Справа № 428/8719/19
Суддя: Посохов І. С.
Дата ухвалення: 2020-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 428/8719/19
Провадження № 2-а/428/129/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді - Посохова І.С.,

за участю секретаря судового засідання - Колядінцевої П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку Луганської області в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом адвоката Осики Максима Ігоровича в інтересах ОСОБА_1 до поліцейського роти № 4 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції України сержанта поліції Марченко Яни Валентинівни про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області в інтересах ОСОБА_1 з адміністративним позовом до поліцейського роти № 4 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції України сержанта поліції Марченко Яни Валентинівни про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування позовних вимог представником позивача зазначено, що 19.07.2019 сержантом поліції Марченко Я.В. було винесено відносно позивача постанову серії ЕАВ № 1341551 про накладення адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 122 КУпАП в розмірі 425 гривень по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. Відповідно до змісту вищезазначеної постанови позивач 19.07.2019 о 00-51 годин, керуючи транспортним засобом BMW 3281, номерний знак НОМЕР_1 , в м. Сєвєродонецьк по проспекту Центральний, 20-в, не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку перед початком руху, чим порушив п.п. 9.2 «а» ПДР.

Позивач вважає дану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню з таких підстав.

Незаконно склавши постанову по справі, сержант поліції Марченко Я.В. не дала позивачу можливості скористатися своїми правами, передбаченими ст. 268, 271 КУпАП, у повному обсязі, а саме: відповідач, порушивши вимоги ст. 283 КУпАП, незаконно виніс постанову про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , в порушення вимог ст. 276 КУпАП справу було незаконно розглянуто на місці зупинки транспортного засобу, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого розглядати справу про адміністративне правопорушення. Також в порушення вимог ст. 252 КУпАП відповідачем всебічно, повно і об`єктивно не досліджені обставини справи в їх сукупності, не було проведено належної оцінки доказів, крім цього в оскаржуваній постанові не зазначено посилань на будь-який доказ, яким підтверджується винуватість позивача, відповідно до ст. 251 КУпАП.

За таких обставин представник позивача просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 1341551 від 19.07.2019 року та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення. А також стягнути з Управління патрульної поліції в Луганській області на користь позивача витрати на правову допомогу у сумі 1000 грн.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, від його представника адвоката Осики М.І. надійшла до суду заява з проханням розглянути справу без його участі та без участі позивача, заявлені вимоги підтримали у повному обсязі.

У судове засідання відповідач поліцейський роти № 4 батальйону № 1 УПП в Луганській області ДПП сержант поліції Марченко Я.В. не з`явилася, до суду надіслала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Просила справу розглянути без її участі.

Від відповідача надійшло письмове клопотання про долучення до матеріалів справи відеозапису на 1 цифровому носії.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Спір між позивачем та відповідачем виник з приводу того, що позивач вважає постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАВ № 1341551 від 19.07.2019, складену поліцейським роти № 4 батальйону № 1 УПП в Луганській області ДПП сержантом поліції Марченко Я.В. протиправною, у зв`язку з тим, що: оскаржувана постанова не відповідає дійсності, не ґрунтується на жодному доказі, а також відповідач позбавив позивача можливості скористатися у повному обсязі своїми правами, передбаченими ст. 268, 271 КУпАП.

Відповідачем суду особисто не надано пояснень на підтвердження правомірності своїх дій, проте надано відзив на позов та цифровий носій інформації - диск формату DVD-R, який містить інформацію щодо зазначених у постанові серії ЕАВ № 1341551 від 19.07.2019 подій.

Так, у судовому засіданні встановлено, що постановою поліцейського роти № 4 батальйону № 1 УПП в Луганській області ДПП сержанта поліції Марченко Я.В. серії ЕАВ № 1341551 від 19.07.2019 позивача було визнано винним у порушенні п.п. 9.2 «а» Правил дорожнього руху, тобто вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн. Підставою притягнення до адміністративної відповідальності, згідно з наведеною постановою, було те, що 19.07.2019 о 00-51 годин, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом BMW 3281, номерний знак НОМЕР_1 , в м. Сєвєродонецьк, по проспекту Центральний, 20-в, не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку перед початком руху, чим порушив п.п. 9.2 «а» ПДР.

