Справа № 826/4314/17
Суддя: Данилевич Н.А.
Дата ухвалення: 2020-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

29 квітня 2020 року

Київ

справа №826/4314/17

адміністративне провадження №К/9901/20016/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді (судді-доповідача) - Данилевич Н.А.,

суддів - Смоковича М.І.,

Шевцової Н.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Генеральної прокуратури України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 червня 2017 року (головуючий суддя - Келеберда В.І.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року (головуючий суддя - Земляна Г.В., судді - Лічевецький І.О. Сорочко Є.О.) у справі

за позовом ОСОБА_1

до Генеральної прокуратури України

про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, -

у с т а н о в и в :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Генеральної прокуратури України, в якому просив:

- скасувати наказ Генерального прокурора України від 10.02.2017 року №02-дц «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», яким позивача звільнено із займаної посади та з органів прокуратури з позбавленням класного чину «радник юстиції», присвоєного наказом Генерального прокурора України від 13.02.2014 року №28к;

- поновити позивача в органах Генеральної прокуратури України на посаді старшого слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень у сфері економіки Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України із 11.02.2017 року;

- стягнути з Генеральної прокуратури України на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу із 11.02.2017 року до моменту ухвалення судом рішення;

- допустити до негайного виконання рішення в частині поновлення позивача на посаді та стягнення грошового забезпечення за один місяць.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що службове розслідування відносно нього проведено комісією, яка не уповноважена на проведення таких дій, прийнятий комісією висновок став підставою для прийняття оскаржуваного наказу. За результатами службового розслідування комісія дійшла хибного висновку, що факт порушення позивачем вимог Закону України «Про прокуратуру», правил прокурорської етики, вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури знайшов своє підтвердження.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 червня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року, позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора України від 10.02.2017 №02-дц «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», яким ОСОБА_1 звільнено із займаної посади та з органів прокуратури з позбавленням класного чину «радник юстиції», присвоєного наказом Генерального прокурора України від 13.02.2014 №28к.

Поновлено ОСОБА_1 в органах Генеральної прокуратури України на посаді старшого слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень у сфері економіки Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України з дня звільнення.

Стягнуто з Генеральної прокуратури України на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 91078,68 грн.

Постанову в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень у сфері економіки Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України та стягнення суми середнього заробітку за один місяць у розмірі 24839,64 грн допущено до негайного виконання.

Ухвалюючи рішення у справі, суди зазначили, що звільнення з посади в органах прокуратури застосовується як один із видів дисциплінарного стягнення. При цьому, звільнено прокурора може бути у разі набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо нього. Суди зазначили, що притягненню особи до відповідальності має передувати встановлення факту його винуватості. Однак, як з`ясовано судами у ході судового розгляду справи та не спростовано відповідачем, у ході службового розслідування не встановлено обставин, які свідчать про вчинення позивачем дій, які дискредитують звання працівника прокуратури. Суди взяли до уваги судові рішення, постановлені у межах справи №11-сс/796/3573/2016, якими не підтверджується факт вчинення позивачем дій, які дискредитують звання працівника прокуратури. Суди вказали на те, що лише вирок суду у кримінальній справі, який набрав законної сили, та матеріали кримінальної справи, якими встановлено певні діяння, можуть бути використані при наданні оцінки протиправності вчинку, проте на час розгляду та вирішення даної справи по суті, обвинувальний вирок відносно позивача відсутній. Також суди заначили, що застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади в зазначеному випадку застосовано до позивача поза межами строку. З огляду на вказані обставини, суди дійшли висновку про наявність обґрунтованих підстав для визнання протиправним та скасування оскаржуваного наказу та наявність підстав для поновлення ОСОБА_1 на посаді з моменту (дати) його звільнення. Також судами відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, обраховано суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яку присуджено до стягнення на користь позивача, у розмірі 91078,68 грн. Стосовно строку звернення позивача до суду із позовом суд зазначив, що позивачем не пропущено встановлений ч. 3 ст. 99 КАС України строк звернення до суду, оскільки із оскаржуваним наказом позивач ознайомився тільки 13.03.2017, а до суду із позовом звернувся 27.03.2017, тобто у визначений КАС України місячний строк.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечень)

30 жовтня 2017 року до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга Генеральної прокуратури України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 червня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року, в якій відповідач просить скасувати вказані судові рішення та залишити позовну заяву позивача без розгляду на підставі п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС України.

