Справа № 465/4407/18
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2020-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №465/4407/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Кузана Р.І. розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Львівського комунального підприємства «Сонячне», Обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив «На Музики» та ОСОБА_10 , про визнання протиправними дій та скасування розпоряджень, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - позивач 1, ОСОБА_1 ), ОСОБА_2 (далі - позивач 2, ОСОБА_2 ), ОСОБА_3 (далі - позивач 3, ОСОБА_3 ), ОСОБА_4 (далі- позивач 4, ОСОБА_4 ), ОСОБА_5 (далі - позивач 5, ОСОБА_5 ), ОСОБА_6 (далі - позивач 6, ОСОБА_6 ), ОСОБА_7 (далі - позивач 7, ОСОБА_7 ), ОСОБА_8 (далі - позивач 8, ОСОБА_8 ), ОСОБА_9 (далі - позивач 9, ОСОБА_9 ) звернулися до суду з позовами до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради (далі - відповідач, Франківська районна адміністрація), в яких просили визнати протиправними дії та скасувати розпорядження Франківської районної адміністрації від 18.05.2018 №207, №206 та від 22.06.2018 №273.

Ухвалами Львівського окружного адміністративного суду від 16.10.2018 по справі №1340/4054/18 (т.1 а.с.131-132), від 26.10.2018 по справі №465/4471/18 (т.1 а.с.207), об`єднано справу № 1340/4054/18 за позовом ОСОБА_2 до Франківської районної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження №206 від 18.05.2018 та справу № 465/4471/18 за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 до Франківської районної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження №273 від 22.06.2018 зі справою №465/4407/18 за позовом ОСОБА_1 до Франківської районної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження № 207 від 18.05.2018. Об`єднаній справі присвоєно єдиний номер №465/4407/18.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 04.12.2018 у справі № 465/4407/18 провадження у справі закрито.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.03.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 задоволено. Скасовано ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 04.12.2018 про закриття провадження у справі №465/4407/18 та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Після автоматизованого розподілу для розгляду цієї справи визначено головуючого суддю Кузана Р.І.

Ухвалою від 27.05.2019 суддя прийняв до провадження адміністративну справу та призначив до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Позивачі, обґрунтовуючи позовні вимоги, посилаються на те, що оскаржувані розпорядження про демонтаж позивачами належних їм металевих гаражів суперечать чинному законодавству України. Зазначені в оскаржуваних розпорядженнях металеві гаражі встановлювались на підставі рішень Виконавчого комітету Радянської районної ради народних депутатів м.Львова за заявами ветеранів та інвалідів ВВВ без належно оформлених правовстановлюючих документів на землекористування, про що свідчить довідка №31-13-0.37-4099/169-18 від 08.06.2018, копія листа Франківської РА ЛМР №35-4949 від 23.06.2018, а також лист з Управління земельних ресурсів департаменту містобудування ЛМР. Тобто, такі гаражі не є самовільно встановленими. Позивачі зазначають, що згідно з ст.376 ЦК України самочинне будівництво підлягає знесенню, якщо порушує права інших осіб, однак права Франківської районної адміністрації позивачами не порушуються. На думку позивачів оскаржувані розпорядження були винесені без дотримання принципу рівності перед законом, оскільки позивачі не мали можливості захистити свої права, та з порушенням принципу пропорційності. Окрім цього, позивачі вважають, що відповідач поклав на них всі несприятливі наслідки щодо демонтажу металевих гаражів не з власної ініціативи чи потреби Львівської міської ради, а на замовлення мешканців, що придбали житловий будинок поряд з гаражами і зацікавлені у земельній ділянці, на якій розташовані такі металеві гаражі.

З оглядну на наведене позивачі вважають, що розпорядження Франківської районної адміністрації від 18.05.2018 №207, №206 та від 22.06.2018 №273 є протиправними та підлягають скасуванню. Просили позов задовольнити повністю.

