Справа № 540/554/20
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2020-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/554/20
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Хом`якової В.В., розглянувши в порядку письмового провадження матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 18.02.2020 р. №Ф-19443-51,

встановив:

ОСОБА_1 (позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (відповідач), в якому просить визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про сплату боргу (недоїмки) від 18 лютого 2020 року № Ф-19443-51 у сумі 29293,44 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що оскаржена вимога є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки з моменту реєстрації (11.09.2003) в якості суб`єкта підприємницької діяльності він не здійснював господарську діяльність, не отримував будь-якого доходу, не відкривав жодних банківських рахунків, у зв`язку з чим через відсутність доходів не нараховував суми податків і зборів. Також, позивач зазначає, що вважав, що не має статусу суб`єкта господарювання, тому що здійснивши безкоштовний запит на сайт Мінюсту (http://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch) відносно нього міститься інформація про недійсність свідоцтва про державну реєстрацію. За його переконанням, виникнення такої ситуації можливе через те, що податковим органом не проводилися відповідні перевірки позивача. Крім того, позивач звертає увагу, що відповідач залишив поза увагою той факт, що впродовж періоду з моменту реєстрації в якості ФОП, позивач був найманим працівником на інших підприємствах, а платником ЄСВ за нього виступав роботодавець.

Ухвалою суду від 04.03.2020 відмовлено ОСОБА_1 у задоволені заяви про забезпечення позову, шляхом зупинення стягнення за вимогою ГУ ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про сплату ОСОБА_1 боргу (недоїмки) від 14 листопада 2019 року № Ф-19443-51 в розмірі 26539,26 грн.

Ухвалою суду від 10.03.2020 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Головним управлінням ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі 26.03.2020 в електронній формі поданий відзив на позовну заяву, в якому останній у задоволенні позову просить відмовити. Посилається на те, що відповідно до п. 3 Розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції. Відповідно до ч. 16 ст. 25 Закону №2464, строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується. Мінімальний страховий внесок - це сума єдиного внеску, що визначається як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця (ст. 1 Закону №2464). Єдиний внесок для всіх платників встановлено у розмірі 22 відсотки до бази нарахування єдиного внеску (ч. 5 ст. 8 Закону №2464). Законом України "Про державний бюджет на 2017 рік" розмір мінімальної заробітної плати встановлено у розмірі 3200 грн. на місяць. Таким чином, у 2017 році мінімальний страховий внесок складав 704,00 грн. (3200 х 22% х 12 місяців = 8448 грн.). Законом України "Про державний бюджет на 2018 рік" розмір мінімальної заробітної плати встановлено у розмірі 3723 грн. на місяць. Таким чином, у 2018 році мінімальний страховий внесок складав 819,06 грн. (3723 х 22% = 819,06 х 3 місяців = 2457,18грн.). Законом України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" розмір мінімальної заробітної плати встановлено у розмірі 4173 грн. на місяць. Таким чином у 2019 році мінімальний страховий внесок склав 918,06 грн. (918,06 х 3 місяці) = 2754,18 гривень. Відтак, за зазначенням відповідача, вимога про сплату боргу (недоїмки) сформована на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника. До вимоги увійшли: розрахункова сума єдиного внеску за 2017 рік у розмірі 8448 грн.; розрахункова сума єдиного внеску за 1 квартал 2018 року у розмірі 2457,18 грн.; розрахункова сума єдиного внеску за 2 квартал 2018 року у розмірі 2457,18 грн.; розрахункова сума єдиного внеску за 3 квартал 2018 року у розмірі 2457,18 грн.; розрахункова сума єдиного внеску за 4 квартал 2018 року у розмірі 2457,18 грн.; розрахункова сума єдиного внеску за 1 квартал 2019 року у розмірі 2754,18 грн.; розрахункова сума єдиного внеску за 2 квартал 2019 року у розмірі 2754,18 грн.; розрахункова сума єдиного внеску за 3 квартал 2019 року у розмірі 2754,18 грн.; розрахункова сума єдиного внеску за 4 квартал 2019 року у розмірі 2754,18 грн. Сума вимоги станом на 31.01.2020 склала 29293,44 грн. Крім того, відповідач вказує, що згідно з ч. 8 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою. Фізичні особи-підприємці, стосовно яких не проводилася державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця (у тому числі до створення Єдиного державного реєстру) не втратили статусу фізичної особи-підприємця. Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, позивач не перебуває в стані припинення підприємницької діяльності. Стосовно наданих до позовної заяви додатків, а саме довідки Пенсійного фонду України, форма ОК-5, відповідач зазначив, що єдиний внесок не сплачувався страхувальниками за 2017 рік, та не за всі періоди 2018-2019 років.

