Справа № 460/2290/20
Суддя: Борискін С.А.
Дата ухвалення: 2020-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и
29 квітня 2020 року м. Рівне №460/2290/20
Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Борискіна С.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій., -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якому просила:

-визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 , з врахуванням доходів в проміжок з 14.09.1989 по 05.09.1992 на 13 станції переливання крові в/ч пп 09403 на посаді медичної сестри;

-зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити перерахунок пенсії по заробітній платі ОСОБА_1 відповідно до вимог ч. 2 ст. 41 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", п.п. 124, 129 Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 №590, з урахуванням заробітної плати, отриманої за період з 14.09.1989 по 05.09.1992 в 13 станції переливання крові в/ч пп 09403 на посаді медичної сестри згідно "Архивной справки" від 09.09.2011 №5/96133 Центрального архіву Міністерства оборони РФ Федеральної бюджетної установи, із включенням до складу заробітної плати, з якої нараховується пенсія, частини заробітної плати, виплаченої у іноземній валюті, починаючи з 12.02.2020 (дати звернення з заявою).

Мотивуючи вимоги позову ОСОБА_1 зазначала, що відповідачем протиправно відмовлено у проведенні перерахунку її пенсії, з врахуванням отриманої в іноземній валюті зарплати за період роботи за кордоном з 14.09.1989 по 05.09.1992. Вказувала на те, що архівною довідкою від 09.09.2011 цілком підтверджується отримання заробітної плати у злотих П.Н.Р., а 27.02.2020 Національним банком України було надіслано лист-роз`яснення, з встановленим курсом карбованця СРСР до злотого в період з вересня 1989 року по вересень 1992 року, що надає можливість пенсійному органу самостійно обчислити належні до перерахунку суми пенсії. Наголошувала, що відповідач не врахував, що заробітна плата, отримана нею в іноземній валюті, носила постійний, а не разовий характер і з цієї суми сплачувалися внески на державне соціальне страхування. З огляду на викладене, просила позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 30.03.2020 відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Позиція відповідача щодо позовних вимог висловлена ним у відзиві на позовну заяву, відповідно до змісту якого він заперечував проти їх задоволення. На обґрунтування такої позиції зазначав, що позивач звернувся до управління зі зверненням, а не з заявою про перерахунок пенсії, яка б відповідала додатку 3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Звертав увагу суду, що на час роботи позивача за кордоном, було чинним Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій, затверджене постановою Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 (із змінами), пунктом 129 якого було передбачено, що під час визначення середньомісячного заробітку робітників і службовців, які були направлені із СРСР на роботу за кордон, ураховувалося 100% заробітної плати, яку вони одержували до направлення за кордон, а непрацюючим до направлення за кордон 100% окладу, встановленого в СРСР за посадою, яку особа обіймала за кордоном, або за іншою аналогічною посадою. Частина заробітку, що виплачувалася в іноземній валюті, під час визначення заробітку для обчислення пенсії не враховувалась. Отже, під час обчислення розміру пенсії враховується лише та частина заробітку, яка була нарахована та виплачена в радянських карбованцях. За наведеного, відповідач просив повністю відмовити у задоволенні позову (а.с.22-23).

Враховуючи, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву та відзив на неї, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено та не є спірним у справі, що з 23.01.2011 ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області та отримує пенсію за віком (а.с.5).

Згідно з трудовою книжкою позивача у період з 14.09.1989 по 05.09.1992 ОСОБА_1 працювала в 13 станції переливання крові у військовій частині НОМЕР_1 на посаді операційної медичної сестри (а.с.8).

Архівною довідкою Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації від 09.09.2011 №5/96133 підтверджується та відповідачем не спростовано отримання позивачем заробітної плати в період роботи на посаді медсестри в 13 станції переливання крові у військовій частині пп09403 з жовтня 1989 року по липень 1992 року в злотих П.Н.Р., з якої здійснювалися відрахування внесків на державне соціальне страхування (а.с.6-7).

У відповідь на заяву позивача від 12.02.2020, Національний банк України листом від 27.02.2020 №40-0006/10616 повідомив ОСОБА_1 , що до компетенції Національного банку України не відноситься переведення заробітної плати у злотих ПНР, нарахованої за період з жовтня 1989 року до липня 1992 року (включно) у гривні. Разом з тим, банк зазначив інформацію щодо офіційного курсу карбованця СРСР до злотого за спірний період та запропонував з питань переведення заробітної плати у злотих ПНР у гривні звернутися до відділення Пенсійного фонду України за місцем проживання (а.с.12).

