Справа № 640/25601/19
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2020-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2020 року м. Київ № 640/25601/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Катющенка В.П., за участю секретаря судового засідання Рябого І.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до третя особа про Міністерства юстиції України ОСОБА_4 визнання протиправним та скасування наказу
за участю:

від позивача - ОСОБА_2 ;

від відповідача - не з`явився;

від третьої особи - ОСОБА_4., ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 30.10.2019 №3325/5.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірне рішення прийнято відповідачем за результатами проведеної камеральної перевірки державного реєстратора ОСОБА_1. на підставі скарги ОСОБА_4 . На переконання позивача, ОСОБА_4 пропущено строк для подання скарги, крім того, на момент звернення останнього зі скаргою у провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебував невирішений спір щодо підстав набуття права власності. Указані обставини, на думку позивача, свідчать про те, що відповідач без наявних на те правових підстав розглянув скаргу ОСОБА_4 та призначив камеральну перевірку. Позивач стверджує, що відповідачем порушено процедуру та порядок проведення камеральної перевірки, позаяк останнім не було повідомлено позивача про проведення перевірки та не надіслано наказу про призначення перевірки. Звертає увагу, що висновки відповідача про порушення позивачем вимог законодавства у сфері державної реєстрації є безпідставними та необґрунтованими. Пояснив, що під час прийняття рішення від 20.03.2019 № 46046129 позивачем було установлено, що заявником було подано всі необхідні документи для державної реєстрації, у тому числі, іпотечний договір № 8880, який містить відповідне застереження, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання та документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту пред`явлення Іпотекодавцем вимоги. Встановивши відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, позивачем було прийнято обґрунтоване рішення про державну реєстрації права власності.

Ухвалою суду від 10.01.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі № 640/25601/19, залучено до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_4 та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовче судове засідання на 11.02.2020.

05.02.2020 до суду від представника відповідача Шевченко О.С. надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого остання просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Пояснила, що висновок позивача про порушення відповідачем процедури та порядку проведення перевірки є безпідставним, позаяк поза увагою останнього залишилось те, що ОСОБА_4 подано скаргу в порядку статті 37-1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Зазначила, що позивачем було прийнято рішення від 20.03.2019 № 46046129, на підставі якого у Державному реєстрі прав здійснено перехід права власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , від ОСОБА_4 до АТ "Укрсоцбанк", за відсутності документів, необхідних для прийняття такого рішення, та незважаючи на невідповідність бланка повідомлення про вручення поштового відправлення вимогам законодавства. Вважає безпідставними твердження позивача про невмотивованість спірного наказу, позаяк останній складено на підставі довідки Комісії, у якій викладено зміст установленого перевіркою порушення. Також звертає увагу, що тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав є найменш суворим заходом реагування та є пропорційним до вчиненого порушення. Акцентує увагу, що витребування у державного реєстратора пояснень є правом, а не обов`язком Комісії, тому доводи позивача у цій частині, на думку відповідача, не заслуговують на увагу.

05.02.2020 до суду від третьої особи надійшли пояснення щодо позову, за змістом яких останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Акцентував увагу на дискреційності повноважень відповідача при визначенні виду застосованої санкції. Наголошував і на тому, що у скарзі від 27.09.2019 третьою особою були наведені факти зловживання державним реєстратором ОСОБА_1 наданими йому повноваженнями у сфері державної реєстрації прав.

Ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати у підготовчому засіданні 11.02.2020, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у судове засідання на 17.03.2020.

Зважаючи на перебування судді Катющенка В.П. на лікарняному, 17.03.2020 адміністративну справу № 640/25601/19 знято з розгляду та призначено наступне судове засідання на 14.04.2020.

13.04.2020 представником позивача ОСОБА_2 подано через канцелярію суду додаткові пояснення.

Ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати у судовому засіданні 13.04.2020, додаткові пояснення не взято до уваги, позаяк останні подано з порушенням вимог Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: не надіслано іншим учасникам справи.