На обґрунтування поданої касаційної скарги скаржник зазначає, що Цисова Д.А. - працівника управління внутрішньої безпеки та захисту працівників прокуратури уповноважено проводити службове розслідування наказом Генерального прокурора України від 08.08.2016 №65-шц відповідно до п. 3.4 Інструкції. Відтак, вважає безпідставними висновки судів про те, що службове розслідування проведено не уповноваженими особами. Також вказує, що суди дійшли помилкового висновку, що службовим розслідуванням не встановлено обставин, які свідчать про вчинення позивачем дій, які дискредитують звання працівника прокуратури. Помилковими скаржник також вважає висновки судів про пропуск строку притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, оскільки такий строк становить один місяць з дня виявлення проступку, але не пізніше одного року з дня його вчинення. Крім того, зауважує, що у разі вчинення працівником діяння, не сумісного з перебуванням на роботі в органах прокуратури, його звільнення проводиться незалежно від часу вчинення проступку. Також скаржник вказує на безпідставність посилань судів на рішення Апеляційного суду м. Києва від 27.10.2016 у справі №11-сс/796/3573/2016, адже у цьому рішенні висловлено лише позицію щодо необґрунтованості пред`явленої ОСОБА_1 підозри, але не стверджувалось про відсутність в його діях ознак кримінального правопорушення. Вказує на помилковість ототожнення судами підстав звільнення у зв`язку з кримінальною відповідальністю та вчиненням дій, що дискредитують звання прокурора. Також зазначає, що позивачем пропущено місячний строк звернення до суду з цим позовом, адже позивачу про оскаржуваний у справі наказ повідомлено у телефонному режимі 10.02.2017 та цього ж дня направлено відповідного листа на його адресу. Крім того. Вказує, що ще 02.03.2017 у судовому засіданні у Черкаському районному суді Черкаської області у присутності сторони захисту та підозрюваного ОСОБА_1 суду було надано копію оскаржуваного у цій справі наказу.

Позивачем до суду надано заперечення на касаційну скаргу, в обґрунтування яких вказано на безпідставність на необґрунтованість викладених в ній доводів. Просить залишити оскаржувані судові рішення без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Ухвалою Верховного Суду від 28 квітня 2020 року зазначену адміністративну справу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Судами попередніх інстанцій встановлено, що з вересня 2002 року ОСОБА_1 працював в органах прокуратури та з 05.08.2016 відповідно до наказу Генерального прокурора України був призначений на посаду старшого слідчого в особливо важливих справах третього слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень у сфері економіки Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України.

Наказом Генерального прокурора України від 29.09.2016 №349 «Про проведення службового розслідування» відносно позивача призначено проведення службового розслідування. Підставою для цього слугувала інформація Спеціалізованої антикорупційної прокуратури про затримання позивача детективами Національного антикорупційного бюро України (далі - Національне бюро) у ході розслідування кримінального провадження №0000312 та повідомлення позивача про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 Кримінального кодексу України.

Наказом Генерального прокурора України від 29.09.2016 року №349 керуючись п.п. 2.1.1, 2.2.2, 3.1 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань (перевірок) в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генерального прокурора України від 24.09.2014 №104 було призначено службове розслідування та утворено комісію у складі: прокурора відділу службових розслідувань, запобігання та протидії корупції, захисту працівників прокуратури управління внутрішньої безпеки та захисту працівників прокуратури (голова комісії); заступника начальника відділу роботи з кадрами центрального апарату управління роботи з кадрами Департаменту кадрової роботи та державної служби; прокурора шостого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури; прокурора відділу процесуального керівництва та підтримання державного обвинувачення управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки.

Наказом Генерального прокурора України від 29.09.2016 №1341-ц позивача відсторонено від виконання службових обов`язків на час проведення службового розслідування.

