Справа № 420/251/20
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2020-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/251/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Юхтенко Л.Р.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (, місцезнаходження: 01135, м. Київ, проспект Перемоги, 14) в особі Управління Укртрансбезпеки в Одеській області (місцезнаходження: 65014, м. Одеса, вул. Успенська, 4) про визнання протиправною та скасування постанови №169496 від 16.12.2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 13 січня 2020 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (, місцезнаходження: 01135, м. Київ, проспект Перемоги, 14) в особі Управління Укртрансбезпеки в Одеській області (місцезнаходження: 65014, м. Одеса, вул. Успенська, 4) про визнання протиправними дії щодо визначення суми плати за проїзд великовагового транспортного засобу у розмірі 265, 34 євро згідно розрахунку № б/н від 13.11.2019 року; визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №169496 від 16.12.2019 року.

Ухвалою від 14 січня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки ОСОБА_1 жодних порушень вимог Закону України «Про автомобільний транспорт» не вчиняв.

Так, позивач зазначив, що у жовтні 2017 року продав автомобіль марки VOLVO, номерний знак НОМЕР_2 та документи на нього (свідоцтво про реєстрацію т/з) передав ОСОБА_2 , що підтверджується розпискою останнього.

Тому, позивач вважає, що з дати передачі позивачем автомобіля марки VOLVO, державний знак НОМЕР_2 , позивач перестав бути власником вказаного автомобіля та втратив будь-які зобов`язання, що виникають з факту його експлуатації.

Також позивач зазначив, що матеріалами перевірки підтверджено, що він не був перевізником вантажу. Під час проведення перевірки в розпорядженні уповноважених осіб Укртрансбезпеки були наявними документи, в яких зафіксовані відомості щодо автомобільного перевізника, проте такі відомості залишилися поза увагою відповідача.

На думку позивача, оскільки він не був ні перневізником, ні водієм автомобіля, яким здійснювався рух з перевищенням габаритно-вагових параметрів, він не є субєктом внесення плати за проїзд та не є субєктом адміністративно-господарського правопорушення, а дії Укртрансбезпеки зі складання відносно позивача розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування є протиправними. З аналогічних причин, на думку позивача, є протиправним та підлягає скасуванню оскаржувана постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу за те саме порушення.

До суду 10 березня 2020 року (вхід. №10668/20) від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечував проти задоволення позову, зазначивши, що за результатами рейдової перевірки посадовими особами Укртансбезпеки було здійснено перевірку транспортного засобу, що належить позивачу. За результатами перевірки було складено акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № 0007419 від 13.11.2019 року, довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 13.11.2019 року, розрахунок плати за проїзд великоваговим транспортним засобом.

На думку відповідача, плата за проїзд розрахована вірно, перевізником за даними правостосунками правомірно вказано саме позивача. Також відповідач зауважив, що оскільки транспортний засіб, у відповідності до законодавства визнаний великоваговим, тому перевізник повинен мати дозвіл на проїзд великовагового транспортного засобу. Відсутність такого дозволу стало підставою для застосування до позивача оскаржуваної постанови.

Ухвалою від 10 березня 2020 року задоволено клопотання відповідача та розгляд справи продовжено за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою, занесеною до протоколу підготовчого засідання 25 березня 2020 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до судового розгляду по суті на 15 квітня 2020 року на 12 годину 00 хвилин.

На відкрите судове засідання позивач та його представник не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, про що свідчить поштове повідомлення про вручення судової повістки представником позивача.

До суду 13 лютого 2020 року (вхід. №6601/20) від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача.

Також до суду 13 лютого 2020 року (вхід. №6600/20) від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі представника позивача.

Представник відповідача на судове засідання також не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, про що свідчить поштове повідомлення про вручення судової повістки, про причини нез`явлення суд не повідомив.

В Україні на час розгляду та вирішення справи встановлений карантин до 11 травня 2020 року та Радою суддів України листом від 16 березня 2020 року № 9рс-186/20 рекомендовано по можливості проводити судові засідання за відсутністю сторін та в порядку письмового провадження.

Згідно з ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З цих підстав, суд постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання від 15 квітня 2020 року, про продовження розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів.

Ухвалою від 29 квітня 2020 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправними дії щодо визначення суми плати за проїзд великовагового транспортного засобу у розмірі 265, 34 євро згідно розрахунку № б/н від 13.11.2019 року.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, суд встановив таке.