Відповідач 28.08.2019 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову. Відзив обґрунтований тим, що позивачі без дозвільних документів використовують збірно-розбірні металеві гаражі за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі чого головою Франківської районної адміністрації в межах наданих повноважень прийнято розпорядження від 18.05.2018 №206 «Про демонтаж металевого гаража на АДРЕСА_1», від 18.05.2018 №207 «Про демонтаж металевого гаража на АДРЕСА_1» та від 22.06.2018 №273 «Про демонтаж металевих гаражів на АДРЕСА_1», якими рекомендовано позивачам у місячний термін за власні кошти демонтувати металеві гаражі за адресою: АДРЕСА_1 . Представник відповідача зазначає, що на даний момент вказані розпорядження не виконано.

Окрім цього, представник відповідача звертає увагу на те, що на оскаржувані розпорядження позивачі не реагують та дозвільних документів на використання гаражів позивачами не надано. З огляду на наведене представник відповідача вважає, що відсутні підстави для задоволення позову, оскільки оскаржувані розпорядження є законними та такими, що не суперечать чинному законодавству та прийняті на підставі ст.376 ЦК України та рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 09.09.2011 №835 «Про затвердження Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м.Львові». Просить у задоволені позову відмовити.

11.09.2020 представником позивачів подано відповідь на відзив. Зазначає, що норми ст.376 ЦК України не можуть застосовуватись до спірних металевих гаражів, оскільки такі встановлювались на підставі рішень та розпоряджень Виконавчого комітету Радянської районної ради народних депутатів, що, відповідно, були дозвільними документами. Крім цього, представник позивачів вважає, що Франківська районна адміністрація не є власником майна по АДРЕСА_1 у м.Львові і не має права вимагати усунення перешкод у здійснені права користування чи розпорядження своїм майном. Представник позивачів, звертає увагу на те, що на даний час створено юридичну особу - Обслуговуючий кооператив Гаражний кооператив «НА МУЗИКИ», члени якого впродовж тривалого строку користуються металевими гаражами та мають виготовлені технічні паспорти на них.

Треті особи письмових пояснень по суті спору суду не подали.

Ухвалою суду від 30.09.2019 зупинено провадження у справі.

Ухвалою суду від 07.11.2019 поновлено провадження у справі.

Ухвалою від 15.01.2020 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду справи по суті.

Представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених в позовній заяві. Просила суд позов задовольнити повністю. 25.03.2020 подала клопотання про розгляд справи в письмовому провадженні.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Просив суд в задоволенні позову відмовити повністю. Проти подальшого розгляду справи в письмовому провадженні не заперечував.

Треті особи, участі повноважних представників в судовому засіданні не забезпечили, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце судового засідання. Клопотань про розгляд справи без участі їх представників до суду не надходило.

30.03.2020 суд перейшов до розгляду справи у письмовому проваджені.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

11.05.2018 ЛКП «Сонячне» скеровано на адресу Франківської районної адміністрації звернення №291 та №292, в яких повідомлено відповідача про те, що по вул.Музики біля будинку №9 гр. ОСОБА_1 використовує металеві гаражі за № НОМЕР_1 , НОМЕР_14, а гр. ОСОБА_2 використовує металевий гараж за № НОМЕР_2 , без відповідних дозвільних документів.

31.05.2018 ЛКП «Сонячне» звернулось до голови Франківської районної адміністрації із листом, в якому повідомило, що по АДРЕСА_1 розташовані металеві гаражі, які є у самочинному користуванні громадян, а саме: ОСОБА_4 , який проживає по АДРЕСА_4 ); ОСОБА_3 , який проживає по АДРЕСА_5 (гараж АДРЕСА_6 ); ОСОБА_5 , який проживає по АДРЕСА_7 ); ОСОБА_6 , який проживає по АДРЕСА_8 АДРЕСА_9 ); ОСОБА_7 , яка проживає по АДРЕСА_10 АДРЕСА_9 ); ОСОБА_8 , який проживає по АДРЕСА_11 (гараж № НОМЕР_3 ) та ОСОБА_9 , який проживає по АДРЕСА_12 (гараж АДРЕСА_13 ).

До вказаних звернень долучено: акти щодо використання позивачами металевих гаражів, які складені комісією з представників ЛКП «Сонячне»; довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки, а також схематичний план розташування гаражів по АДРЕСА_14 .

