Справа № 620/3494/19
Суддя: Баргаміна Н.М.
Дата ухвалення: 2020-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2020 року Чернігів Справа № 620/3494/19

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Баргаміної Н.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не надання позивачу довідки про вартість речового майна, що належить позивачу до видачі, не нарахування та не виплати грошової компенсації за недоотримане речове майно та не виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні; зобов`язання відповідача видати позивачу довідку про вартість речового майна, що належить до видачі; зобов`язання відповідача внести зміни в наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 23.04.2018 № 99 щодо виплати позивачу грошової компенсації за недоотримане речове майно на підставі довідки про вартість речового майна, що належить позивачу до видачі; зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за недоотримане речове майно; зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період з 23.04.2018 по 23.11.2019 без утримання із зазначеної суми податку з доходів фізичних осіб та військового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що при звільненні з військової служби йому не було видано довідку про вартість речового майна, що належить до видачі, а в наказі командира військової частини від 23.04.2018 № 99 не зазначено суму виплати грошової компенсації за неотримане речове майно, чим було позбавлено його права на отримання вказаної грошової компенсації. Вказує, що не проведення розрахунку при звільненні є підставою для виплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідач подав відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не надано суду доказів звернення до відповідача з заявою (рапортом) стосовно надання йому довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, що слугувало б підставою для виплати компенсації за неотримане речове майно на підставі відповідного наказу командира військової частини. Вказує, що в архіві служби діловодства Військової частини НОМЕР_1 відсутній відповідний рапорт (заява) позивача з приводу виплати відповідної компенсації, яке є обов`язковою умовою, у разі позитивного їх розгляду, для складання довідки та виплати грошової компенсації. Також зазначає, що грошова компенсація за неотримане речове майно не є складовою грошового забезпечення військовослужбовця, а тому несвоєчасна її виплата не підпадає під дію статті Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів».

Позивачем було надано відповідь на відзив, в якій, зокрема, зазначив, що звернувся до відповідача з заявою про надання довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, 14.02.2020, однак ні довідки, ні відповіді ним не було отримано.

Відповідачем було подано заперечення, в яких вказав, що надання позивачем заяви від 14.02.2020 з вимогою провести відповідний розрахунок в ході судового процесу свідчить про відсутність порушеного права в даній справі, оскільки позивачем фактично визнано факт не звернення до суб`єкта владних повноважень як під час звільнення, так і до моменту звернення до суду в листопаді 2019 року. Також вказує, що не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що Військовою частиною НОМЕР_1 не надано відповіді на звернення від 14.02.2020, оскільки це не стосується предмету спору.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 проходив військову службу в Військовій частині НОМЕР_1 та наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.04.2018 № 99 позивача, звільненого наказом командувача оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 29.12.2017 № 207 з військової служби у запас за підпунктом «ї» пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», було виключено зі списків особового складу частини та знято зі всіх видів забезпечення з 09.02.2018 (а.с. 77).

23.11.2019 позивач, вважаючи, що при звільненні його з військової служби відповідачем протиправно не було видано довідку про вартість речового майна, що належить до видачі, та не виплачено грошову компенсацію за неотримане речове майно звернувся до суду з даним позовом.

В подальшому, 14.02.2020 позивач звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 з заявою про видачу довідки на компенсацію за неотримане речове майно за весь період служби (а.с. 85).

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Статтею 1 Закону передбачено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (стаття 2 Закону).

Згідно частини першої статті 9-1 Закону речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання вищевказаної статті постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 затверджений Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі Порядок № 178).

Так, пунктами 2, 3 Порядку № 178 визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Відповідно до пунктів 4, 5 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації. Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

У відповідності до абзаців першого та третього пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Так, аналіз норм статті 9-1 Закону, абзаців першого, третього пункту 242 Положення № 1153/2008, а також пунктів 2, 3 Порядку № 178, в редакції, чинній на момент звільнення позивача з військової служби, свідчить, що позивач має право на грошову компенсацію замість неотриманого речового майна.

При цьому застосовування в пункті 3 Порядку №178 словосполучення «у разі звільнення з військової служби», а не, наприклад, «при звільненні з військової служби», дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).

Отже, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

На користь вказаного висновку свідчить те, що в пункті 4 Порядку № 178 передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, так і заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.

Вказана позиція щодо порядку реалізації права на отримання грошової компенсації вартості за неотримане речове майно узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 23.08.2019 у справі № 2040/7697/18, від 11.09.2019 у справі № 825/1104/17.

Разом з тим, як було встановлено судом, при звільненні 23.04.2018 ОСОБА_1 з військової служби, останній з рапортом на ім`я командира військової частини не звертався, а тому питання щодо виплати позивачу грошової компенсації вартості за недоотримане речове майно вирішено не було.

При цьому, позивач на час звернення до суду 23.11.2019 за захистом своїх прав також не звертався до відповідача з відповідною заявою про надання довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, та про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Таким чином, оскільки позивачем не був дотриманий порядок звернення за грошовою компенсацією вартості неотриманого речового майна, у відповідача на час виникнення спірних правовідносин відсутня протиправна бездіяльність, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 808/2442/16.

При цьому, суд не приймає до уваги посилання позивача на заяву про видачу довідки на компенсацію за неотримане речове майно від 14.02.2020, з якою він звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 вже після звернення до суду, оскільки при прийнятті рішення в спірних правовідносинах, суд досліджує правомірність рішення (дій) суб`єкта владних повноважень на момент його прийняття (їх вчинення) та не може обґрунтовувати юридичну правильність (правомірність) таких актів (дій) із урахуванням подій, які сталися в майбутньому, зокрема, після звернення до суду.

Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №357/7575/16-а.

Фактично, заявою від 14.02.2020 позивачем породжені нові правовідносини, які, можливо, будуть потребувати судового захисту в майбутньому.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27.04.2020.

Суддя Н.М. Баргаміна