На підставі направлення про рейдову перевірку № 026378 від 11 листопада 2019 року (а.с. 44) в пункті габаритно-вагового контролю автодорога М-28 Одеса-Южний 21 км+550м 13 листопада 2019 року інспекторами Укртрансбезпеки в Одеській області було здійснено перевірку транспортного засобу марки Вольво д/н НОМЕР_2 з причіпом державний номер НОМЕР_3 , в присутності водія ОСОБА_3 .

За наслідками перевірки складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 13.11.2019 року №193630, відповідно до висновків якого виявлено порушення: перевезення вантажу з перевищенням встановлених габаритно-вагових мір без відповідного дозволу, ТТН №126297 від 13.11.2019 року (вантаж кукурудза) з перевищенням встановлених п 22. 5 ПДР вагових норм на 22, 36%, одиночна вісь 13, 46, за що передбачена відповідальність абз. 16 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» (а.с. 45).

Акт перевірки підписано водієм ОСОБА_3 з приміткою «з ваговим контролем не згоден».

У зазначеному акті вказано, що власником транспортного засобу є ОСОБА_1 , тобто позивач по даній справі.

Також суд встановив, що 13 листопада 2019 року Управлінням Укртрансбезпеки в Одеській області складено акт перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів автомобілю марки Вольво д/н НОМЕР_2 з причіпом державний номер НОМЕР_3 , який теж підписаний водієм ОСОБА_3 (а.с. 46), складено довідку №08074 про результати здійснення габаритно-вагового контролю автомобіля марки Вольво д/н НОМЕР_2 з причіпом державний номер НОМЕР_3 (а.с. 47) та розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту №193630 від 13.11.2019 року на ОСОБА_1 , яким визначено сплату за проїзд 265, 34 евро (а.с. 49).

Матеріалами справи підтверджено, що Управлінням Укртрансбезпеки в Одеській області складено на ім`я позивача повідомлення-запрошення на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт та/ або порушення Кодексу України про адміністративне правопорушення (а.с. 50).

За результатами розгляду справи про правопорушення законодавства про автомобільний транспорт, в.о. начальника Управління Укртрансбезпеки в Одеській області прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 16.12.2019 року №169496, відповідно до якої на підставі акту №193630 від 13.11.2019 року, згідно з ч.1 абз.16 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» постановлено стягнути з ОСОБА_1 адміністративно-господарський штраф у сумі 34000 грн. (а.с.10).

Супровідним листом від 16.12.2019 року №81017/32-1/24-19 копія постанови №169496 надіслана на адресу позивача (а.с.10, зворотній бік).

Судом досліджена копія товарно-транпортної накладної від 13.11.2019 року № 126297, на яку є посилання у акті проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 13.11.2019 року №193630, з якої вбачається, що автомобільним перевізником є ПП Онищак (а.с. 11).

Також судом досліджена розписка про передачу транспортного засобу позивачем ОСОБА_2 (а.с. 13) та довідка ТОВ «Тіара Агротрейд» № б/н від 20.12.2019 року про те, що ОСОБА_2 є директором ТОВ «Тіара Агротрейд» та виконує обовязки водія на вантажних автомобілях, у тому числі: автомобілю марки Вольво д/н НОМЕР_2 з причіпом державний номер НОМЕР_3 (а.с. 12).

Не погоджуючись із зазначеною постановою, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вивчивши матеріали справи та здійснивши аналіз норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належать задоволенню повністю, з огляду на таке.

Відповідно до п.1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11.02.2015 року, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті

Згідно з п.8 вказаного Положення, Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначає Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року № 1567 (далі - Порядок №1567).

Відповідно до п.3 Порядку №1567, органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи.

Пунктом 4 Порядку №1567 визначено, що державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Згідно з п.14 зазначеного Порядку №1567, рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Також, згідно з ст. 6 Закону України «Про автомобільний транспорт», рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 15 Порядку №1567 передбачено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода); відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Згідно з п.16-п.17 Порядку № 1567, рейдова перевірка проводиться групою посадових осіб Укртрансбезпеки у кількості не менш як дві особи. Габаритно-ваговий контроль проводиться однією посадовою особою Укртрансбезпеки у разі залучення до рейдової перевірки посадових осіб відповідного підрозділу Національної поліції, Укравтодору, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Укртрансбезпеки та власника (балансоутримувача) пункту габаритно-вагового контролю, а також посадових осіб органу місцевого самоврядування та/або місцевої держадміністрації.

Під час проведення рейдової перевірки можливе: застосування спеціалізованих автомобілів, на яких розміщений напис Укртрансбезпека; використання спеціального обладнання, призначеного для перевірки дотримання водіями норм режиму праці та відпочинку, встановлених законодавством України та Європейською угодою; здійснення габаритно-вагового контролю; використання засобів аудіо- та відеотехніки для запису процесу перевірки; використання пристроїв для копіювання, сканування з метою збору інформації, що свідчить про правопорушення.