Представник позивача у судовому засіданні 14.04.2020 позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання 14.04.2020 не прибув, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином.

Третя особа та його представник у судовому засіданні 14.04.2020 заперечували проти позовних вимог та просили суд відмовити у задоволенні позову.

На підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні 14.04.2020 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, вислухавши пояснення представників позивача та третьої особи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до статті 37-1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Порядку здійснення контролю у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 № 990, та на підставі скарги ОСОБА_4 від 27.09.2019 Міністерством юстиції України прийнято наказ від 25.10.2019 № 3717/7 "Про проведення камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора комунального підприємства "Реєстраційне бюро" ОСОБА_1", яким вирішено:

- провести камеральну перевірку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора комунального підприємства "Реєстраційне бюро" ОСОБА_1;

- утворено Комісію у складі: Михайлової Т.С. - начальника відділу контролю у сферах державної реєстрації Управління акредитації, контролю та моніторингу суб`єктів державної реєстрації Департаменту державної реєстрації та нотаріату; Октисюка І.П. - головного спеціаліста відділу контролю у сферах державної реєстрації Управління акредитації, контролю та моніторингу суб`єктів державної реєстрації Департаменту державної реєстрації та нотаріату; Дячка В.Б. - головного спеціаліста відділу контролю у сферах державної реєстрації Управління акредитації, контролю та моніторингу суб`єктів державної реєстрації Департаменту державної реєстрації та нотаріату (а.с. 62).

За результатами проведеної камеральної перевірки Комісією складено довідку від 28.10.2019, якою зафіксовано порушення державним реєстратором ОСОБА_1 вимог статей 10, 23 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" під час проведення державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна без подання окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя (оскільки іпотечний договір № 8880 не містить відповідного застереження), а також документа, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем вимоги.

Внаслідок виявленого порушення Комісією запропоновано:

- тимчасово заблокувати доступ державного реєстратора комунального підприємства "Реєстраційне бюро" ОСОБА_1 . до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 1 (один) рік;

- направити матеріали проведеної камеральної перевірки щодо державного реєстратора комунального підприємства "Реєстраційне бюро" ОСОБА_1 до постійно діючої комісії з питань акредитації суб`єктів державної реєстрації та моніторингу стосовно відповідності такого суб`єкта вимогам акредитації для розгляду та прийняття рішення відповідно до законодавства (а.с. 55-59).

На підставі вказаної довідки та відповідно до статті 37-1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Порядку здійснення контролю у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 № 990, Міністерством юстиції України прийнято наказ від 30.10.2019 № 3325/5, яким тимчасово заблоковано доступ державного реєстратора комунального підприємства "Реєстраційне бюро" ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 1 (один) рік (а.с. 54).

Не погодившись з вказаним наказом, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

За змістом частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 37-1 Закону України від 01.07.2004 N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон N 1952-IV) контроль у сфері державної реєстрації прав здійснюється Міністерством юстиції України, у тому числі шляхом моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав з метою виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав.

За результатами моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав Міністерство юстиції України проводить перевірки державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав.

У разі якщо в результаті проведеної перевірки державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав виявлено прийняття такими державними реєстраторами чи суб`єктами державної реєстрації прав рішень з порушенням законів, що має наслідком порушення прав та законних інтересів фізичних та/або юридичних осіб, Міністерство юстиції України вживає заходів до негайного повідомлення про це відповідних правоохоронних органів для вжиття необхідних заходів, а також заінтересованих осіб.

Порядок здійснення контролю, проведення камеральних перевірок, під час здійснення контролю та проведення перевірок, критерії, за якими здійснюється моніторинг, критерії, за якими визначається ступінь відповідальності за відповідні порушення, допущені в сфері державної реєстрації, визначаються Кабінетом Міністрів України.

