Справа № 620/2512/19
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2020-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/2512/19 Суддя (судді) першої інстанції: Тихоненко О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Парінова А.Б.,

суддів: Земляної Г.В.,

Кузьмишиної О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 січня 2020 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

До Чернігівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просив суд:

- визнати незаконними дії відповідача відносно виплати йому грошових сум у розмірі 18942,98 грн., нарахованих відповідно до судових рішень Чернігівського окружного адміністративного суду від 28.03.2019 та від 01.04.2019 на умовах Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 649;

- зобов`язати відповідача здійснити йому виплату грошових сум у розмірі 18942,98 грн., нарахованого щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за період із 04.12.2018 по 31.12.2018 на підставі довідки апеляційного суду Чернігівської області від 11.12.2018 № 7/12/103 та з 01.01.2019 по 31.01.2019 на підставі довідки апеляційного суду Чернігівської області від 14.01.2019 №7-12/18 відповідно до судових рішень Чернігівського окружного адміністративного суду від 28.03.2019 та від 01.04.2019, які відповідач згідно листа позивачу від 02.08.2019 № 2897/02/М-12 вважає виконаними.

Обґрунтовуючи вимоги, позивач зазначає, що відповідачем на виконання рішень Чернігівського окружного адміністративного суду від 28.03.2019 (справа № 620/642/19) та від 01.04.2019 (справа № 620/654/19), проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання за період з 04.12.2018 по 31.12.2018 та з 01.01.2019 по 31.01.2019, яке склало 18 924,96 грн., але нарахована сума не була виплачена. Водночас позивач вважає необґрунтованим посилання відповідача у листі від 02.08.2019 № 2897/02/М-12 на виплату боргу згідно постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 649 "Про порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду", оскільки нарахована сума щомісячного довічного грошового утримання повинна бути виплачена.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 січня 2020 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, та посилаючись на неправильне тлумачення судом першої інстанції норм матеріального та неповне з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення адміністративного спору, просить скасувати рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 січня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує зокрема тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що ним обрано невірний та неефективний спосіб захисту порушеного права, оскільки судом не було враховано приписи ЗУ «Про звернення громадян», керуючись яким позивач звертався до відповідача, та відповідно не надано правової оцінки спірним правовідносинам з огляду на положення вказаного нормативно-правового акту.

З огляду на зазначене та враховуючи, що судові рішення, які набрали законної сили відповідачем до теперішнього часу в частині виплати грошових сум не виконані, апелянт вважає, що його позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Наведені обставини на переконання позивача свідчать про наявність правових підстав, визначених у ст. 317 КАС України для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення його позову у повному обсязі.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 січня 2020 року та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якого останній зазначає, що апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою, у той час як судом першої інстанції встановлено всі обставини справи та винесено законне і обґрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на зазначене, відповідач просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 січня 2020 року без змін.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 28.03.2019 (справа № 620/642/19), залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.07.2019 позов ОСОБА_1 задоволено частково: визнано протиправними дії Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України щодо відмови у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 за період з 01.01.2019 по 31.01.2019 на підставі довідки апеляційного суду Чернігівської області від 14.01.2019 № 7-12/18; зобов`язано Чернігівське об`єднане управління Пенсійного фонду України здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 за період з 01.01.2019 р. по 31.01.2019 р. на підставі довідки апеляційного суду Чернігівської області від 14.01.2019 № 7-12/18, з врахуванням фактично проведених за даний період виплат; в іншій частині позову відмовлено (а.с.11-14).

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 01.04.2019 (справа № 620/654/19), залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.07.2019, позов ОСОБА_1 задоволено частково: визнано протиправними дії Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України щодо відмови у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 за період з 04.12.2018 по 31.12.2018 на підставі довідки апеляційного суду Чернігівської області від 11.12.2018 №7-12/103; зобов`язано Чернігівське об`єднане управління Пенсійного фонду України здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 за період з 04.12.2018 по 31.12.2018 на підставі довідки апеляційного суду Чернігівської області від 11.12.2018 р. № 7-12/103, з урахуванням фактично проведених за даний період виплат; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.15-19).

