Справа № 804/4079/16
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2020-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

29 квітня 2020 року

м. Київ

справа №804/4079/16

адміністративне провадження №К/9901/61211/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючий - Стародуб О.П.,

судді - Єзеров А.А., Кравчук В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційний центр «Крок» на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.08.2018р. (судді - Олефіренко Н.А., Білак С.В., Шальєва В.А.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційний центр «Крок» до державного реєстратора приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області про визнання протиправним та скасування рішення,

встановив:

У липні 2016 року ТОВ «Крок» звернулось до суду з позовом, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просило визнати незаконною державну реєстрацію відповідачем права власності за №9732234 відносно нерухомого майна, реєстраційний номер 01, об`єкт нерухомого майна: спортивна зала за адресою : АДРЕСА_2 , яка була вчинена державним реєстратором приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Медяник Вікторією Анатолівною на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 21447480 від 20.05.2015 року 14:04:15.

В обгунтування позовних вимог посилалось на те, що внесення нотаріусом Медяник В.А. до Реєстру запису за №9732234 про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно по АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 суперечило чинному на той час законодавству та порушувало права Товариства.

Зокрема посилалось на те, що на виконання ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.03.2015р. Реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області в Державний Реєстр було внесено запис про виникнення обтяження (заява за №10957893 - рішення суду про заборону здійснення реєстраційних дій) у вигляді заборони вчинення реєстраційних дій відносно нерухомого майна, яке знаходиться по АДРЕСА_2 .

За таких обставин, проведення державної реєстрації прав на таке нерухоме майно мало бути зупинено до скасування накладеного судом обтяження, а отже, подані ОСОБА_1 до державної реєстрації документи могли розглядатися нотаріусом Медяник В.А. тільки після 18.11.2015р., коли зупинення державної реєстрації прав на зазначене нерухоме майно було скасовано.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.11.2017р. позов задоволено.

Визнано незаконними дії державного реєстратора приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Медяник Вікторії Анатоліївни щодо державної реєстрації права власності за №9732234 відносно нерухомого майна, реєстраційний номер 01, об`єкт нерухомого майна: спортивний зал, адреса: АДРЕСА_2 , на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 21447480 від 20.05.2015 р. 14:04:15.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.08.2018р. постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.11.2017р. скасовано та прийнято нову, якою у задоволенні позову відмовлено.

З рішенням суду апеляційної інстанцій не погодився позивач, звернувся з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права просив його скасувати та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

В обгрунтування касаційної скарги, посилається на те, що при вирішенні спору по суті, суд апеляційної інстанції керувався нормами, які не стосувалися спірних правовідносин або не існували на момент виникнення спірних правовідносин. В свою чергу, на думку позивача, судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи, вірно застосовано норми матеріального права та ухвалено законне та обгрунтоване рішення.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач просив у задоволенні касаційної скарги відмовити, а рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права суд приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 05.02.2015р. між ТОВ «Крок» (продавець) та ТОВ «Олімпус Інвест» (покупець) укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Зайченко І.А. за №187, відповідно до якого було продано нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Крім того, 05.02.2015р. вказане майно було передане ТОВ «Олімпус Інвест» в іпотеку Компанії «Filliantra Commerce Ltd» на підставі договору іпотеки від 05.02.2015р. посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Зайченко І.А.

27.02.2015р. зазначене нерухоме майно було передано Компанією «Filliantra Commerce Ltd» в іпотеку Компанії «AP INVEST GROUP Ltd».

20.05.2015р. договір іпотеки було припинено на підставі заяви Компанії «AP INVEST GROUP Ltd» про повний розрахунок, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Скосарєвою В.В. від 20.05.2015р.

20.05.2015р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Медяник В.А. були вчинені нотаріальні дії - посвідчений договір купівлі-продажу об`єкту нерухомого майна, а саме, будівлі спортивного залу, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, укладений між Компанією «FiLLiantra Commerce Ltd.» в особі директора Височина Д.В. та гр. ОСОБА_1

В цей же день, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Медяник В.А. були вчинені реєстраційні дії - як державним реєстратором, прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 21447480 від 20.05.2015р. 41:04:15, та здійснено державну реєстрацію права власності за №9732234 відносно нерухомого майна, реєстраційний номер 01, об`єкт нерухомого майна: спортивний зал за адресою: АДРЕСА_2 за покупцем ОСОБА_1 .