На виконання указаної бланкетної норми постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 N 990 затверджено Порядок здійснення контролю у сфері державної реєстрації (далі - Порядок N 990, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

За визначенням пункту 1 Порядку N 990 цей Порядок визначає процедуру здійснення Мін`юстом відповідно до Законів України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" (далі - Закони) контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - державна реєстрація).

Дія цього Порядку не поширюється на розгляд скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту, що здійснюється відповідно до статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" і статті 34 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".

Відповідно до пункту 2 Порядку N 990 контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації здійснюється шляхом розгляду скарг, поданих відповідно до Закону України "Про звернення громадян", і обґрунтованих подань територіальних органів Мін`юсту, а також моніторингу реєстраційних дій в реєстрах.

До розгляду скарги, поданої відповідно до Закону України "Про звернення громадян", з метою повного та всебічного її розгляду, що потребує отримання додаткових відомостей по суті скарги, зокрема пояснень державного реєстратора / суб`єкта державної реєстрації, копій документів, на підставі яких проведено реєстраційні дії, за ініціативою Мін`юсту можуть залучатися його територіальні органи.

У разі виявлення під час розгляду скарг відповідно до Закону України "Про звернення громадян" і обґрунтованих подань територіальних органів Мін`юсту чи моніторингу реєстраційних дій в реєстрах порушень порядку державної реєстрації контроль здійснюється шляхом проведення камеральної перевірки державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації з прийняттям обов`язкових до виконання рішень, передбачених Законами.

З матеріалів справи вбачається, що у скарзі від 27.09.2019 ОСОБА_4 порушив питання перевірки професійної діяльності державного реєстратора ОСОБА_1. (а.с. 64-82), а не підстави прийняття останнім рішення від 20.03.2019 № 46046129, відповідно до якого у Державному реєстрі прав здійснено перехід права власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , від ОСОБА_4 до АТ "Укрсоцбанк".

Враховуючи встановлені обставини, суд вважає помилковими доводи позивача про наявність у відповідача підстав для відмови у задоволенні скарги ОСОБА_4 , з підстав, передбачених статтею 37 Закону N 1952-IV.

Згідно з пунктами 6-10 Порядку N 990 камеральна перевірка проводиться на підставі наказу Мін`юсту, яким утворюється комісія у складі не менше ніж трьох посадових осіб Мін`юсту.

Камеральна перевірка проводиться у строк, що не перевищує 14 робочих днів.

Наказ Мін`юсту про проведення камеральної перевірки в обов`язковому порядку розміщується на офіційному веб-сайті.

Копія наказу Мін`юсту про проведення камеральної перевірки надсилається протягом трьох робочих днів з дня його прийняття разом із супровідним листом державному реєстратору та/або суб`єкту державної реєстрації.

Під час проведення камеральної перевірки комісія має право:

1) ознайомлюватися з електронними копіями документів, на підставі яких проводилися реєстраційні дії та які розміщені у реєстрах, а також з документами, створеними за допомогою програмних засобів ведення реєстрів;

2) витребувати у суб`єкта державної реєстрації, що забезпечує зберігання реєстраційних справ, у державного реєстратора копії документів в паперовій формі, відомості про які містяться в реєстрах, проте відсутні виготовлені шляхом сканування електронні копії таких документів у реєстрах;

3) вимагати від державних реєстраторів, уповноважених осіб суб`єктів державної реєстрації надання пояснень.

Результати камеральної перевірки оформляються довідкою, яка підписується усіма членами комісії.

У довідці про проведення камеральної перевірки зазначаються:

дата проведення камеральної перевірки (число, місяць, рік);

прізвище, ім`я та по батькові посадових осіб Мін`юсту, що проводили камеральну перевірку;

підстава проведення камеральної перевірки;

опис виявлених порушень порядку державної реєстрації (з посиланням на відповідні акти законодавства) із зазначенням підтвердних документів чи відомостей з реєстрів;

пропозиції стосовно змісту рішення за результатами проведеної камеральної перевірки.