12.02.2020 ОСОБА_1 звернулася до відповідача з заявою, в якій просила здійснити перерахунок призначеної їй пенсії за період роботи на станції переливання крові в 1989-1992 роках (а.с.9).

Листом від 03.03.2020 за №2475-2530/К-03/8-1700/20 Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повідомило позивача, що для обчислення її пенсії враховується страховий стаж 47 років 8 місяців 12 днів, коефіцієнт страхового стажу 0,47667 заробітна плата (дохід). Також, зауважило, що до її страхового стажу враховано період роботи з 14.09.1989 по 05.09.1992 робота на станції переливання крові у військовій частині НОМЕР_1 . Вказало, що на час роботи позивача за кордоном було чинним Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затверджене постановою Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972, відповідно до вимог якого частина заробітку, що виплачувалася в іноземній валюті, під час визначення заробітку для обчислення пенсії не враховувалась. Отже, під час обчислення розміру пенсії враховується лише та частина заробітку, яка була нарахована та виплачена в радянських карбованцях (а.с.10-11).

Не погоджуючись із діями відповідача вважаючи їх такими, що не відповідають вимогам законодавства, які порушують законні права та інтереси, позивач звернулась з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058), визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення складається із законів України та з міжнародних договорів щодо пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Згідно ч.4 ст.24 цього Закону періоди загального трудового стажу та інші періоди трудової діяльності зараховуються до страхового стажу відповідно і на умовах, визначених законодавством.

Відповідно до багатосторонньої міжурядової Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, підписаної 13.03.1992 Російською Федерацію, Україною, Республіками Киргизстан, Вірменією, Таджикистаном, Туркменістаном, Узбекистаном, Казахстаном і Білоруссю, пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць даної Угоди і членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають. Усі витрати, пов`язані із здійсненням пенсійного забезпечення за даною Угодою, несе держава, яка надає забезпечення. Взаємні розрахунки не провадяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.

Дана Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлено чи буде встановлено законодавством держав - учасниць Угоди (крім пенсій, охоплених спеціальними системами пенсійного забезпечення).

Згідно зі ст.6 вказаної Угоди пенсія громадянам держав - учасниць Угоди призначається за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цієї Угоди.

Обчислення розміру пенсії за даною Угодою провадиться із заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

Необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані в установленому порядку на території держав - учасниць Співдружності незалежних держав і держав, які входили до складу колишнього СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

Згідно з ч.1 ст.43 Закону №1058 перерахунок пенсій за віком, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Відповідно до ч.2 ст.40 зазначеного Закону у разі подання застрахованою особою для обчислення розміру пенсії даних про заробітну плату (дохід) за період до 1 січня 1992 року при визначенні коефіцієнта заробітної плати (доходу) середня заробітна плата за рік (квартал) у відповідному періоді вважається щомісячною середньою заробітною платою працівників, зайнятих у галузях економіки України, відповідного року (кварталу).

Статтею 72 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII) передбачено, що при обчисленні середньомісячного заробітку працівникам за роботу за межами України враховується заробітна плата, яку вони одержували перед виїздом (ст.64, 67), або за їх вибором заробіток, що визначається відповідно до ст. 73 цього Закону, за умови сплати в цей період внесків до Пенсійного фонду України на загальних підставах.

Матеріалами справи стверджено, що у період з 14.09.1989 по 05.09.1992 ОСОБА_1 працювала в 13 станції переливання крові у військовій частині НОМЕР_1 та отримувала заробітну плату в іноземній валюті, що підтверджується архівною довідкою Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації від 09.09.2011 №5/96133.

Пенсійний орган при розрахунку пенсії не врахував позивачу частину заробітної плати, яка виплачувалась в іноземній валюті.

Із змісту роз`яснення Зовнішекономбанку від 26.12.2001 №6962/620303 слідує, що відповідно до раніше діючих нормативних документів поточні рахунки радянських працівників, які працювали за кордоном у Зовнішекономбанку до 1993 року велися у інвалютних карбованцях, з умовним визначенням валюти внеску. Зачислення на рахунок здійснювалось на підставі платіжних доручень організацій, які направляли співробітників на роботу за кордон, суми вказувались також у інвалютних карбованцях. Інвалютні карбованці використовувались тільки у безготівкових рахунках до 1993 року, інвалютні карбованці обмінювалися на радянські карбованці у відношенні 1:1.