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 24.07.2019 здійснено заміну боржника - Чернігівське об`єднане управління Пенсійного фонду України замінено його правонаступником Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області (а.с.23-24).

Вказані рішення суду набрали законної сили та у липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України з заявою у якій просив останнього виконати рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2019 року, яке набрало законної сили 01 липня 2019 року, а саме здійснити йому перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання за період з 04 грудня 2018 року по 31 грудня 2018 року у сумі 14556,00.

Розглянувши звернення позивача Головним управлінням Пенсійного фонду України за підписом заступника начальника Управління 02 серпня 2019 року було надано відповідь у формі листа за № 2897/02/М-12 у якому позивачу було повідомлено, що рішення Шостого апеляційного адміністративного суду про зобов`язання Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України щодо проведення йому перерахунку щомісячного довічного грошового утримання за періоди з 04.12.2018 по 31.12.2018 на підставі довідки Апеляційного довідки апеляційного суду Чернігівської області від 11.12.2018 №7-12/103 та з 01.01.2019 по 31.01.2019 на підставі довідки від 14.01.2019 № №7-12/18 виконано.

Разом з цим, посилаючись на положення постанови КМУ від 22.08.2018 № 649 Управлінням було роз`яснено позивачу, що доплата щомісячного довічного грошового утримання за періоди з 04.12.2018 по 31.01.2019 в сумі 18942,98 грн. йому буде виплачуватись на умовах вказаного Порядку.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається зі змісту позовних вимог позивач не погодившись із наданою відповідачем відмовою у здійснені йому виплати нарахованої суми щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 18942,98 грн. та вважаючи, що відповідачем не виконано судові рішення, які набрали законної сили, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем у даному випадку обрано невірний та неефективний спосіб захисту своїх порушених прав, так як приписи ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України регламентують інший порядок розширення сфери судового захисту, в тому числі і про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Частиною 1 ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи абозаконні інтереси.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Статтею 14 КАС України встановлено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до вимог КАС адміністративний позов може містити вимоги про зобов`язання відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

При цьому, колегія суддів зауважує, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись, з поміж іншого, про наявність права на позов у матеріальному розумінні, а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Колегія суддів зазначає, що Конституційний Суд України, розглядаючи справу № 1-7/2013 у Рішенні від 26 червня 2013 року (Рішення N 5-рп/2013), звернув увагу, що вже неодноразово зазначав про те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року N 18-рп/2012 (Рішення N 18-рп/2012)); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року N 11-рп/2012 (Рішення N 11-рп/2012). Конституційний Суд України бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Таким чином, у відповідності до зазначених правових норм, зокрема, Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, колегія суддів погоджується із доводами позивача, що рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 березня 2019 року у справі № 620/642/19 та від 01 квітня 2019 року у справі № 620/654/19, які набрали законної сили є обов`язковими до виконання на всій території України, проте зазначена обставина не заперечується також і відповідачем.

Водночас, як вбачається зі змісту позовної заяви у даній справі та апеляційної скарги, суть даного спору зводиться фактично до незгоди позивача з виконанням відповідачем зазначеного судового рішення, яке набрало законної сили, а не порушенням відповідачем вимог ЗУ «Про звернення громадян», як то вказує позивач в апеляційній скарзі. Так, зокрема, позивачем не зазначено жодної норми вказаного Закону, яка була відповідачем під час розгляду його заяви. Також, позовна заява не містить позовних вимог про визнання протиправним та скасування прийнятого відповідачем рішення за результатом розгляду його звернення.

Таким чином, колегією суддів встановлено, що між сторонами не виникло нового спору, а має місце продовження тих самих спірних правовідносин, які розглядалися судами у справі № 620/642/19 та № 620/654/19, проте на стадії його виконання.