У зверненнях ЛКП «Сонячне» просило розглянути питання правомірності користування позивачами вказаними металевими гаражами на міжвідомчій комісії і прийняти відповідні рішення.

Згідно з висновками міжвідомчої комісії в Франківському районі від 15.05.2018 та від 19.06.2018, які оформлені протоколами №15 та №19 відповідно, комісія вирішила демонтувати металеві гаражі на АДРЕСА_1 , позначені на схемі за №325, №347, №316, №349, №352, №311, №312, №309, №346, №351, які самочинно, без дозвільних документів, використовуються ОСОБА_1 (№325 та №347), ОСОБА_2 (№316), ОСОБА_4 (№349), ОСОБА_3 (№352), ОСОБА_5 (№311), ОСОБА_11 (№312), ОСОБА_7 (№309), ОСОБА_8 (№346), ОСОБА_9 (351).

18.05.2018 Франківською районною адміністрацією прийнято розпорядження №206 «Про демонтаж металевого гаража на АДРЕСА_1 » (далі - Розпорядження №206).

Пунктом 1 розпорядження №206 затверджено висновок міжвідомчої комісії (протокол від 15.05.2018 №15 параграф 03).

Відповідно до п.2 вказаного розпорядження рекомендовано ОСОБА_2 , який проживає у квартирі АДРЕСА_15 та без дозвільних документів використовує гараж, у місячний термін за власні кошти демонтувати металевий гараж на АДРЕСА_1 , позначений на поданій схемі за №316.

18.05.2018 Франківською районною адміністрацією прийнято розпорядження №207 «Про демонтаж двох металевих гаражів на АДРЕСА_1 9» (далі - Розпорядження №207).

Пунктом 1 Розпорядження №207 затверджено висновок міжвідомчої комісії (протокол від 15.05.2018 №15 параграф 02).

Відповідно до п.2 вказаного розпорядження рекомендовано ОСОБА_1 , яка проживає у квартирі АДРЕСА_16 та без дозвільних документів використовує гаражі, у місячний термін за власні кошти демонтувати металеві гаражі на АДРЕСА_1 , позначені на поданій схемі за №325 та №347.

22.06.2018 Франківською районною адміністрацією ЛМР прийнято розпорядження №273 «Про демонтаж металевих гаражів на АДРЕСА_1 » (далі - Розпорядження № 273).

Пунктом 1 Розпорядження №273 затверджено висновок міжвідомчої комісії (протокол від 19.06.2018 №19 параграф 03).

Відповідно до п.2 вказаного розпорядження рекомендовано ОСОБА_4 , який проживає в будинку АДРЕСА_17 та без дозвільних документів використовує гараж, у місячний термін за власні кошти демонтувати металевий гараж на АДРЕСА_1 , позначений на поданій схемі за №349.

Відповідно до п.3 Розпорядження №273 рекомендовано ОСОБА_3 який проживає в квартирі АДРЕСА_18 та без дозвільних документів використовує гараж, у місячний термін за власні кошти демонтувати металевий гараж на АДРЕСА_1 , позначений на поданій схемі за №352.

Відповідно до п.4 вказаного розпорядження рекомендовано ОСОБА_5 , який проживає в квартирі АДРЕСА_19 та без дозвільних документів використовує гараж, у місячний термін за власні кошти демонтувати металевий гараж на АДРЕСА_1 , позначений на поданій схемі за №311.

Відповідно до п.5 вказаного розпорядження рекомендовано ОСОБА_6 , який проживає в квартирі АДРЕСА_20 та без дозвільних документів використовує гараж, у місячний термін за власні кошти демонтувати металевий гараж на АДРЕСА_1 , позначений на поданій схемі за №312.

Відповідно до п.6 Розпорядження №273 рекомендовано ОСОБА_7 , яка проживає в квартирі АДРЕСА_21 та без дозвільних документів використовує гараж, у місячний термін за власні кошти демонтувати металевий гараж на АДРЕСА_1 , позначений на поданій схемі за №309.