За результатами проведення комісією службового розслідування 26.10.2016 складено висновок службового розслідування за фактом вчинення проступку, який порочить працівника прокуратури, старшим слідчим в ОВС першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень у сфері економіки Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки ОСОБА_1., який затверджено Генеральним прокурором України 27.10.2016.

Службовим розслідуванням встановлено, що Національним бюро 01.09.2016 розпочато кримінальне провадження за заявою голови Свидівоцької селищної ради Черкаського району Черкаської області ОСОБА_3 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 Кримінального кодексу України, про неправомірні дії окремих працівників Генеральної прокуратури України під час проведення обшуку в її домоволодінні. Детективами Національного бюро 22.09.2016 позивача повідомлено про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

Згідно з висновком службового розслідування було підтверджено факт порушення ОСОБА_1 вимог Закону України «Про прокуратуру», правил прокурорської етики, вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури.

Обставинами, що слугували підставою для проведення службового розслідування відносно позивача були події, що начебто сталися 29.07.2016 за адресою АДРЕСА_1 , коли під час проведення обшуку співробітниками Генеральної прокуратури України у домоволодінні ОСОБА_3 у рамках кримінального провадження №0001311 позивач, за попередньої змовою з групою осіб, незаконно заволодів 23 скретч-картками на бензин марки А-92 «Авіас» номіналом 15 л кожна загальною вартістю 5865,00 грн, а потім незаконно використав їх.

У висновку службового розслідування міститься посилання на матеріали кримінального провадження №0000312 від 01.09.2016, відкритого за заявою голови Свидівоцької селищної ради ОСОБА_3 про неправомірні дії окремих працівників Генеральної прокуратури України під час проведення обшуку в її домоволодінні.

Судами установлено, що ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27.10.2016 у справі №11-сс/796/3573/2016 ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 24.09.2016, якою позивачу як підозрюваному обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю, скасовано. Суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що слідчий суддя при розгляді клопотання не звернув увагу на недостатність в матеріалах клопотання даних, які б вказували на можливість вчинення ОСОБА_1 злочину за попередньою змовою групою осіб, тобто за ч. 3 ст. 191 КК України. Апеляційний суд м. Києва у своєму рішенні зазначив, що оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, з точки зору достатності та взаємозв`язку суд прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність у провадженні доказів, передбачених параграфами 3-5 глави 4 КПК України (показання, речові докази і документі та інші), які свідчать про обґрунтованість підозри за ч. 3 ст. 191 КК України у вчиненні ОСОБА_1 кримінального правопорушення.

Судами також встановлено, що висновок службового розслідування ґрунтується саме на підставі таких досліджених доказів: заяви ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення; протоколу обшуку від 29.07.2016 у домоволодінні ОСОБА_3 ; протоколу допиту свідка ОСОБА_4 ; протоколу огляду відеозаписів від 13.09.2016; термінальних чеків; видаткових накладних; протоколу обшуку від 20.09.2016.

28 жовтня 2016 року наказом Генеральної прокуратури №10-дц за скоєння дисциплінарного проступку ОСОБА_1 було оголошено догану.

Вважаючи, що застосоване щодо позивача стягнення неповною мірою відповідає ступеню вини і тяжкості проступку, наказом №02-дц від 10.02.2017 було скасовано наказ №10-дц від 28.10.2016 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення ОСОБА_1 із займаної посади та з органів прокуратури з позбавленням класного чину «радник юстиції», присвоєного наказом Генерального прокурора України від 13.02.2014 №28к.

Згідно наказу №02-дц підставою для звільнення стало порушення позивачем вимог Закону України «Про прокуратуру», правил прокурорської етики, вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості, у чесності та непідкупності органів прокуратури, що були встановлені службовим розслідуванням.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1 статті 16 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII (далі - Закон №1697) передбачено, що незалежність прокурора забезпечується особливим порядком його призначення на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Згідно з пунктами 5, 6 частини 1 статті 43 Закону №1697 прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження з підстав вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури; систематичне (два і більше разів протягом одного року) або одноразове грубе порушення правил прокурорської етики.