За результатами проведеної камеральної перевірки Мін`юст на підставі довідки комісії приймає мотивоване рішення відповідно до Законів у формі наказу.

Відповідно до частини другої статті 37-1 Закону N 1952-IV за результатами проведення перевірок державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав Міністерство юстиції України у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав приймає вмотивоване рішення про:

1) тимчасове блокування доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав;

2) анулювання доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав;

3) притягнення до адміністративної відповідальності державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав;

4) направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю;

5) направлення на обов`язкове підвищення кваліфікації державного реєстратора, крім нотаріусів, які здійснюють державну реєстрацію прав відповідно до покладених на них законом обов`язків.

Позивач акцентує увагу на порушенні відповідачем процедури проведення камеральної перевірки, що полягає у неналежному повідомленні останнього про початок проведення перевірки, не направленні наказу про призначення перевірки, не витребуванні пояснень.

З офіційного веб-сайту Міністерства юстиції України вбачаться, що 28.10.2019 о 09:24 відповідачем було опубліковано наказ від 25.10.2019 № 3717/7 "Про проведення камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора комунального підприємства "Реєстраційне бюро" ОСОБА_1" (https://minjust.gov.ua/news/acts/nakaz-pro-provedennya-kameralnoi-perevirki-u-derjavnomu-reestri-rechovih-prav-na-neruhome-mayno-derjavnogo-reestratora-komunalnogo-pidpriemstva-reestratsiyne-byuro-soroki-valeriya-mikolayovicha).

Також у матеріалах справи містяться супровідні листи від 28.10.2019 № 9129/19.3.2/33-19 та від 29.10.2019 № 9170/19.3.2/33-19, адресовані КП "Реєстраційне бюро" та державному реєстратору Сороці В.М. (а.с. 60, 61). Поряд з цим, відповідачем не надано суду доказів направлення та вручення КП "Реєстраційне бюро" та державному реєстратору Сороці В.М. указаних листів та додатків до них.

На переконання суду, указані процедурні порушення не можуть спростувати характер установленого порушення, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів камеральної перевірки, 20.03.2019 за результатом розгляду заяви № 33184082 державним реєстратором ОСОБА_1 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 46046129, на підставі якого у Державному реєстрі прав було здійснено перехід права власності на об`єкт нерухомого майна - квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 від ОСОБА_4 до AT "Укрсоцбанк" (запис про право власності № 30777906).

Разом з заявою № 33184082 для державної реєстрації заявником подано документи для державної реєстрації прав:

іпотечний договір від 28.12.2006, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ханіна А.В. за реєстровим № 8880;

договір кредиту від 28.12.2006 № 08-038/649к;

заява ПАТ "Укрсоцбанк" від 14.09.2017 (вимога про усунення порушень зобов`язання);

лист приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої A.M. від 14.09.2017 № 654;

повідомлення Укрпошти від 20.09.2017 № 542;

довіреність від 22.10.2018 № 2286, посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Саваріна О.С.

Позивач наголошує на тому, що перелічені документи є достатніми для прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 46046129. Звертає увагу і на статтю 37 Закону України "Про іпотеку", якою передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Поряд з цим, суд звертає увагу, що іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ханіна А.В. за реєстровим № 8880, укладено 28.12.2006, відповідно, редакція статті 37 Закону України "Про іпотеку" на момент укладення іпотечного договору, передбачала, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

За змістом пунктів 4.1, 4.5 іпотечного договору від 28.12.2006, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ханіна А.В. за реєстровим № 8880, у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів:

- на підставі рішення суду;

- на підставі виконавчого напису нотаріуса;

- шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, передбаченому статтею 37 Закону України "Про іпотеку";

- шляхом продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку статті 38 Закону України "Про іпотеку";

- шляхом організації іпотекодержателем продажу предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки між іпотекодержателем та відповідним покупцем в порядку, встановленому статтею 6 Закону України "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати".