У свою чергу, колегія суддів зауважує, що відповідно до вимог чинного законодавства за невиконання рішення суду винні особи несуть відповідальність згідно з законом.

Зокрема, стаття 382 Кримінального кодексу України (в редакції чинній на час ухвалення судових рішень) передбачає кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду.

Також законодавством передбачена можливість судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі, порядок встановлення і здійснення якого регламентований статтею 383 КАС України.

За змістом наведеної статті, встановлення судового контролю може здійснюватися за ініціативою особи, на користь якої ухвалено рішення суду, шляхом подання нею заяви в порядку статті 383 КАС України про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Передбачено й право учасників виконавчого провадження (крім державного виконавця) та осіб, які залучаються до проведення виконавчих дій, звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Тобто, законодавством закріплений окремий порядок встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, яке набрало законної сили, який передбачає можливість впливу на відповідача - суб`єкта владних повноважень, у випадку наявності бездіяльності щодо виконання судового рішення, яке набрало законної сили, шляхом визнання такої бездіяльності протиправною та постановлення окремої ухвали, передбаченої ст.249 КАС України, в порядку, визначеному ст.383 КАС України, на підставі відповідної заяви особи-позивача.

В той же час, колегія суддів акцентує увагу, що порядок розгляду заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду є відмінним від розгляду позовного провадження та нормами процесуального законодавства не передбачено можливості в порядку позовного провадження визнавати протиправною бездіяльність суб`єктів владних повноважень щодо не виконання рішення суду, яке набрало законної сили, оскільки в даному випадку законодавством передбачено юридичну відповідальність.

Тобто, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимоги позивача, які пов`язані з питаннями виконання судового рішення, повинні розглядатись в порядку судового контролю за виконанням останнього.

При цьому, в порядку здійснення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах не передбачено звернення позивача з окремим позовом щодо зобов`язання виконання судового рішення по іншій справі.

У свою чергу, як було встановлено судом апеляційної інстанції спірні правовідносини не породжують жодних нових прав та обов`язків, окрім тих, що пов`язані із виконанням відповідачем рішення суду, яке набрало законної сили. Єдиною підставою якою позивач обґрунтовує позовні вимоги є те, що судові рішення, якими було зобов`язано відповідача здійснити виплату перерахованої суми щомісячного грошового утримання у розмірі 18942,98 грн. є фактично не виконаним з підстав викладених відповідачем у відповіді на його звернення.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, за наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем було обрано неналежний спосіб захисту порушених прав, свобод та інтересів, оскільки позовні вимоги фактично стосуються протиправної бездіяльності відповідача щодо невиконання судового рішення, яке набрало законної сили та спонукання його до вчинення відповідних дій з його виконання, що може бути вирішено в порядку, передбаченому ст. 383 КАС України, а не в порядку загального позовного провадження.

Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративнрого суду, яка викладена останнім, зокрема, в постанові від 20 грудня 2018 року у справі № 2а/155/17/2015.

У вказаній постанові Верховний суд, зокрема, вказує, що суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що подання окремого позову про зобов`язання пенсійного органу виконати судове рішення свідчить про обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав, оскільки не відновлює і не може відновити порушені, як на думку позивача, права, свободи та інтереси, які вже були захищені судом у іншій справі. При цьому, роз`яснено спеціальний порядок встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, що виключає можливість звернення заінтересованої особи до суду в загальному порядку (в порядку позовного провадження).

У свою чергу, колегія суддів зазначає, що обрання неналежного способу захисту може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апелянта не спростовують висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неповністю досліджено обставини справи або неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Разом з цим, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріально та процесуального права.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на зазначене, та враховуючи, що колегією суддів не встановлено порушень судом першої інстанції під час вирішення даної справи, які відповідно до ст. 317 КАС України є підставою для його скасування, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 311, 315-316, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді: Г.В. Земляна

О.М. Кузьмишина