Відповідно до частини 2 статті 43 Закону №1697 притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності не виключає можливості притягнення його до адміністративної чи кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону №1697 на прокурора можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: 1) догана; 2) заборона на строк до одного року на переведення до органу прокуратури вищого рівня чи на призначення на вищу посаду в органі прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду (крім Генерального прокурора); 3) звільнення з посади в органах прокуратури.

Частиною 1 ст. 51 Закону №1697 встановлено, що прокурор звільняється з посади у разі: 1) неможливості виконувати свої повноваження за станом здоров`я; 2) порушення ним вимог щодо несумісності, передбачених ст. 18 цього Закону; 3) набрання законної сили судовим рішенням про притягнення прокурора до адміністративної відповідальності за корупційне правопорушення, пов`язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції»; 4) неможливості переведення на іншу посаду або відсутності згоди на це у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі; 5) набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо нього; 6) припинення громадянства України або набуття громадянства іншої держави; 7) подання заяви про звільнення з посади за власним бажанням; 8) неможливості подальшого перебування на тимчасово вакантній посаді; 9) ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Підпунктом 5 п. 51 Розділу XIII Перехідних положень Закону №1697 установлено, що до набрання чинності положеннями, передбаченими абзацом третім пункту 1 розділу ХІІ "Прикінцеві положення" цього Закону дисциплінарне провадження щодо прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури, які мають класні чини, здійснюється відповідно до Дисциплінарного статуту прокуратури України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 6 листопада 1991 року №1795-XII.

Згідно з абзацем 3 пункту 1 розділу ХІІ "Прикінцеві положення" Закону №1697 цей Закон набирає чинності з 15 липня 2015 року, крім статей 21, 28-38, 42, 44-50, 62-63, 65-79 цього Закону, які набирають чинності 15 квітня 2017 року.

Відповідно до ст. 1, ч. 1 ст. 8, ст. 9, ч. 1 ст. 11, ч.ч. 1, 2 ст. 12 Дисциплінарного статуту прокуратури України, відповідно до Закону України «Про прокуратуру» Генеральний прокурор України та підлеглі йому прокурори здійснюють вищий нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів. Важливою передумовою успішного виконання покладених на прокуратуру функцій є компетентність та особиста дисципліна прокурорів і слідчих прокуратури.

Дисциплінарні стягнення до прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури застосовується за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків або за проступок, який порочить його як працівника прокуратури.

Дисциплінарними стягненнями є: 1) догана; 2) пониження в класному чині; 3) пониження в посаді; 4) позбавлення нагрудного знаку «Почесний працівник прокуратури України»; 5) звільнення; 6) звільнення з позбавленням класного чину.

Дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню вини та тяжкості проступку. Прокурор, який вирішує питання про накладення стягнення, повинен особисто з`ясувати обставини проступку та одержати письмове пояснення від особи, яка його вчинила. В разі необхідності може бути призначено службову перевірку.

Відповідно до ст. 12 Дисциплінарного статуту прокуратури України, дисциплінарне стягнення застосовується протягом одного місяця з дня виявлення проступку, не враховуючи часу службової перевірки, тимчасової непрацездатності працівника та перебування його у відпустці, але не пізніше одного року з дня вчинення проступку.

За один і той самий проступок може бути накладене тільки одне дисциплінарне стягнення.

Прокурор або слідчий, якому повідомлено про підозру у вчиненні ним злочину у сфері службової та професійної діяльності, пов`язаної з наданням публічних послуг, та/або пов`язаного із зловживанням своїм службовим становищем, підлягає відстороненню від виконання повноважень на посаді в порядку, визначеному законом.

Статтею 16 Дисциплінарного статуту прокуратури України визначено, що Генеральний прокурор України має право скасувати дисциплінарне стягнення, посилити або пом`якшити його.

Згідно з ч. 2 ст. 16, ч.ч. 1, 3 ст. 18 Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 28.11.2012 №123 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), працівник прокуратури має неухильно дотримуватись обмежень і заборон, передбачених антикорупційним законодавством, не допускати будь-яких проявів корупції.