26.03.2020 позивачем в електронній формі подано до суду довідку про сплату податків за період грудень 2019 - лютий 2020 року на підприємстві ТОВ "Валькрія Агро".

07.04.2020 до суду від позивача в електронній формі надійшла відповідь на відзив, в якій останній фактично продублював доводи, що викладалися ним у позові, та повідомив, що, враховуючи положення п. 4 та абз. 2 п. 8 Розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2390-VІ, його свідоцтво про державну реєстрацію, як фізичної особи-підприємця, вважається недійсним з 04.03.2012 року. З 04.03.2012 року по 31.01.2020 року, тобто у період часу за який ГУ ДПС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі нарахована недоїмка зі сплати ЄСВ , ОСОБА_1 , вже не мав статусу фізичної особи-підприємця, у зв`язку з недійсністю свідоцтва про реєстрацію.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 в своєму позові повідомив, що 25.02.2020 отримав засобами електронного зв`язку повідомлення з банківської установи про призупинення операцій за його рахунками, у зв`язку із накладенням постановою органу державної виконавчої служби арешту на рахунки позивача.

В подальшому відповідач дізнався про наявну в нього суму боргу (недоїмки) у розмірі 29293,44 грн., на підставі винесеної податковим органом вимоги від 18 лютого 2020 року №Ф-19443-51.

Суд дослідив, що з 11.09.2003 року ОСОБА_1 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців зареєстрований як фізична особа-підприємець.

Як вбачається з матеріалів справи, державна реєстрація позивача як фізичної особи-підприємця припинена не була, ЄДР відповідних записів про це не містить.

Згідно з наявною в матеріалах справи довідкою про доходи, ОСОБА_1 , за період з грудня 2018 - липня 2019, був працевлаштований у приватному підприємстві "Фенікс" на посаді начальника відділу закупівлі та продажу, та з його заробітної плати за згаданий період було вираховано 7860,24 грн. на сплату єдиного соціального внеску. Також, матеріалами справи підтверджено, що згідно довідки ТОВ "Валькрія Агро" про сплату податків № 2202-1 від 22.03.2020 позивач працював директором у ТОВ "Валькрія Агро" в грудні 2019 - лютому 2020 та сплатив 3580,00 грн. ЄСВ.

Також судом встановлено, що на підставі даних інформаційної системи Головного управління ДПС у Херсонській області (витягів з інтегрованої картки з єдиного соціального внеску) позивачу нарахований єдиний соціальний внесок як фізичній особі-підприємцю за період з 09.02.2018 по 31.01.2020 на загальну суму 29293,44 грн.

У зв`язку із наявністю в інтегрованій картці платника відомостей про заборгованість зі сплати єдиного внеску, ГУ ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі сформовано та направлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 18 лютого 2020 року №Ф-19443-51, яку позивач і оскаржив до суду.

Вирішуючи наявний між сторонами спір, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини врегульовані Податковим кодексом України та нормами Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" № 2464-VI.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з п. 3 цієї ж частини статті, застрахована особа - це фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до статті 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску.

Дія інших нормативно-правових актів може поширюватись на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Платниками єдиного внеску, зокрема, є фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування .

Законом України від 06.12.2016 №1774 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" внесено зміни до Закону №2464, що діють з 01.01.2017, зокрема щодо обов`язковості визначення бази нарахування єдиного внеску у разі неотримання доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464 передбачено, що фізичні особи-підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування нараховують єдиний внесок на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Законами України про Державні бюджети України на 2017 -2019 роки установлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2017 - 3200 грн., з 1 січня 2018 року - 3723 грн., з 01.01.2019 - 4173 грн.