Рейдова перевірка проводиться із зупиненням транспортних засобів або без їх зупинення. Зупинення транспортних засобів здійснюється відповідно до вимог пункту 15 Правил дорожнього руху та Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів.

Пунктом 20 Порядку №1567 визначено, що виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.

Згідно з п.21 Порядку №1567, у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3. Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності).

Матеріалами справи підтверджено, що на підставі направлення про рейдову перевірку № 026378 від 11 листопада 2019 року (а.с. 44) в пункті габаритно-вагового контролю автодорога М-28 Одеса-Южний 21 км+550м 13 листопада 2019 року інспекторами Укртрансбезпеки в Одеській області було здійснено перевірку транспортного засобу марки Вольво д/н НОМЕР_2 з причіпом державний номер НОМЕР_3 , в присутності водія ОСОБА_3 , за наслідками якої складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 13.11.2019 року №193630.

Оцінюючи наведені докази та враховуючи відсутність з боку позивача заперечень щодо проведеної перевірки, суд доходить висновку, що відповідачем було дотримано приписи Порядку №1567 під час проведення перевірки.

Відповідно до статті 34 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закон та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 цього Закону; забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут; забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров`я водіїв; організувати проведення періодичного навчання водіїв методам надання домедичної допомоги потерпілим від дорожньо-транспортних пригод; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; забезпечувати проведення стажування та інструктажу водіїв у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту; забезпечувати безпеку дорожнього руху; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

Статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення небезпечних вантажів крім документів, передбачених частиною другою цієї статті, обов`язковими документами також є: для автомобільного перевізника - ліцензія на надання відповідних послуг; для водія - свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів, свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, письмові інструкції на випадок аварії або надзвичайної ситуації.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Таким чином, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху: посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Відповідно до Розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженим наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Форму товарно-транспортної накладної наведено у додатку 7 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні. Згідно затвердженої форми у товарно-транспортній накладній має бути зазначений автомобільний перевізник, замовник, вантажовідправник та вантажоодержувач.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до акту проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 13.11.2019 року №193630, перевіряючими виявлено порушення: перевезення вантажу з перевищенням встановлених габаритно-вагових мір без відповідного дозволу, ТТН №126297 від 13.11.2019 року (вантаж кукурудза) з перевищенням встановлених п 22. 5 ПДР вагових норм на 22, 36%, одиночна вісь 13, 46, за що передбачена відповідальність абз. 16 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» (а.с. 45).

Суд встановив, що на підставі акту №193630 від 13.11.2019 року прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 16.12.2019 року №169496 про стягнення з ОСОБА_1 адміністративно-господарський штраф у сумі 34000 грн., згідно з ч.1 абз.16 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» (а.с.10).

Оцінюючи наведені докази, суд виходить із такого.

Статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, як зазначено в абзаці 16 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», суб`єктом відповідальності за вказане правопорушення є саме автомобільний перевізник.

Відповідно до ст. 1 Закону Ураїни «Про автомобільний транспорт», автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - це перевезення вантажів вантажними автомобілями; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах (стаття 33 Закону України «Про автомобільний транспорт»).

Суд встановив, що транспортний засіб марки Вольво д/н НОМЕР_2 з причіпом державний номер НОМЕР_3 належть на праві власності ОСОБА_1 .

Також суд встановив, що при проведенні перевірки 13.11.2019 року транспортного засобу марки Вольво д/н НОМЕР_2 з причіпом державний номер НОМЕР_3 , посадовими особами Укртрансбезпеки була перевірена у водія товарно-транспортна накладна від 13.11.2019 року № 126297, на яку є посилання у акті проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 13.11.2019 року №193630, з якої вбачається, що автомобільним перевізником є ПП Онищак (а.с. 11).

У свою чергу, відповідач не надав суду докази на підтвердження тому, що позивач був саме перевізником вантажу 13 листопада 2019 року.

Суд враховує, що відповідно до п.2.2 постанови Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 «Про затвердження Правил дорожнього руху», власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Окрім того, суд встановив, що 20.12.2019 року ТОВ «Тіара Агротрейд», директором якого є ОСОБА_2 складено довідку вих. №б/н від 20.12.2019 року, відповідно до якої зазначено, що ОСОБА_4 є директором ТОВ «Тіара Агротрейд» згідно з наказу №1 від 09.10.2018 року та за виробничо-господарською діяльністю виконує обов`язки водія на вантажних автомобілях марки Вольво державний номер НОМЕР_2 , та причіп д/н НОМЕР_3 .