Працівник прокуратури не має права використовувати своє службове становище в особистих інтересах або в інтересах інших осіб.

Працівнику прокуратури слід уникати особистих зв`язків, фінансових і ділових взаємовідносин, що можуть вплинути на неупередженість і об`єктивність виконання професійних обов`язків, скомпрометувати високе звання працівника прокуратури, не допускати дій, висловлювань і поведінки, які можуть зашкодити його репутації та авторитету прокуратури, викликати негативний громадський резонанс.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з такого.

08 лютого 2020 року набрали чинності зміни до Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України), внесені Законом України від 15.01.2020 № 460-ІХ, за правилом пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина 1 статті 341 КАС України).

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина 2 статті 341 КАС України).

Стосовно посилань скаржника на помилковість висновків судів про проведення службового розслідування відносно позивача не уповноваженими особами Суд звертає увагу на таке.

Відповідно до фактичних обставин справи, наказом Генерального прокурора України від 08.08.2016 №65-щц Управління внутрішньої безпеки та захисту працівників прокуратури у штатному розписі Генеральної прокуратури України було ліквідовано та замість нього утворено Генеральну інспекцію, у складі якої створено відділ службових розслідувань Управління внутрішньої безпеки.

Згідно з пп. 4 п. 3 Положення про Генеральну інспекцію Генеральної прокуратури України, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 16.06.2016 року №204, одним з основних завдань Генеральної інспекції є проведення службових розслідувань щодо прокурорів та працівників органів прокуратури (крім Спеціалізованої антикорупційної прокуратури). Ці розслідування мають проводитися відділом службових розслідувань Генеральної інспекції (пп. 6.1 п 6.1. Положення). За результатами службових розслідувань Керівник Генеральної інспекції Генеральної прокуратури має вносити пропозиції Генеральному прокурору України щодо вжиття заходів притягнення до дисциплінарної та адміністративної відповідальності працівників органів прокуратури та працівників закладів, що входять до сфери управління органів прокуратури, за порушення чинного законодавства (п. 12 пп. 2.4 п. 2 Положення).

Таким чином, з огляду на створення спеціального підрозділу - Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України, до повноважень якого віднесено, зокрема, проведення службових розслідувань щодо прокурорів та працівників органів прокуратури, а також ліквідацію Управління внутрішньої безпеки та захисту працівників прокуратури, службове розслідування відносно позивача мало бути проведене саме працівниками Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України.

Щодо доводів скаржника про помилковість висновків судів щодо того, що службовим розслідуванням не встановлено обставин, які свідчать про вчинення позивачем дій, які дискредитують звання працівника прокуратури.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, відповідно до матеріалів службового розслідування Національним бюро 01.09.2016 розпочато кримінальне провадження за заявою голови Свидівоцької селищної ради Черкаського району Черкаської області ОСОБА_3 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 Кримінального кодексу України, про неправомірні дії окремих працівників Генеральної прокуратури України під час проведення обшуку в її домоволодінні. Детективами Національного бюро 22.09.2016 року позивача повідомлено про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

Згідно з висновком службового розслідування, було підтверджено факт порушення ОСОБА_1 вимог Закону України «Про прокуратуру», правил прокурорської етики в частині вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури.

Фактично у висновку службового розслідування міститься посилання на матеріали кримінального провадження №0000312 від 01.09.2016, відкритого за заявою голови Свидівоцької селищної ради ОСОБА_3 про неправомірні дії окремих працівників Генеральної прокуратури України під час проведення обшуку в її домоволодінні.

Так, судами установлено, що висновок службового розслідування ґрунтується саме на підставі таких досліджених доказів: заяви ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення; протоколу обшуку від 29.07.2016 у домоволодінні ОСОБА_3 ; протоколу допиту свідка ОСОБА_4 ; протоколу огляду відеозаписів від 13.09.2016; термінальних чеків; видаткових накладних; протоколу обшуку від 20.09.2016.