При цьому, в базі даних про реєстрацію заяв і запитів Державного реєстру прав на той час було зареєстровано ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.03.2015р. у справі №804/2991/15 про забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією права власності та інших речових прав відносно об`єкта нерухомого майна, а саме: будівля спортивного залу літ. Б-2, Б-І, загальною площею 1246,4 кв. м, ганки літ. б, б1, б2, сходи літ. б3, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер 01).

Так, згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зазначену заборону вчинення реєстраційних дій на підставі ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.03.2015р. у справі №804/2991/15 щодо об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , у базі даних про реєстрацію заяв і запитів Державного реєстру прав було зареєстровано 08.04.2015р.

18.11.2015р. зазначену заборону вчинення реєстраційних дій, пов`язаних з державною реєстрацією прав на даний об`єкт, було скасовано на підставі ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.11.2015р. у справі №804/2991/15.

Зазначені фактичні обставини також підтверджені листом Міністерства юстиції України №4843/395-0-33-17/19 від 10.02.2017р., надісланим на запит ТОВ ВКЦ «Крок».

Крім того, з даного листа вбачається, що станом на 20.05.2015р. рішення за забороною щодо вчинення реєстраційних дій на підставі ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.03.2015р. у справі №804/2991/15, зареєстрованою 08.04.2015р. в базі даних про реєстрацію заяв і запитів Державного реєстру прав, прийнято не було.

Посилаючись на наявність цієї заборони як на перешкоду для вчинення приватним нотаріусом Медяник В.А., як державним реєстратором, оскаржуваних дій щодо реєстрації 20.05.2015р. права власності за покупцем ОСОБА_1 на підставі посвідченого нею ж договору купівлі-продажу нерухомого майна, а отже, незаконність дій відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Крім того судами встановлено, що на час розгляду справи, рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26.08.2015р. у справі №204/5080/15-ц, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.10.2015р., визнано за ТОВ «Виробничо-комерційний центр «Крок» право власності на нерухоме майно - будівлю спортзалу літ.Б-2, Б1-1, загальною площею 1246,4 кв.м, ганки літ. б, б1, б2, сходи літ.б3, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , та витребувано зазначене нерухоме майно із володіння ОСОБА_1 на користь ТОВ «Виробничо-комерційний центр «Крок».

29.02.2016р., на підставі вищевказаного судового рішення, право власності на вказане нерухоме майно зареєстровано за позивачем.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що приватний нотаріус Медяник В.А., як державний реєстратор, зобов`язана була зупинити розгляд заяви ОСОБА_1 про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 20.05.2015р. - до прийняття рішення щодо заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень стосовно того самого майна, яка надійшла раніше, тобто в порядку черговості їх надходження (в даному випадку, до 18.11.2015р. не мала вчиняти реєстраційних дій).

Суд дійшов висновку, що в порушення зазначених вимог закону, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Медяник Вікторією Анатоліївною як державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено оскаржуваний запис за №9732234 про державну реєстрацію права власності від 20.05.2015 року - тобто, до прийняття рішення за забороною щодо вчинення реєстраційних дій на підставі ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.03.2015р. у справі №804/2991/15, зареєстрованою 08.04.2015р. у базі даних про реєстрацію заяв і запитів Державного реєстру прав.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та приймаючи нову про відмову в позові, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позаплановою перевіркою приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Медяник В.А. від 30.09.2015р. встановлено, що при посвідчені договору купівлі-продажу нерухомого майна нотаріусом виконані правила нотаріального діловодства та Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а державна реєстрація прав під час вчинення спірних нотаріальних дій здійснювалася за безпосередньою участю власника спірного об`єкта нерухомого майна.

Стосовно доводів позивача щодо винесення рішення держаним реєстратором за наявності заборони вчинення реєстраційний дій, суд виходив з того, що з матеріалів справи не встановлено наявність прийнятого державним реєстратором рішення, так само як і відсутність повідомлення власника нерухомого майна про існуючу заборону його відчудження.

Крім того суд виходив з того, що ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.03.2015р. чітко визначено коло осіб на яких розповсюджується дія даної ухвали - державні реєстратори Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції. Водночас, спірні реєстраційні дії проведено нотаріусом, як спеціальним суб`єктом і на нього така заборона не поширювалась.