Таким чином, суд встановив, що на момент проведення перевірки транспортного засобу марки марки Вольво д/н НОМЕР_2 з причіпом державний номер НОМЕР_3 , за результатами якої складено акт від 13.11.2019 року №193360, позивач не був перевізником вантажу, що підтверджено товарно-транспортної накладної від 13.11.2019 року № 126297, на яку є посилання у акті проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 13.11.2019 року №193630, а тому відповідачем протиправно прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 16.12.2019 року №169496, якою стягнуто з ОСОБА_1 адміністративно-господарський штраф у сумі 34000 грн., згідно з ч.1 абз.16 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» (а.с.10).

Враховуючи вищевикладені встановлені обставини, суд доходить висновку, що позовні вимоги про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №169496 від 16.12.2019 року є правомірними, доведеними та обгрунтованими, а тому належать задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу, що і було зроблено позивачем.

Згідно з вимог ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, чого не було зроблено відповідачем.

Таким чином, оцінюючи у сукупності встановлені обставини і перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що відповідач, з посиланням на відповідні докази не довів правомірності свого рішення та не спростував доводи позивача, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що належать задоволенню у повному обсязі.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

В прохальній частині позову позивач просить стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору та витрати на оплату правової допомоги у сумі 6000 грн.

Розглянувши зазначене клопотання та дослідивши надані позивачем докази на понесення судових витрат на оплату правової допомоги, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 143 КАС України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Згідно з ч. 5 ст. 143 КАС України, у випадку, передбаченому частиною 3 цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному ст. 252 цього Кодексу.

З огляду на те, що судові дебати по даній справі не проводились, однак, заява про стягнення судових витрат була надіслана відповідачу разом з позовною заявою, суд вважає, що зазначене клопотання має бути розглянуто у рішенні суду.

Згідно з ч.1,2 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Пунктом 1 ч.3 ст.132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 18 грудня 2019 року між ОСОБА_1 (Замовник) та адвокатом Мезіновим О.Г. (Виконавець) укладено договір про надання правової допомоги та юридичних послуг №1-24/ФО-2019, відповідно до п.1.1 якого Замовник доручає та оплачує, а Виконавець приймає на себе зобов`язання надавати Замовнику правову допомогу та юридичні послуги на умовах, передбачених цим Договором, спрямованому на захист прав та законних інтересів Замовника, щодо оскарження дій державної служби Україн з безпеки на транспорті по нарахуванню Замовнику плати за проїзд великоваговаговах та/або великогабаритнх транспортних засобів автомобільними дорогами загального коритустування згідно розрахунку №б/н до акту №193630 від 13.11.2019 року, а також оскарження постанови №169496 від 16.12.2019 року, прийнятої Управлінням Укратрансбезпеки в Одеській області про застосування до замовника адміністративно-гопосдарського штрафу.

Відповідно до п.1.2 Договору, Правова допомога та юридичні послуги включають: надання Замовнику правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових птань, що стосуються предмета цього позову; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, що стосуються предмета цього позову; представнцтво інтересів Замовника в судах під час здійснення адміністративного, цивільного судочинства, а також в іншх державних органах, перед фізичними та юридичним особами при вирішенні птань, що стосуються предмета цього позову; інші види правової допомоги та юридичних послуг, що стосуються предмета цього позову.

Розділом 3 Договору передбачено вартість послуг та порядок розрахунків.

Так, згідно з п.п. 3.1.1 Договору, оплата наданих послуг здійснюється погодинно, в залежності від витраченого виконавцем часу на надання правової допомоги.

Погодинний гонорар виконавця становить:

А) за аналіз документів, складання позовних заяв, відзивів на позов, відповідей на відзив, апеляційних та касаційних скарг, заяв про перегляд судового рішення за нововиявленими та виключними обставинами, інших процесуальних документів: майнового характеру 2000 грн. за 1 годину надання послуг, немайнового характеру 1500 грн. за 1 годину надання послуг;

Б) за надання послуг з представництва інтересів Замовника в судовому засіданні 2000 грн. за 1 годину участі у судовому засіданні (а.с.14).

Відповідно до п.3.2 Договору, оплата послуг здійснюватиметься протягом 5 календарних днів після підписанння сторонами акту наданих послуг, може бути у готівковій та у безготівковій формі. Готівкова форма оформлюється квитанцією до прибуткового касового ордеру.

Пунктом 4.1 цього Договору передбачено, що факт надання правової допомоги підтверджується актом наданих послуг, в якому відображається зміст наданих послуг, час її виконання, розмір гонорару та має бути підписаний сторонами.