Отже, судами зроблено правомірні висновки, що позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності фактично з тих самих підстав, з яких відносно нього порушено кримінальне провадження.

У зв`язку з цим, суди обґрунтовано врахували, що притягненню особи до відповідальності має передувати встановлення факту його винуватості. Крім цього, суди правомірно звернули увагу на обставини наявності у матеріалах справи копії нотаріально засвідченої заяви ОСОБА_3 від 31.01.2017, у якій зазначено про відсутність зауважень з її боку щодо проведення обшуку за місцем її проживання. Вказаною особою також зазначено, що складені від її імені та підписані нею раніше документи у кримінальному провадженні №0001311, які стосуються нібито незаконно проведеного обшуку, ОСОБА_3 вважає такими, що не відповідають дійсності. У заяві чітко зазначено, що під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_3 , ні слідчі Генеральної прокуратури України, ні ОСОБА_1 , ні інші учасники слідчої дії скретч-картки на бензин у кількості 23 шт. номіналом по 15 л кожна (всього 345 л на суму 5865,00 грн.) не викрадали чи в інший незаконний спосіб ними не заволоділи.

Зважаючи на те, що оскаржуваний у цій справі наказ фактично ґрунтується виключно на позиції відповідача про вчинення позивачем дій, які підпадають під ознаки кримінального правопорушення (ст. 191 КК України), беручи до уваги відсутність наведення у ньому конкретних порушень ОСОБА_1 норм Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, які б свідчили про вчинення останнім дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його чесності та непідкупності, Суд вважає правильними рішення судів попередніх інстанцій в частині визнання протиправним та скасування оскаржуваного наказу відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КК України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Отже, лише вирок суду у кримінальній справі, який набрав законної сили, та матеріали кримінальної справи, якими встановлено певні діяння можуть бути використані при наданні оцінки протиправності вчинку. Однак, як встановлено судами, на час розгляду та вирішення цієї справи по суті обвинувальний вирок відносно позивача відсутній.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки судів попередніх інстанцій про наявність підстав для поновлення позивача на займаній посаді із стягненням на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Стосовно посилань скаржника на обставини пропуску позивачем встановленого КАС України строку звернення до суду колегія суддів зазначає, що такі посилання є безпідставними.

Як встановили суди, із оскаржуваним наказом позивач ознайомився тільки 13.03.2017, а до суду із позовом звернувся 27.03.2017 року, тобто у визначений КАС України місячний строк.

Посилання скаржника на те, що про наявність оскаржуваного у цій справі наказу ОСОБА_1 повідомлено у телефонному режимі 10.02.2017 та цього ж дня направлено відповідного листа на його адресу, а також на те, що 02.03.2017 у судовому засіданні у Черкаському районному суді Черкаської області у присутності сторони захисту та підозрюваного ОСОБА_1 суду було надано копію оскаржуваного у цій справі наказу, Суд оцінює критично, оскільки такі не підтверджуються жодними доказами.

Крім того, Суд наголошує, що обчислення строку звернення до суду розпочинається саме з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення її прав та законних інтересів. Такою датою згідно наявних в матеріалах справи доказів є саме 13.03.2017.

Оцінюючи доводи касаційної скарги, Суд виходить з того, що судами першої та апеляційної інстанцій було надано належну правову оцінку доводам, викладеним у позовній заяві та запереченнях проти позову, а також наведеним сторонами під час судового розгляду справи. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваних судових рішень, у касаційній скарзі не зазначено.

Суд зазначає, що доводи, наведені скаржником у касаційній скарзі, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, наведених в оскаржуваних судових рішеннях.

Частиною першою статті 350 КАС України (в чинній редакції) передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищенаведене, відповідно до частини 1 статті 350 КАС України Суд касаційної інстанції вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки судом не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права.

З огляду на викладене, висновки судів першої та апеляційної інстанцій є правильними, обґрунтованими, підстави для скасування судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу Генеральної прокуратури України залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 червня 2017 року ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.

Суддя-доповідач Н.А. Данилевич

Судді М.І. Смокович

Н.В. Шевцова