Статтею 1 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" від 16.04.1991 №959-XII передбачено, що іноземна валюта - це валюта готівкою, грошові знаки (банкноти, білети державної скарбниці, монети), що знаходяться в обігу і є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави, а також вилучені або ті, що вилучаються з обігу, але підлягають обміну на грошові знаки, які знаходяться в обігу, платіжні документи у грошових одиницях іноземних держав та міжнародних розрахункових одиницях, кошти у грошових одиницях іноземних держав, міжнародних розрахункових одиницях та у діючій на території України валюті з вільною конверсією, які знаходяться на рахунках та вкладах у банківсько-кредитних установах на території України та за її межами.

Як зазначено вище, за приписами ст.72 та 73 Закону 1788-XII при обчисленні середньомісячного заробітку працівникам за межами України для призначення (перерахунку) пенсії враховується заробітна плата, яку вони одержували перед виїздом (ст.64-67), або за їх вибором заробіток, що визначається відповідно до ст.73 цього Закону, а за умови сплати в цей період внесків до Пенсійного фонду України - на загальних підставах.

Тобто, головною умовою врахування заробітку для призначення (перерахування) пенсії є відрахування страхових внесків із цих сум.

Жодних доказів того, що із заробітної плати позивача за період з 14.09.1989 по 05.09.1992 не нараховувались та не сплачувались страхові внески відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, всупереч ч.2 ст.77 КАС України, надано не було.

При цьому, слід зазначити, що п.42 Правил про умови праці радянських працівників за кордоном, затверджених постановою Державного комітету з питань праці і заробітної плати Ради Міністрів СРСР від 25.12.1974 №365, вказано, що на соціальне страхування працівників закладів СРСР за кордоном, що направлені з СРСР, а також прийнятих на роботу за місцем на штатні посади із складу членів сімей, відповідні міністерства та відомства сплачують в СРСР у централізованому порядку страхові внески у відсотках, що встановлюються урядом СРСР від сум заробітної плати, що сплачується вказаним працівником в радянській та іноземній валютах.

Пунктом 1 статті 1 Декрету Кабінету Міністрів України №15-93 від 19.02.1993 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" визначено, що іноземна валюта - іноземні грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави, а також вилучені з обігу або такі, що вилучають з нього, але підлягають обмінові на грошові знаки, які перебувають в обігу, кошти у грошових одиницях іноземних держав і міжнародних розрахункових (клірингових) одиницях, що перебувають на рахунках або вносяться до банківських та інших фінансових установ за межами України. Під терміном "іноземна валюта" розуміється як власне іноземна валюта так і банківські метали, платіжні доручення та інші цінні папери, виражені в іноземній валюті або банківських металах.

Відповідно до п.4 ст.1 вказаного декрету визначено, що "конвертована валюта" - іноземна валюта, що віднесена до цієї категорії Національним банком України.

Згідно загальних положень Закону України "Про Національний банк України" від 20.05.1999 №679-XIV, яким визначено, що офіційний валютний курс - курс валюти, офіційно встановлений Національним банком України як уповноваженим органом держави.

Статтею 36 вказаного Закону встановлено, що Національний банк встановлює офіційний курс гривні до іноземних валют та оприлюднює його.

Для регулювання курсу гривні щодо іноземних валют Національний банк використовує золотовалютний резерв, купує і продає цінні папери, встановлює і змінює ставку рефінансування та застосовує інші інструменти регулювання грошової маси в обігу.

Крім того, постановою Правління Національного банку України "Про затвердження Порядку встановлення і використання офіційного обмінного курсу гривні до іноземних валют" від 30.03.1998 №128 встановлено, що Національний банк України встановлює офіційний обмінний курс гривні до іноземних валют, міжнародних рахункових одиниць (СДР, тощо), який використовується резидентами України та нерезидентами для всіх видів платіжно-розрахункових операцій в іноземних валютах, у т.ч. з бюджетом і митницею, для бухгалтерського обліку цих операцій та при аналізі зовнішньоекономічної діяльності.

Отже, із зазначеного слідує, що Національний банк України уповноважений встановлювати курс валют України до інших національних валют, який і відображений у відповіді на запит позивача від 27.02.2020 №40-0006/10616, а відтак, суд не знаходить підстав для неврахування пенсійним органом вказаної інформації при обрахунку пенсії ОСОБА_1 (а.с.12).