Відповідно до п.7 Розпорядження №273 рекомендовано ОСОБА_8 , який проживає в квартирі АДРЕСА_22 а та без дозвільних документів використовує гараж, у місячний термін за власні кошти демонтувати металевий гараж на АДРЕСА_1 , позначений на поданій схемі за №346.

Відповідно до п.8 Розпорядження №273 рекомендовано ОСОБА_9 , який проживає в квартирі АДРЕСА_23 та без дозвільних документів використовує гараж, у місячний термін за власні кошти демонтувати металевий гараж на АДРЕСА_1 , позначений на поданій схемі за №351.

Підпунктом 3.1 п.3 Розпорядження №206, №207 та п.п.9.1 п.9 Розпорядження №273 зобов`язано директора ЛКП «Сонячне» у випадку невиконання вимог п.2 та п.2-8 розпоряджень у двотижневий термін подати документи у Франківську районну адміністрацію для вирішення питання демонтажу металевих гаражів в примусовому порядку.

Згідно з п.п.3.2 п.3 Розпорядження №206 та №207 та п.п.9.2 п.9 Розпорядження № 273 у випадку невиконання позивачами вимог розпорядження в добровільному порядку, зобов`язано підрядну організацію здійснити демонтаж металевих гаражів на АДРЕСА_1 , що використовуються позивачами, а витрачені кошти стягнути з даних осіб.

Вказані розпорядження прийняті на підставі доповідних записок ЛКП «Сонячне», висновків міжвідомчої комісії, статті 376 ЦК України та Рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 09.09.2011 за №835 «Про затвердження Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м. Львові».

Станом на момент розгляду справи Розпорядження Франківської районної адміністрації №206, №207 та №273 не виконані.

Зміст спірних правовідносин у даній справі полягає в тому, що позивачі вважають оскаржувані розпорядження незаконними та такими, що суперечать чинному законодавству. Також, позивачі звертають увагу на те, що відповідач змушує їх демонтувати належні їм гаражі, незважаючи на те, що вони є членами громади м.Львова та мають право на земельну ділянку, на якій такі гаражі розташовані, а також на узаконення документів відповідно до норм чинного законодавства. Вважаючи у зв`язку з цим свої права порушеними, позивачі звернулися до суду за судовим захистом.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Предметом доказування відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. ч. 2, 6 ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Як розтлумачено Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення ч. 2 ст. 55 Конституції України та ст. 248-2 Цивільного процесуального кодексу України (справа щодо права на оскарження в суді неправомірних дій посадової особи) від 25 листопада 1997 року N 6-зп, «Частину другу статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемляють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді».

При цьому, як зазначив Конституційний Суд України у Рішенні від 14 грудня 2011 року N 19-рп/2011 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 55 Конституції України, ч. 2 ст. 2, п. 2 ч. 3 ст. 17 КАС України, ч. 3 ст. 110, ч. 2 ст. 236 Кримінально-процесуального кодексу України та конституційним поданням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо офіційного тлумачення положень ст. ст. 97, 110, 234, 236 Кримінально-процесуального кодексу України, ст. ст. 3, 4, 17 КАС України в аспекті ст. 55 Конституції України (справа про оскарження бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо заяв про злочини), права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України.

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) від 01 грудня 2004 року N 18-рп/2004, дано визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес», а саме, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Системний аналіз, який провів Конституційний Суд України, свідчить, що поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» має один і той же зміст.

Тобто, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване ст. 55 Конституції України та конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Вище викладені норми не дозволяють скаржитися щодо певних обставин абстрактно тільки тому, що заявники вважають, що начебто певні обставини впливають на їх правове становище. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 15 грудня 2015 року у справі N 800/206/15 та Вищий адміністративний суд України у постанові від 21 січня 2016 року у справі N К/800/38720/15.

Поряд з цим, предметом захисту в адміністративному судочинстві є саме порушені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, їхніх посадових чи службових осіб права та інтереси осіб, тобто суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 26 березня 2013 року у справі N 21-438а12.

Крім того, як зазначено Верховним Судом України у постанові від 10 квітня 2012 року у справі N 21-1115во10, із аналізу положень ч. 1 ст. 2 та ст. 17 КАС України вбачається, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені ним рішенням.