Прийнято по справі рішення застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425,00 грн.

В графі 9 постанови «до постанови додається» нічого не зазначено.

Порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення врегульований статтею 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відповідно до пункту третього частини першої цієї норми, постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідачем на підтвердження вчинення позивачем порушення п.п. 9.2 «а» ПДР надано відеозапис. Втім, суд зауважує, що в графі 9 оскаржуваної постанови «до постанови додається» нічого не зазначено.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до п.п. 9.2 «а» Правил дорожнього руху водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: перед початком руху і зупинкою.

Таким чином, з досліджених в судовому засіданні матеріалів справи, суд вбачає, що відповідачем не було надано суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів порушення позивачем Правил дорожнього руху, а саме вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, адже відеозапис, який покладений відповідачем в основу оскаржуваного рішення, в постанові як додаток не зазначений, а тому не може підтверджувати правомірності дій щодо притягнення до адміністративної відповідальності позивача.

Наданий відповідачем відеозапис на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху, не може вважатися належним доказом у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис.

Аналогічна правова позиція щодо належності такого доказу як відеозапис на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху викладена у постанові Верховного Суду від 15 листопада 2018 року по справі № 524/5536/17.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

З постанови Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 337/3389/16-а(2-а/337/154/2016), адміністративне провадження № К/9901/29775/18, вбачаться, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

За таких обставин колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що постанова у справі про адміністративне правопорушення, яка складена з порушенням норм статті 283 КУпАП, не може вважатися такою, що відповідає чинному законодавству у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що відповідачем не надано доказів того, що прийняте ним рішення є правомірним, оскільки, на думку суду, відповідач прийняв рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за відсутності належних доказів, з порушенням вимог Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим суд вважає позовні вимоги щодо скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 1341551 від 19.07.2019 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 425 гривень 00 копійок такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, суд зауважує, що, керуючись положеннями ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд не має право визнавати рішення суб`єкта владних повноважень протиправним.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача грошових коштів витрачених ним на правову допомогу у розмірі 1000 гривень, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем наданий суду договір про надання правової допомоги від 19.07.2019 року, укладений між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Осикою М.І.

Також позивачем суду наданий акт надання послуг від 29.07.2019 року.

Згідно з п. 3.1 договору про надання правової допомоги від 19.07.2019 року, за надання правової допомоги, яка є предметом цього Договору, Адвокату Клієнтом, в розмірі, порядку і на умовах, передбачених Договором, виплачується гонорар, оплата якого оформлюється відповідно до чинного законодавства України, а також фактично понесені і документально підтверджені витрати, пов`язані з виконанням цього Договору.

Позивачем суду наданий рахунок-фактура № 5 від 29.07.2019 року на суму 1000 гривень.

Втім, доказів оплати рахунку-фактури № 5 від 29.07.2019 року позивачем суду надано не було. Суд зауважує, що рахунок-фактура не є доказом та підтвердженням сплати правової допомоги позивачем, адже, є лише документом, який надається адвокатом клієнту для сплати суми, зазначеної у рахунку-фактурі.

На підставі викладеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 2, 72-90, 99, 241-246, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов адвоката Осики Максима Ігоровича в інтересах ОСОБА_1 до поліцейського роти № 4 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції України сержанта поліції Марченко Яни Валентинівни про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити частково.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 1341551 від 19.07.2019 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у сумі 425 гривень 00 копійок скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду через Сєвєродонецький міський суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторони:

- позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер ОКПП НОМЕР_2 ;

- відповідач: поліцейський роти № 4 батальйону № 1 УПП в Луганській області Департаменту патрульної поліції України сержант поліції Марченко Яна Валентинівна, місцезнаходження УПП: 93100, Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Штейгерська, будинок 8.

Суддя І. С. Посохов