На переконання суду, відповідач, визнаючи факт роботи позивача з 14.09.1989 по 05.09.1992 та зараховуючи його до страхового стажу, і при цьому ж не враховуючи при обрахунку пенсії її заробіток за період такого страхового стажу, фактично порушує право та законні очікування позивача на належне пенсійне забезпечення за результатами її роботи, незалежно від валюти в якій проводилася оплата праці.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі "Ковач проти України", п.59 рішення у справі "Мельниченко проти України", п. 50 рішення у справі "Чуйкіна проти України").

Згідно з п.п.4, 23 ч.1 Європейської соціальної хартії від 03.05.1996, ратифікованої Законом України "Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)" від 14.09.2006 №137-V, усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень для них самих та їхніх сімей та кожна особа похилого віку має право на соціальний захист.

Відповідно до п.21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення ст.1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства ("Stretch - United Kingdom" № 44277/98).

У межах визначених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (п. 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("Von Maltzan and Others v. Germany" № 71916/01, 71917/01 та 10260/02).

Крім того, практикою Європейського суду з прав людини сформовано підхід щодо розуміння правової визначеності як засадничої складової принципу верховенства права. Зокрема, у п. 61 Рішення "Брумареску проти Румунії" Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права ("Brumarescu v. Romania" № 28342/95). Крім цього, у п.109 справи "Церква Бессарабської Митрополії проти Молдови" Суд зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку ("Judgment in the Case of Metropolitan Church of Bessarabia and Others v. Moldova" № 45701/99).

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що пенсійний орган, як суб`єкт владних повноважень, здійснюючи дії щодо відмови в перерахунку пенсії ОСОБА_1 діяв не у спосіб, передбачений законом та Конституцією України.

При цьому, пенсійний орган не врахував, що заробітна плата, яку отримувала позивач в іноземній валюті працюючи за кордоном, носила постійний характер, та з цієї суми проводились відрахування на соціальне страхування працівників установ СРСР за кордоном.

Покликання відповідача про те, що позивач звернулася до управління із заявою про перерахунок пенсії, яка не відповідає додатку 3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", суд вважає безпідставним, оскільки це є надмірним формалізмом та призводить до затягнення поновлення порушеного права позивача на отримання пенсії у підвищеному розмірі.

Висновки аналогічного характеру викладені Верховним Судом у постанові від 31.10.2019 у справі №160/7699/18.

Відтак, суд вважає доведеним наявність підстав для визнання протиправними дій відповідача щодо не зарахування позивачу при обрахунку пенсії його заробітку під час перебування на роботі у період з 14.09.1989 по 05.09.1992 в 13 станції переливання крові у військовій частині НОМЕР_1 на посаді операційної медичної сестри та необхідності зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 за віком з урахуванням заробітку за вказаний період.

Частиною 4 статті 45 Закону №1058 визначено, що перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених ч.1 ст.35, ч.2 ст.38, ч.3 ст.42 і ч.5 ст.48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Враховуючи, що із заявою про перерахунок пенсії позивач звернулася 12.02.2020, перерахунок її пенсії слід здійснювати з 01.02.2020.

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З огляду на наведене, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до вимог ст.139 КАС України.

Копія квитанції про сплату судового збору знаходиться в матеріалах справи (а.с.4).

Керуючись ст.241-246, 255, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Короленка, 7, м. Рівне, 33028, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 , з врахуванням доходів в проміжок з 14.09.1989 по 05.09.1992 на 13 станції переливання крові в/ч пп 09403 на посаді медичної сестри.

Зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2020, з урахуванням заробітної плати, отриманої за період з 14.09.1989 по 05.09.1992 в 13 станції переливання крові в/ч пп 09403 на посаді медичної сестри відповідно до "Архивной справки" від 09.09.2011 №5/96133 Центрального архіву Міністерства оборони РФ Федеральної бюджетної установи, із включенням до складу заробітної плати, з якої нараховується пенсія, частини заробітної плати, виплаченої у іноземній валюті, згідно з курсом карбованця СРСР до злотого, вказаного в довідці Національного банку України від 27.02.2020 №40-0006/10616.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 420,40 грн., за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 29 квітня 2020 року.

Суддя Борискін С.А.