02 січня 2020 року між ОСОБА_1 та адвокатом Мезіновим О.Г. підписано акт приймання передачі послуг за договором про надання правової допомоги та юридчних послуг, відповідно до якого Виконавець надав, а Замовник прийняв та не має будь-яких претензій до наступних послуг за договором від 18.12.2019 року про надання правової допомоги, а саме:

1.1. Вивчення та аналіз наданих замовником документів, підготовка тексту адміністративного позову до Одеського окружного адміністративного суду про визнання протиправними дій Державної служби Україн з безпеки на транспорті щодо визначення Замовнику сплати за проїзд великовагового транспортного засобу у розмірі 265,34 євро згідно розрахунку №б/н від 13.11.2019 року, а також визнання протиправною та скасування постанови №169496 від 16.12.2019 року винесеної Управлінням Укртрансбезпеки в Одеській області про застосування до Замовника адміністративно-гоподарського штрафу у сумі 34 000 грн.

Витрачений час на надання послуг- 3 години, вартість послуг (розмір гонорару): 3 *2000=6000,00 грн.

Загальна вартість наданих послуг за даним актом становить 6000 грн.

Також, суд встановив, що 04.01.2020 року Адвокатом Мезіновим О.Г. отримано від ОСОБА_1 6000 грн. за надані послуги відповідно до договору від 18.12.2019 року №1-24/Ф-2019, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №1-24/ФО-2019 (а.с. 15).

Суд зазначає, що вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд враховує складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову.

Також, суд звертає увагу, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 49 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Наталія Михайленко проти України», від 30 травня 2013 року, заява 49069/11).

Суд встановив, що згідно з акту приймання-передачі наданої правової допомоги від 02 січня 2020 року, вартість наданих послуг складає 6000 грн., детальний опис яких наведений у відповідному документі.

Оцінивши наведений детальний опис робіт (наданих послуг), з урахуванням категорії даної справи, суд доходить висновку, що наведені у цьому опису витрати на проведену роботу є співмірними та фактичними.

Відповідно до п.п. 1-2 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», видами адвокатської діяльності є надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Тому, витрачений адвокатом час на консультацію клієнта, правової оцінки документів, підготовку адміністративного позову до Одеського окружного адміністративного суду про визнання протиправними дій Державної служби Україн з безпеки на транспорті щодо визначення Замовнику сплати за проїзд великовагового транспортного засобу у розмірі 265,34 євро згідно розрахунку №б/н від 13.11.2019 року, а також визнання протиправною та скасування постанови №169496 від 16.12.2019 року винесеної Управлінням Укртрансбезпеки в Одеській області про застосування до Замовника адміністративно-гоподарського штрафу у сумі 34 000 грн. тривалістю 3 годин є співмірний з виконаною роботою.

Між тим, суд зазначає, що ухвалою від 29 квітня 2020 року у частині позовних вимог про визнання протиправними дії щодо визначення суми плати за проїзд великовагового транспортного засобу у розмірі 265, 34 євро згідно розрахунку № б/н від 13.11.2019 року закрито провадження у справі, з підстав, що ці позовні вимоги не належать розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Тому судові витрати належать відкшодуванню на користь позивача лише у розмірі відповідно до задоволених позовних вимог, а саме у сумі 3000 грн.

Також належать стягненню з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір на користь позивача відповідно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 840, 80 грн.

Керуючись ст. ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (, місцезнаходження: 01135, м. Київ, проспект Перемоги, 14) в особі Управління Укртрансбезпеки в Одеській області (місцезнаходження: 65014, м. Одеса, вул. Успенська, 4) про визнання протиправною та скасування постанови №169496 від 16.12.2019 року, - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки в Одеській області (місцезнаходження: 65014, м. Одеса, вул. Успенська, 4) про застосування адміністративно-господарського штрафу №169496 від 16.12.2019 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Державної служби України з безпеки на транспорті (, місцезнаходження: 01135, м. Київ, проспект Перемоги, 14) в особі Управління Укртрансбезпеки в Одеській області (місцезнаходження: 65014, м. Одеса, вул. Успенська, 4) на користь ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 840, 80 грн. (вісімост сорок гривень 80 копійок).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Державної служби України з безпеки на транспорті (, місцезнаходження: 01135, м. Київ, проспект Перемоги, 14) в особі Управління Укртрансбезпеки в Одеській області (місцезнаходження: 65014, м. Одеса, вул. Успенська, 4) на користь ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) витрати на оплату правничої допомоги у розмірі 3000 грн. (три тисячі гривень 00 копійок).

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.ст. 295, 297 КАС України, з урахуванням п.15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України, п. 3 розділу УІ Прикінцевих положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя Л.Р. Юхтенко

.