514, військовий номер НОМЕР_1 , був направлений у розпорядження керівника штабу АТО солдат військової служби за контрактом ОСОБА_1 , який зобов`язаний був прийняти даний автомобіль у попереднього водія солдата ОСОБА_5 , про що заповнити відповідний акт форми 03-1.

Також встановлено, що відповідно до наказу начальника Центру (по технічній частині) від 05.05.2015 №143, автомобіль Центру УАЗ-31514, військовий номер НОМЕР_2 , був закріплений за водієм солдатом військової служби за контрактом ОСОБА_1 на підставі рапорту начальника 2 автомобільної колони. Пунктом 2 даного наказу начальнику 2 автомобільної колони доручено організувати прийом передачу автомобіля водію із складенням акту форми 03-1.

Відповідно до наявного в Центрі Акту №514 (форма 03-1) від 05.05.2015 встановлено, що автомобіль зданий водієм солдатом ОСОБА_5 та прийнятий водієм солдатом ОСОБА_1 без недоліків, про що містяться підписи водіїв та засвідчено комісією у складі голови комісії - старшого лейтенанта ОСОБА_6 та членів комісії - старшого лейтенанта ОСОБА_7 , лейтенанта ОСОБА_8 та молодшого лейтенанта ОСОБА_9 . Акт затверджений заступником начальника Центру з озброєння підполковником ОСОБА_10 .

Також в ході проведення службового розслідування з пояснень старшого лейтенанта ОСОБА_6 , старшого лейтенанта ОСОБА_7 , лейтенанта ОСОБА_8 та молодшого лейтенанта ОСОБА_9 встановлено, що вони не були присутні при здійсненні прийому-передачі автомобіля Центру УАЗ- НОМЕР_4 , військовий номер НОМЕР_2 , між водіями, оскільки така обставина відбувалася безпосередньо в зоні АТО, а Акт №514 підписувався комісією в Центрі 06.05.2015, після того як він був доставлений водієм солдатом ОСОБА_5 із зони АТО.

Солдат ОСОБА_1 в своїх поясненнях факт прийому даного автомобіля не заперечує та відмічає що це відбулося в місті Соледар, при цьому він заперечує той факт, що він розписувався в будь-якому документі за прийом автомобіля.

Таким чином в ході розслідування встановлено, що організація прийому - передачі автомобіля УАЗ- НОМЕР_4 , військовий номер НОМЕР_2 , від водія солдата ОСОБА_5 до водія солдата ОСОБА_1 у зв`язку із виключними обставинами, пов`язаними з проведенням АТО, була організована та проведена комісією формально з порушенням вимог керівних документів, так як комісія не була присутньою під час цієї дії та покладалася суто на водіїв.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-XII, встановлено, що порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України та іншими нормативно-правовими актами.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг, визначені Законом України від 24 березня 1999 року №551-XIV «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі Закон України №551-XIV).

За приписами статті 45 Закону України №551-XIV у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Положеннями ст.83 Закону України №551-XIV визначено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Відповідно ст.84 Закону України №551-XIV прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Підстави, порядок призначення і проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, які допустили правопорушення (порушення військової дисципліни та громадського порядку), визначені «Інструкцією про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України», затвердженої наказом Міністра оборони України від 15 березня 2004 року №82, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 березня 2004 року за №385/8984 (у редакції, чинній на час виникнення між сторонами спірних відносин, далі - Інструкція №82)

Згідно п.1.2 Інструкції №82 службове розслідування проводиться у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, що загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення або заподіяло матеріальну чи моральну шкоду; невиконання або недбалого ставлення до виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини; неправомірного застосування військовослужбовцем фізичної сили, зброї або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільного населення; порушення правил несення вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити тяжкі наслідки; недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів. Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових осіб.

Пунктом 13 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року №243/95-ВР (далі Положення №243/95-ВР), передбачено, що військовослужбовці несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі знищення військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.

Пунктом 17 Положення №243/95-ВР установлено, що командири підрозділів та інші посадові особи про наявні факти заподіяння матеріальної шкоди зобов`язані негайно подати рапорт командиру (начальнику) військової частини.

У разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. У необхідних випадках цей термін може бути продовжено вищим за підлеглістю командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Розслідування не проводиться, якщо причини, розмір шкоди та винних осіб встановлено в ході ревізії (перевірки), інвентаризації, дізнання, попереднього слідства або судом.

За висновками ревізії (перевірки), інвентаризації, органу дізнання, попереднього слідства або суду командир (начальник) військової частини в п`ятиденний термін з дня одержання такого висновку видає наказ про стягнення з винної особи відповідної суми.

