Справа № 420/3601/20
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2020-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3601/20
УХВАЛА

29 квітня 2020 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Марин П.П., розглянувши заяву ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, за участю третьої особи, як не заявляє самостійних вимог на предмет спору про забезпечення позову

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, за участю третьої особи, як не заявляє самостійних вимог на предмет спору про забезпечення позову, у якій заявник просить:

зупинити дію рішення №274 від 10.04.2020 року кадрової комісії №1 Офісу Генерального прокурора про неуспішне проходження ОСОБА_2 Володимировичем атестації;

встановити заборону уповноваженим особам військової прокуратури Південного регіону України вчиняти будь-які дії, що стосуються звільнення ОСОБА_1 з органів прокуратури України, зокрема з військової прокуратури Південного регіону України.

В обґрунтування поданої заяви заявник зазначає, що ОСОБА_1 , проходив військову службу у званні «полковника юстиції» та обіймає посаду начальника відділу організацій участі прокурорів у суді та нагляду за виконанням судових рішень в кримінальному провадженні управління нагляду за додержанням законів, виконанням судових рішень у кримінальному провадженні та при проведенні оперативно-розшукової діяльності Військової прокуратури Південного регіону України. До секретаріату військової прокуратури Південного регіону України 23.04.2020 року надійшов лист Генерального прокурора Венедіктової І. про направлення першої частини рішень першої та другої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур для прийняття рішень про звільнення з посад прокурорів військової прокуратури Південного регіону України, які неуспішно пройшли атестацію. Додатком до вищевказаного листа, на ім`я виконувача обов`язків військового прокурора Південного регіону України Сиводєда І.С., направлено, в тому числі, список працівників, стосовно яких кадровою комісією №1 прийнято рішення про неуспішне проходження атестації де вказане прізвище, ім`я та по-батькові позивача. В іншому додатку до вказаного листа міститься оригінал рішення №274 від 10 квітня 2020 року кадрової комісії №1 Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складення іспиту у формі тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки. Вказане рішення №274, на переконання позивача, є незаконним, таким, що порушує його права встановлені Конституцією та законами України гарантії, а відтак є таким, що підлягає визнанню протиправним і скасуванню в судовому порядку, застосуванням заходів забезпечення позову. З огляду на викладене, невжиття заходів забезпечення позову у вигляді зупинення дії протиправного рішення кадрової комісії №1 за №274 від 10.04.2020 року унеможливить ефективний захист та поновлення оспорюваних прав позивача на працю. Крім цього, позивач переконаний, що у зв`язку з тим, що вказане протиправне рішення стане підставою для видання виконуючим обов`язки військового прокурора Південного регіону України наказу про звільнення з органів прокуратури ОСОБА_3 Володимировича, необхідно застосувати такий вид забезпечення позову, як - заборона вчиняти дії, що стосуються предмета спору, а саме: встановити заборону уповноваженим службовим особам військової прокуратури Південного регіону України вчиняти буд-які дії (видавати наказ) стосовно звільнення ОСОБА_3 з органів прокуратури України, зокрема з військової і прокуратури Південного регіону України.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.3 ст.168 КАС України, заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.

Відповідно до ч.1 ст.150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною 2 ст.150 встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно із ч.2 ст.151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Розглядаючи клопотання про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчується, зокрема в тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду в майбутньому. Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.

Суд також зазначає, що забезпечення адміністративного позову є крайнім заходом, вжиття якого можливе виключно за наявності підстав вважати, що рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень є очевидно протиправними. Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Суд також наголошує, що відповідно до приписів чинного законодавства, у випадку звернення з вимогою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення із такою вимогою. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

В заяві про забезпечення позову заявник просить: «зупинити дію рішення №274 від 10.04.2020 року кадрової комісії №1 Офісу Генерального прокурора про неуспішне проходження ОСОБА_2 атестації; встановити заборону уповноваженим особам військової прокуратури Південного регіону України вчиняти будь-які дії, що стосуються звільнення ОСОБА_3 з органів прокуратури України, зокрема з військової прокуратури Південного регіону України».

Проте, заявник не надає жодних обґрунтованих доказів на підтвердження того, що невжиття заходів до забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких останній має звернутися до суду, шляхом подання позовної заяви.

Крім того, суд зазначає, що співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

З урахуванням зазначеного, суд не вбачає ознак можливої небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача; суду не доведено неможливість захисту прав заявника без вжиття таких заходів; не доведено, що для відновлення прав необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Щодо наявності очевидних ознак протиправності оскаржуваних дій, суд звертає увагу, що у даному випадку така обов`язкова умова для забезпечення адміністративного позову, може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності. Тобто, на даному етапі суд позбавлений можливості встановити наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваних дій.

Крім того, такий спосіб забезпечення позову, враховуючи обставини, що описані заявником як обставини подальшого звернення до суду з позовом, фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Отже, з урахуванням наведених обставин, та, у даному випадку, враховуючи відсутність належних обґрунтувань, які б свідчили, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити та унеможливити виконання рішення суду в майбутньому або існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам, та охоронюваним законом інтересам позивача, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні даної заяви.

Керуючись ст.ст.7, 150, 151, 154, 167, 168, 240, 242, 243, 248 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, за участю третьої особи, як не заявляє самостійних вимог на предмет спору про забезпечення позову відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, встановленому ст.256 КАС України.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст.293, 295 КАС України.

Суддя П.П. Марин