Справа № 420/2577/20
Суддя: Кравченко М.М.
Дата ухвалення: 2020-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2577/20
УХВАЛА

27 квітня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Кравченка М.М.,

розглянувши в письмовому провадженні заяву Виробничо-сервісної фірми «Гідрогеосервіс» в вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю про забезпечення позову Виробничо-сервісної фірми «Гідрогеосервіс» в вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 21.01.2020 року № 1345-51, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа за позовом Виробничо-сервісної фірми «Гідрогеосервіс» в вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 21.01.2020 року № 1345-51.

В позовній заяві Виробничо-сервісна фірма «Гідрогеосервіс» в вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю просить суд визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДПС в Одеській області від 21.01.2020 року № 1345-51.

24.04.2020 року через канцелярію суду від Виробничо-сервісної фірми «Гідрогеосервіс» в вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю надійшла заява про забезпечення позову. У вказаній заяві позивач просить суд: вжити заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії податкової вимоги від 21.01.2020 року № 1345-51 Головного управління ДПС в Одеській області про сплату суми податкового боргу в розмірі 11633707,50 грн. до набрання судовим рішенням законної сили.

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову заявник вказує, що 13.04.2020 р. позивачем електронною поштою було отримано відзив Головного управління ДПС в Одеській області на вказаний позов щодо оскарження зазначеної податкової вимоги, з якої позивач дізнався, що податковий борг був нарахований відповідачем за результатами проведеної планової документальної перевірки, оформлену актом перевірки, на підставі якого прийняті оскаржувані у справі ППР. Також до цього відзиву були долучені нові ППР від 29.10.2019 р. № , № , № , № , № , підставою для прийняття яких взятий той самий акт перевірки від 24.09.2019 р. № 39/15-32-05-10/20992595 - і які позивач до 13.04.2020 (отримання відзиву на позов) не отримував і не знав про їх існування. 22.04.2020 р. позивач отримав поштою акт від 19.02.2020 р. № 1554/15-32-51-04/20925295 «Про результати камеральної перевірки податкової звітності з податку на додану вартість» (тобто через 2 місяці заміст встановлених законом три робочі дні). З цього акту вбачається, що за оскаржуваним позивачем в суді (справа № 420/504/20) ППР № від 29.10.2019 р. з нарахування підприємству штрафу з податку на додану вартість на суму 1783324,48 грн., яке в даному випадку є неузгодженні а також оскаржуваною в суді податковою вимогою від 21.01.2020 р. № 1345-51, однією з-підстав якої є зазначене ППР № 9 від 29.10.2019 р. - ГУ ДПС в Одеській області не внесло відповідні зміни у облікові дані ІКП позивача, через що виявилось, що сплачені позивачем поточні грошові зобов`язання з ПДВ за декларацією за грудень 2019 р. від 20.01.2020 р. реєстраційний номер на електронний рахунок ПДВ були зараховані на погашення неузгодженого грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств (так зазначено в акті камеральної перевірки в таблиці) штрафні санкції за ПДВ. Зазначене свідчить, що не внесення до облікових даних ІКП позивача відомостей щодо зупинення дії податкової вимоги спричинить позивачу значну майнову шкоду, оскільки всі поточні зобов`язання, що вже сплачені або будуть перераховані позивачем на електронний рахунок з ПДВ будуть списуватись на погашення цієї податкової вимоги. Позивач вважає, що без вжиття заходів забезпечення позову ще до вирішення справи по суті відповідач стягує з позивача нараховані йому за оскаржуваними ППР грошові зобов`язання без будь-якого рішення суду - через банальне списання грошових коштів з електронного рахунку позивача з ПДВ не на поточні зобов`язання з ПДВ, а на погашення навіть не основного зобов`язання - на погашення штрафу за оскаржуваним ППР і податковою вимогою.

Відповідно до ч.1 ст.150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з ч.2 ст.150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Так, забезпечення позову - це вжиття судом визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Рішенням Конституційного Суду України у справі № 3-рп/2003р від 30.01.2003 року визначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Одним із головних принципів адміністративного судочинства, відповідно до ст.2 КАС України є принцип верховенства права. Відповідно до ст.3 Конституції України та ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права.

Однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, у тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При цьому, для встановлення існування хоча б однієї з названих обставин з метою недопущення зловживань суд зобов`язаний виходити з конкретних доказів.

Однак, заявник не навів та не надав до суду належних та допустимих доказів, які підтверджували хоча б одну з підстав забезпечення позову, чим не дотримався вимог ч.1 ст.77 КАС України згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Згідно з ч.2 ст.151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Разом з цим, у вказаній заяві не було надано належного обґрунтування щодо забезпечення позову в зазначений спосіб.

Також, в наданих матеріалах відсутні очевидні ознаки протиправності спірної податкової вимоги.

Відповідно до положень Розділу 2 Порядку направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 30.06.2017 року № 610 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.07.2017 року за № 902/30770, податкова вимога платнику податків, у якого виник податковий борг, формується контролюючим органом, на який згідно з Кодексом покладається виконання такої функції. Податкова вимога формується у разі, якщо платник податків не сплатив у встановлені Кодексом строки суму: узгодженого грошового зобов`язання; непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному Кодексом. Протягом періоду оскарження суми грошових зобов`язань, визначених контролюючим органом відповідно до Кодексу, податкова вимога з податку, що оскаржується, не надсилається.

Згідно з п.1 Розділу 3 Порядку направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 30.06.2017 року № 610 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.07.2017 року за № 902/30770, податкові вимоги формуються автоматично на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем (далі - ІТС) контролюючих органів.

Відповідно до п.95.3 ст.95 Податкового кодексу України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини. Контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі. Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу. Рішення контролюючого органу підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу та скріплюється гербовою печаткою контролюючого органу. Перелік відомостей, які зазначаються у такому рішенні, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Тобто, заходи щодо стягнення податкового боргу на підставі оскаржуваної вимоги можливі лише на підставі рішення суду, що набрало законної сили.

У вказаній заяві про забезпечення позову позивач фактично висловлює свою незгоду з діями відповідача та отриманими податковими повідомленнями-рішеннями.

Згідно з п.п.56.1-56.2 ст.56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку. У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Відповідно до п.56.18 ст.56 Податкового кодексу України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню. Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору. При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Згідно з п.102.1 ст.102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до п.102.4 ст.102 Податкового кодексу України у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

За таких обставин, у разі незгоди з вказаними податковими повідомлення-рішеннями позивач має право їх оскаржити до суду протягом 1095 днів з моменту їх отримання.

Згідно з п.1 Розділу 6 Порядку направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 30.06.2017 року № 610 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.07.2017 року за № 902/30770, податкова вимога вважається відкликаною: у день, протягом якого відбулося самостійне погашення суми податкового боргу платником податків або органом стягнення у повному обсязі; з дня прийняття контролюючим органом рішення про скасування податкової вимоги; з дня надходження до платника податків податкової вимоги, яка містить зменшену контролюючим органом або за рішенням суду, що набрало законної сили, суму податкового боргу, визначену в раніше направленій податковій вимозі; у день набрання законної сили рішенням суду, яким скасовано суму податкового боргу, визначену у податковій вимозі.

Таким чином, з урахуванням зазначеного, заява Виробничо-сервісної фірми «Гідрогеосервіс» в вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю про забезпечення позову є невмотивованою, оскільки не містить належного обґрунтування та правових підстав для необхідності вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст.154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

З урахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку, що в задоволенні заяви Виробничо-сервісної фірми «Гідрогеосервіс» в вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю про забезпечення позову слід відмовити.

Згідно з ч.5 ст.154 КАС України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ч.8 ст.154 КАС України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено.

Керуючись ст.ст.150, 151, 154, 243, 248 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви Виробничо-сервісної фірми «Гідрогеосервіс» в вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю про забезпечення позову Виробничо-сервісної фірми «Гідрогеосервіс» в вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 21.01.2020 року № 1345-51.

Порядок і строки оскарження ухвали визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.

Ухвала набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.256 КАС України.

Суддя М.М. Кравченко