Тобто, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, та це право, свобода або інтерес порушені відповідачем. При цьому, обставину дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Згідно з п.п. 3 п. «б» ч. 1 ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до повноважень виконавчих органів належить здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об`єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.

Порядок знесення об`єкта самовільного будівництва визначені ст. 376 ЦК України, відповідно до частини 1 якої, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно з ч. 7 ст. 376 ЦК України, у випадку істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила/здійснює будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила/здійснює будівництво. Особа, яка здійснила/здійснює самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

З вищенаведених норм слідує, що зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) самовільне будівництво, чи без дозвільних документів використовує споруду чи конструкцію, провести відповідну перебудову чи демонтаж може лише суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування.

Судом встановлено, що п.1, п.2 та п.п.3.1 п.3 Розпорядження № 206 та №207, а також п.1-8 та п.п.9.1 п.9 Розпорядження № 273 затверджено висновки міжвідомчої комісії та лише рекомендовано позивачам самостійно за власні кошти демонтувати металеві гаражі. Зобов`язано директора ЛКП «Сонячне» у випадку невиконання вимог розпорядження у добровільному порядку, у двотижневийтермін подати документи у Франківську районну адміністрацію для вирішення питання демонтажу в примусовому порядку металевих гаражів.

Отже, оскаржувані позивачами розпорядження, у вказаних частинах, не містять обов`язкових приписів для позивачів, а мають щодо них лише рекомендаційних характер.

Суд звертає увагу позивачів, що вони жодним чином не позбавлені права захистити свої права у випадку подання відповідачем, в порядку визначеним чинним законодавством, до суду позову про демонтаж самочинно встановлених металевих гаражів по АДРЕСА_1, шляхом подання відповідних заперечень на позов.

З урахуванням встановлених фактичних обставин справи та норм діючого законодавства суд дійшов висновку, що позовні вимоги, в частині скасування п.1-2 та п.п.3.1 п.3 Розпорядження № 206 та №207, а також п.1-8 та п.п. 9.1 п.9 розпорядження № 273, задоволенню не підлягають, оскільки ними жодних прав чи інтересів позивачів не порушено.

Водночас, суд враховує, що згідно з п.п.3.2 п.3 Розпорядження № 206 та №207 та п.п.9.2 п.9 Розпорядження №273 зобов`язано підрядну організацію здійснити демонтаж металевих гаражів на АДРЕСА_1, а витрачені кошти стягнути з позивачів, у випадку невиконання ними вимог вказаних розпоряджень в добровільному порядку.

Як вже зазначено судом, за положеннями ст. 376 ЦК України зобов`язати особу демонтувати самовільно встановлену конструкцію чи споруду може лише суд.

Відповідно до п.5.3 та п.5.4 Рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 09.09.2011 № 835 «Про затвердження Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у мЛьвові» (в редакції, яка діяла на момент прийняття оскаржуваних розпоряджень) (далі - Рішення №835) у разі ухилення або відмови особи від знесення самочинного будівництва у терміни, визначені розпорядчими документами, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за кошти особи, яка здійснила будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Знесення проводить відповідний підрозділ державної виконавчої служби управління юстиції у м. Львові у порядку, визначеному Законом України «Про виконавчу службу», на підставі рішення суду, що набрало законної сили.

Вказані норми Рішення № 835 узгоджуються з положеннями ст. 376 ЦК України.

Отже, на момент прийняття оскаржуваних розпоряджень, демонтаж самовільно встановлених позивачами металевих гаражів можна було проводити лише підрозділам державної виконавчої служби на підставі рішення суду, що набрало законної сили.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що п.п.3.2 п.3 Розпоряджень №206 та №207, а також п.п.9.2 п.9 розпорядження № 273 суперечать вимогам ст. 376 ЦК України та п.5.3, п.5.4 Рішення № 835, порушують права позивачів, а тому в цій частині підлягають скасуванню.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

З огляду на викладене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме: визнання протиправними та скасування Розпоряджень № 206 та № 207, в частині п.п.3.2 п.3, а також визнання протиправним та скасування Розпорядження №273, в частині п.п.9.2 п.9.