Отже, саме дохід особи від господарської діяльності є базою для нарахування ЄСВ, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць.

Відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 ст. 14 ПК України, самозайнята особа - це платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - це участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою-підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Вищезазначене свідчить про те, що особа, яка провадить підприємницьку діяльність, вважається самозайнятою та зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником.

В іншому випадку, тобто якщо особа є найманим працівником, вона є застрахованою, і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, відтак мета єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі, не меншому за мінімальний.

Таким чином, громадяни, які мають і не припинили статус фізичної особи-підприємця, однак фактично ніякої підприємницької діяльності не здійснюють, оскільки перебувають у трудових відносинах як наймані працівники з іншим роботодавцем, не зобов`язані двічі сплачувати суму єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне страхування.

Зазначена правова позиція неодноразово викладалась Верховним Судом, зокрема: у постановах від 23 січня 2020 року у справі №480/4656/18, від 04.12.2019 року у справі №440/2149/19, від 27.11.2019 року у справі №160/3114/19.

Згідно з ч.5 ст. 242 КАС України, при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підставі письмових доказів судом встановлено, а відповідачем не спростовано, що позивач дійсно з грудня 2018 і до липня 2019 працював на посаді начальника відділу закупівлі та продажу, перебуваючи при цьому у трудових відносинах з ПП "Фенікс Агро". Сплата страхових внесків за позивача у згаданий період підтверджується наявними в матеріалах справи індивідуальними відомостями про застраховану особу, які містяться в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та наявною в матеріалах довідкою ПП "Фенікс Агро" про доходи від 13.03.2020 № 4099.

Також, з долучених письмових доказів вбачається, що ОСОБА_1 працював директором у ТОВ "Валькрія Агро" в грудні 2019 - січні 2020 р., що підтверджується довідкою ТОВ "Валькрія Агро" про сплату податків № 2202-1 від 22.03.2020,

Зважаючи на це, суд дійшов висновку, що податковий орган протиправно нарахував позивачу ЄСВ за періоди з грудня 2018 до липня 2019 і грудня 2019 - лютого 2020, не врахувавши те, що страхові внески у цей період були сплачені за позивача роботодавцем за місцем перебування його у трудових відносинах.

Разом з тим, суд звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту сплати позивачем ЄСВ, як фізичною особою-підприємцем за січень 2018 - листопад 2018 рр., липень 2019 - листопад 2019 рр.

З огляду на встановлену протиправність вимоги відповідача про сплату боргу (недоїмки) від 18 лютого 2020 року № Ф-19443-51 лише у частині, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Суд не має законних підстав визнати неправомірною та скасувати вимогу податкового органу в якійсь конкретній сумі, оскільки суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень. Приймаючи до уваги викладене, рішення, в якому неправомірну частину не можна відокремити, скасовується в повному обсязі. Дана обставина надасть податковому органу можливість визначити в установленому законодавством порядку дійсний розмір несвоєчасно сплаченого ЄВ та сформувати іншу вимогу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 06.11.2018 року у справі №813/3274/17, в якій зазначено "...повноваження щодо визначення суми грошових зобов`язань та застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, є дискреційним повноваженням таких контролюючих органів. Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності рішення, передбаченим у Кодексі адміністративного судочинства України критеріям, не може підміняти контролюючий орган та перебирати на себе повноваження щодо застосування штрафу в іншому розмірі".

Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Так, наведені відповідачем аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що підтверджують несвоєчасність сплати позивачем єдиного соціального внеску, своєчасність якої підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні КАС України, натомість позиція відповідача була спростована в ході судового розгляду справи.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч.2 ст. 77 КАС України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 74 КАС України)

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст. 90 КАС України).

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що адміністративний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати винесену Головним управлінням ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі вимогу до ОСОБА_1 про сплату боргу (недоїмки) від 18 лютого 2020 року № Ф-19443-51 у сумі 29293,44 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати на сплату судового збору в сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 40 коп. за рахунок асигнувань Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (73026, м. Херсон, проспект Ушакова, 75, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, але не менше ніж на термін дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Хом`якова

кат. 111060000