Розглядаючи справу та приймаючи рішення по суті позовних вимог суди вважали, що між сторонами існує публічно-правовий спір, у зв`язку з чим розгляд даної справи слід здійснювати за правилами адміністративного судочинства.

З такими висновками судів колегія не погоджується з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правові позиції щодо правил віднесення спорів до адміністративної юрисдикції, які полягають в наступному.

«До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.».

Крім того, приймаючи постанову від 04.09.2018р. у справі №823/2042/16 Велика Палата Верховного Суду прийшла до висновку, що оскільки позивач не був заявником стосовно оскаржуваних реєстраційних дій, тобто останні були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляються, окрім вимог про скасування оспорюваного рішення, запису в державному реєстрі прав, також вимоги про визнання недійсними правочинів, на підставі яких прийнято оспорюване рішення, здійснено оспорюваний запис.

При цьому Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що в зазначеній категорії справ вирішуються спори про цивільне право між особами, які вимагають скасування державної реєстрації, й особами, за якими зареєстровано право чи обтяження, а тому мають розглядатися судами господарської або цивільної юрисдикції залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Крім того, у постанові від 05.12.2018р. у справі №757/1660/17-ц Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що розгляд одного спору про право на нерухоме майно або про його обтяження чи вирішення цього спору за правилами цивільного або господарського судочинства не є підставою вважати публічно-правовим і розглядати за правилами адміністративного судочинства інший спір - про скасування рішення чи запису про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно або його обтяження, прийнятого державним реєстратором чи внесеного ним до відповідного державного реєстру на користь одного з учасників цивільної або господарської справи під час її розгляду чи після її вирішення. Ці спори залежно від суб`єктного складу теж мають розглядатися за правилами цивільного або господарського судочинства.

Зважаючи на те, що саме Велика Палата Верховного Суду є судом, уповноваженим вирішувати юрисдикційні спори, колегія суддів не має підстав не погодитися із запропонованим підходом.

Виникнення спірних правовідносин у даній справі зумовлено незгодою позивача з рішенням державного реєстратора про реєстрацію права власності за №9732234 відносно нерухомого майна, реєстраційний номер 01, об`єкт нерухомого майна: спортивна зала за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 .

При цьому позивач не був заявником оскаржуваних реєстраційних дій, а рішення у справі ухвалені без участі ОСОБА_1 , за яким зареєстроване спірне майно, і безпосередньо чиїх прав можуть стосуватись ухвалені у цій справі рішення.

Таким чином, в основі спірних правовідносин лежить спір про право на майно, що унеможливлює його вирішення за правилами адміністративного судочинства.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України (в зазначеній редакції) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (ч. 1 ст. 21 ЦК України).

У постанові від 23.05.2018р. у справі №914/2006/17 Велика Палата Верховного Суду сформувала правовий висновок, відповідно до якого до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта, а останній відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Спір, що розглядається, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки відповідач, приймаючи оскаржуване рішення про реєстрацію права власності на нерухоме майно не мав публічно-правових відносин саме з позивачем. Прийняте відповідачем оскаржуване рішення ухвалене за заявою іншої особи, а не позивача.

Враховуючи те, що позовні вимоги у справі заявлено на поновлення порушеного цивільного права позивача, незважаючи на участь у спорі суб`єкта владних повноважень, колегія суддів дійшла висновку про те, що цей спір не є публічно-правовим, а має вирішуватися судами за правилами ЦПК України.

Відповідно до частини 3 статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, установлених статтями 238, 240 КАС України.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги (стаття 354 КАС України).

Пунктом 5 частини першої статті 349 цього ж Кодексу передбачено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на зазначене, рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі.

Відповідно до статті 239 КАС України позивач має право протягом десяти днів з дня отримання ним цієї постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Керуючись ст. 238, 239, 341, 345, 349, 354, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

постановив:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційний центр «Крок» - задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.11.2017р. та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.08.2018р. - скасувати.

Провадження у справі №804/4079/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційний центр «Крок» до державного реєстратора приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області про визнання протиправною та скасування рішення, - закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

О.П. Стародуб

А.А. Єзеров

В.М. Кравчук