Згідно з пунктом 19 Положення №243/95-ВР розслідуванням повинно бути встановлено:

в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка;

якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду;

вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено;

умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду;

чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків;

ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами;

умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки.

У відповідності до приписів частини 3 ст. 99 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Частиною 4 цієї статті установлено, що якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, то для звернення до адміністративного суду встановлюється місячний строк, який обчислюється з дня, коли позивач дізнався про рішення суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з такого.

08 лютого 2020 року набрали чинності зміни до Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України), внесені Законом України від 15.01.2020 № 460-ІХ, за правилом пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина 1 статті 341 КАС України).

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина 2 статті 341 КАС України).

Стосовно посилань скаржника на невирішення судами попередніх інстанцій питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом Суд зазначає, що суди попередніх інстанцій в ухвалених ними судових рішеннях вказали на те, що вказаний строк дотримано позивачем.

Як установлено судами, 16.10.2015 позивач подав скаргу Міністру оборони України, лист-відповідь від центрального управління Військової служби правопорядку (по м. Києву та Київській області) датовану 17.11.2015 останній отримав 24.11.2015, а з адміністративним позов звернувся до суду 21.12.2015.

Колегія суддів погоджується з таким висновок, з огляду на те, що позивачем обрано досудовий порядок врегулювання спору, після якого останній у відповідності до вимог ч. 4 ст. 99 КАС України (в редакції, чинній на час звернення позивача до суду першої інстанції) в межах одного місяця звернувся до адміністративного суду.

Щодо посилань скаржника на те, що судами попередніх інстанцій належним чином не досліджено положення п. 13 Положення №243/95 щодо фактичного використання транспортного засобу солдатом ОСОБА_1 колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що такі посилання є безпідставними.

Суди попередніх інстанцій зазначили, що у порушення вимог пункту 13 Положення №243/95-ВР командуванням Центру не досліджено належним чином питання, чи дійсно автомобіль УАЗ-31514, військовий номер НОМЕР_5 переданий у користування ОСОБА_1 .

Також командуванням Центру всупереч пункту 17 Положення №243/95-ВР не призначено власного службового розслідування з метою встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Крім того, судами взято до уваги, що в ході проведення службового розслідування, призначеного на виконання наказу начальника Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України від 01 грудня 2015 року №677 «Про призначення службового розслідування з метою з`ясування порядку закріплення службового автомобіля УАЗ 31514, військовий номерний знак НОМЕР_2 », було встановлено, що організація прийому - передачі автомобіля УАЗ- НОМЕР_4 , військовий номер НОМЕР_2 , від водія солдата ОСОБА_5 до водія солдата ОСОБА_1 у зв`язку із виключними обставинами, пов`язаними з проведенням АТО, була організована та проведена комісією формально з порушенням вимог керівних документів, так як комісія не була присутньою під час цієї дії та покладалася суто на водіїв.

Також суди обґрунтовано врахували ті обставини, що в установленому законом порядку не вирішено питання щодо встановлення наявності вини позивача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди та порушенні Правил дорожнього руху.

З огляду на встановлені судами обставини, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що наказ №494 «Про відшкодування шкоди заподіяної державі наслідками дорожньо-транспортної пригоди з автомобілем УАЗ-31514 військовий номер НОМЕР_1 » прийнято в порушення вимог чинного законодавства, а також без урахуванням всіх обставин, що мали значення для прийняття такого рішення.

Крім того, Суд звертає увагу на те, що вказані висновки суду цілком узгоджуються з висновками, наведеними самим відповідачем у наказі начальника Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних сил України (з адміністративно-господарської діяльності) від 24.12.2015 №737 «Про результати проведення службового розслідування з метою з`ясування порядку закріплення службового автомобіля УАЗ-31514 військовий номерний знак НОМЕР_1 ».

Оцінюючи доводи касаційної скарги, Суд виходить з того, що судами першої та апеляційної інстанцій було надано належну правову оцінку доводам, викладеним у позовній заяві та запереченнях проти позову, а також наведеним сторонами під час судового розгляду справи. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваних судових рішень, у касаційній скарзі не зазначено.

Частиною першою статті 350 КАС України (в чинній редакції) передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищенаведене, відповідно до частини 1 статті 350 КАС України Суд касаційної інстанції вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, оскільки судами не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права.

З огляду на викладене, висновки судів першої та апеляційної інстанцій є правильними, обґрунтованими, підстави для скасування судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

п о с т а н о в и в :
Касаційну скаргу Начальника Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України полковника Працкова Сергія Анатолійовича залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 грудня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.

Суддя-доповідач Н.А. Данилевич
Судді М.І. Смокович
Н.В. Шевцова