Таким чином, зі змісту іпотечного договору від 28.12.2006 вбачається, що останній не містить відповідного застереження, яке прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя заявником не було подано.

Крім того, з доданого заявником повідомлення Укрпошти від 20.09.2017 № 542 неможливо встановити, що саме було скеровано АТ "Укрсоцбанк" на адресу ОСОБА_4 .

За змістом частини третьої статті 10 Закону N 1952-IV державний реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;

2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;

3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником.

Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов`язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі;

4) під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень;

5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав;

6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна у випадках, передбачених цим Законом;

7) виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав);

8) формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав;

9) формує реєстраційні справи у паперовій формі.

9-1) надає в установленому порядку та у випадках, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", інформацію органу державної виконавчої служби або приватному виконавцю;

10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Пунктами 60, 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 N 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23.08.2016 N 553), передбачено, що для державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, яке перебуває в іпотеці або податковій заставі, також подається документ, що підтверджує наявність факту згоди іпотекодержателя або контролюючого органу на відчуження або передачу на іншому речовому праві такого майна.

Для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

За змістом частини першої статті 23 Закону N 1952-IV розгляд заяви про державну реєстрацію прав може бути зупинено державним реєстратором виключно у таких випадках:

1) подання документів для державної реєстрації прав не в повному обсязі, передбаченому законодавством;

2) неподання заявником чи неотримання державним реєстратором у порядку, визначеному у пункті 3 частини третьої статті 10 цього Закону, інформації про зареєстровані до 1 січня 2013 року речові права на відповідне нерухоме майно, якщо наявність такої інформації є необхідною для державної реєстрації прав.

Враховуючи викладене у сукупності, суд дійшов висновку, що висновок відповідача про порушення державним реєстратором ОСОБА_1 вимог статей 10, 23 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" під час проведення державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна без подання окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя (оскільки іпотечний договір № 8880 не містить відповідного застереження), а також документа, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем вимоги, - є обґрунтованим.

Крім того, суд акцентує увагу позивача, що останнім навіть не перевірено адресу, за якою надсилалась вимога або заява, позаяк з доданого заявником повідомлення Укрпошти від 20.09.2017 № 542 вбачається, що таке надсилалось за адресою: АДРЕСА_2 , у той час як адреса ОСОБА_4 у договорі кредиту № 08-038/649к від 28.12.2006, договорі про внесення змін до вказаного Договору від 29.07.2007, Іпотечному договорі № 02-038/1283і визначена: АДРЕСА_2 .

При цьому, суд звертає увагу, що позивачем до позовної заяви не додано жодного доказу, який би спростовував висновок відповідача.

З приводу обраного відповідачем заходу стягнення у вигляді блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав, суд зазначає наступне.

Так, стаття 37-1 Закону N 1952-ІV не визначає мінімальних та максимальних строків застосування заходу стягнення у вигляді блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав. Проте, застосування певного виду стягнення повинно відповідати загальним принципам законності, справедливості, індивідуальності, пропорційності.

Тому, визначаючи вид стягнення та встановлюючи позивачу строк обмеження у доступі до Державного реєстру прав, відповідач повинен був врахувати характер порушення.

На переконання суду, обраний відповідачем захід стягнення є абсолютно співмірним з характером вчиненого позивачем порушення.

При цьому, суд враховує наявність у відповідача дискреції в питаннях визначення певного виду санкцій та наголошує, що такі рішення мають прийматися з урахуванням принципу пропорційності, який має на меті досягнення балансу між публічними інтересами та індивідуальними інтересами особи, а також між цілями та засобами їх досягнення. Наявні дискреційні повноваження не можуть використовуватися з порушенням цих принципів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, поза увагою позивача залишились обставини щодо створених останнім правових наслідків для ОСОБА_4 , внаслідок ігнорування положень частини третьої статті 10 Закону N 1952-ІV.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ) відмовити.

Рішення набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя В.П. Катющенко

Повний тест рішення складено та підписано 28 квітня 2020 року.