Справа № 160/10518/19
Суддя: Прокопчук Т.С.
Дата ухвалення: 2020-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 квітня 2020 року м. Дніпросправа № 160/10518/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Прокопчук Т.С. (доповідач),

суддів: Кругового О.О., Шлай А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2019 року (головуючий суддя: Лозицька І.О.) по адміністративній справі №160/10518/19, розглянутої у спрощеному провадженні

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 28.10.2019 року звернулася до суду з позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі ГУ ПФУ в Дніпропетровській області), в якому просить визнати протиправною відмову відповідача від 27.09.2019 року на перехід на пенсію по втраті годувальника та зобов`язати відповідача перевести її на пенсійне забезпечення по втраті годувальника на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ від 09.04.1992 року (далі Закон № 2262-ХІІ); зобов`язати відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування вимог зазначила, що вважає протиправною відмову відповідача у переході на пенсійне забезпечення свого чоловіка за Законом № 2262-ХІІ на підставі того, що вона не досягла 60-тирічного віку на момент звернення.

У відзиві на позов відповідач зазначає про неправомірність доводів позивача та відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки відповідно до положень ст. 30 Закону № 2262-ХІІ та ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року (далі Закон № 1058-IV), позивач не має права на перехід на пенсію по втраті годувальника, бо не досягла пенсійного віку 60 років.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.12.2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено виходячи з правомірності дій відповідача в частині відмови позивачу у переході на пенсію по втраті годувальника.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити. Апеляційна скарга ґрунтується на доводах позовної заяви.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач посилається на правомірність прийнятого судом першої інстанції рішення, в зв`язку з чим просить залишити його без змін, а скаргу без задоволення.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1,2,3 ст.242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, ст.2 та ч.4 ст.242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.12.2019 року не відповідає, в зв`язку з чим вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 починаючи з 06.04.2015 року отримує пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку, як дружина померлого інваліда І групи - ліквідатора ЧАЕС, відповідно до приписів Закону № 1058-IV.

06.09.2019 року ОСОБА_1 звернулась до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області з заявою про перехід з вищезазначеної пенсії на пенсію по втраті годувальника, відповідно до Закону № 2262-ХІІ.

Листом № 139/03.8-22 від 27.09.2019 року ГУ ПФУ в Дніпропетровській області повідомлено позивача про те, що відсутні правові підстави на даний перехід, через не набуття позивачем віку 60 років.

Не погодившись з даною відмовою позивач звернулася до суду з вимогою визнати її протиправною та вимогою зобов`язати відповідача здійснити зазначене переведення.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Статтею 7, ч. 1,2 ст. 30 Закону № 2262-ХІІ в редакції на час виникнення спірних правовідносин визначено, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону №1058-IV , призначається одна пенсія за її вибором.

Право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (ст. 31).

Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.

Пунктом «б» ч.4 ст. 30 Закону № 2262-ХІІ в редакції на час виникнення спірних правовідносин визначено, що непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону №1058-IV, або є особами з інвалідністю.

Статтею 26 Закону № 1058-IV в редакції на час виникнення спірних правовідносин визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші.

Водночас п. «в» ч.4 ст. 30 Закону № 2262-ХІІ в редакції на час виникнення спірних правовідносин визначено, що непрацездатними членами сім`ї вважаються також батьки та дружина (чоловік), якщо вони не взяли повторний шлюб, військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули, померли чи пропали безвісти в період проходження служби або померли після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, безпосередньою участю в антитерористичній операції або забезпеченням її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення, безпосередньою участю у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченням здійснення зазначених заходів, перебуваючи безпосередньо в районах та у період їх здійснення, мають право на пенсію не раніш як за 5 років до досягнення пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону № 1058-IV, або якщо вони є особами з інвалідністю.

Факт належності чоловіка позивача ОСОБА_2 до категорії військовослужбовців, встановлений рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06.06.2018 року по справі №208/6488/17 (2а/208/110/18), яке набрало законної сили, з урахуванням ухвали від 08.11.2018 року, а тому не потребує доказування.

Крім того, на час звернення до відповідача з заявою ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) позивач досягла віку 57 років ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), повторний шлюб нею не укладався, що відповідає вимогам ч.1,2, п. «в» ч.4 ст. 30 Закону №2262-ХІІ для призначення пенсії по втраті годувальника.

Викладене свідчить про протиправність доводів ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, викладених в листі №139/03.8-22 від 27.09.2019 року, щодо відсутності підстав для переведення позивача з пенсії за віком по Закону №1058-ІV на пенсію по втраті годувальника за Законом №2262-ХІІ.

Однак враховуючи те, що питання переведення позивача з пенсії за віком по Закону №1058-ІV на пенсію по втраті годувальника за Законом № 2262-ХІІ відповідачем фактично не розглядалося, а саме відповідного рішення з цього приводу не приймалося, суд апеляційної інстанції вважає неможливим перебирання на себе дискреційних повноважень відповідача.

Належним способом захисту прав позивача в даному випадку є покладання на відповідача зобов`язання повторно розглянути подану позивачем заяву від 06.09.2019 року та прийняти відповідне рішення, з урахуванням приписів п. «в» ч.4 ст. 30 Закону №2262-ХІІ.

Позовні вимоги щодо зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області подати у встановлений строк звіт про виконання судового рішення колегія суддів, з урахуванням приписів ст. 382 КАС України вважає такими, що не підлягають задоволенню.

Пунктом 2 ч. 1 ст.315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Оскільки суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, це є підставою для скасування судового рішення, та часткового задоволення позовних вимог.

На підставі ст. 139 КАС України на користь позивача підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачена сума судового збору в розмірі 2 028,70 грн.

Керуючись ст. 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2019 року по адміністративній справі №160/10518/19 - скасувати та прийняти постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, викладену в листі №139/03.8-22 від 27 вересня 2019 року, щодо переведення ОСОБА_1 з пенсії за віком по Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по втраті годувальника за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути подану ОСОБА_1 заяву від 06 вересня 2019 року та прийняти відповідне рішення, з урахуванням приписів частини 1,2, пункту «в» частини 4 статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області сплачену суму судового збору в розмірі 2 028,70 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 28 квітня 2020 року, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя Т.С. Прокопчук

суддя О.О. Круговий

суддя А.В. Шлай