Відповідно до ст. 139 КАС України на користь позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань необхідно стягнути судовий збір пропорційно до задоволений вимог, сплачений відповідно до квитанцій №39 від 24.07.2018, №40 від 20.09.2018, №86 від 26.07.2018, №660745РК від 23.10.2018, №203 від 23.10.2018, №0.0..1, №0.0..1 від 23.10.2018.

Окрім цього, оскільки при відкритті провадження у справі ОСОБА_5 не було сплачено судовий збір за подання адміністративного позову до Львівського окружного адміністративного суду, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_5 судовий збір, пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 352,40 грн.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10,13, 14, 72-77, 139, 241-247, 250, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати Розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 18.05.2018 №206 «Про демонтаж металевого гаража на АДРЕСА_1 », в частині підпункту 3.2 пункту 3.

Визнати протиправним та скасувати Розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 18.05.2018 №207 «Про демонтаж двох металевих гаражів на АДРЕСА_3 . Я. АДРЕСА_17 , 9», в частині підпункту 3.2 пункту 3.

Визнати протиправним та скасувати Розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 22.06.2018 №273 «Про демонтаж металевих гаражів на вул. Я. АДРЕСА_17 , 9», в частині підпункту 9.2 пункту 9.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Франківської районної адміністрації Львівської міської ради (місцезнаходження: 79057, м. Львів, вул. Генерала Чупринки, 85, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_24 , РНОКПП НОМЕР_4 ) судовий збір в сумі 352 (триста п`ятдесят дві) грн. 40 коп.

Стягнути з Франківської районної адміністрації Львівської міської ради (місцезнаходження: 79057, м. Львів, вул. Генерала Чупринки, 85, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_25 , РНОКПП НОМЕР_5 ) судовий збір в сумі 352 (триста п`ятдесят дві) грн. 40 коп.

Стягнути з Франківської районної адміністрації Львівської міської ради (місцезнаходження: 79057, м. Львів, вул. Генерала Чупринки, 85, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_26 , РНОКПП НОМЕР_6 ) судовий збір в сумі 352 (триста п`ятдесят дві) грн. 40 коп.

Стягнути з Франківської районної адміністрації Львівської міської ради (місцезнаходження: 79057, м. Львів, вул. Генерала Чупринки, 85, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_27 , РНОКПП НОМЕР_7 ) судовий збір в сумі 352 (триста п`ятдесят дві) грн. 40 коп.

Стягнути з Франківської районної адміністрації Львівської міської ради (місцезнаходження: 79057, м. Львів, вул. Генерала Чупринки, 85, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_6 (місце проживання: АДРЕСА_28 , РНОКПП НОМЕР_8 ) судовий збір в сумі 352 (триста п`ятдесят дві) грн. 40 коп.

Стягнути з Франківської районної адміністрації Львівської міської ради (місцезнаходження: 79057, м. Львів, вул. Генерала Чупринки, 85, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_7 (місце проживання: АДРЕСА_29 , РНОКПП НОМЕР_9 ) судовий збір в сумі 352 (триста п`ятдесят дві) грн. 40 коп.

Стягнути з Франківської районної адміністрації Львівської міської ради (місцезнаходження: 79057, м. Львів, вул. Генерала Чупринки, 85, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_8 (місце проживання: АДРЕСА_30 , РНОКПП НОМЕР_10 ) судовий збір в сумі 352 (триста п`ятдесят дві) грн. 40 коп.

Стягнути з Франківської районної адміністрації Львівської міської ради (місцезнаходження: 79057, м. Львів, вул. Генерала Чупринки, 85, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_9 (місце проживання: АДРЕСА_31 , РНОКПП НОМЕР_11 ) судовий збір в сумі 352 (триста п`ятдесят дві) грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 (місце проживання: АДРЕСА_32 , паспорт серія НОМЕР_12 НОМЕР_13 ) до Державного бюджету України судовий збір у розмірі 352 (триста п`ятдесят дві) грн. 40 коп. за подання адміністративного позову до Львівського окружного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст рішення складено та підписано 24.04.2020

Суддя Р.І. Кузан