Справа № 620/682/20
Суддя: Заяць О.В.
Дата ухвалення: 2020-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2020 року Чернігів Справа № 620/682/20

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зайця О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи справу за адміністративним позовом Заступник керівника Ніжинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Служби у справах дітей Козелецької районної державної адміністрації до Управління освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту Козелецької селищної ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

Заступник керівника Ніжинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Служби у справах дітей Козелецької районної державної адміністрації звернувся до суду з адміністративним позовом у якому просить визнати протиправною бездіяльність Управління освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту Козелецької селищної ради щодо нарахування та виплати випускникам Козелецької ЗОШ І-ІІІ ступенів № 2 Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області Іоновій Анастасії Валеріївні, ОСОБА_1 та випускниці Козелецької ЗОШ І-ІІІ ступенів № 3 Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», зобов`язавши Управління освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту Козелецької селищної ради нарахувати і виплатити ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу, передбачену ст. 8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», у розмірі шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку з розміру, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», у сумі 12162 грн. кожному.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що бездіяльність відповідача полягає у не нарахуванні та невиплаті зазначеним випускникам із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування», у розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку, встановленого Законом Україну «Про Державний бюджет України на 2019 рік».

Ухвалою суду від 27.02.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та надано відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали для надіслання відзиву на позов.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов слід задовольнити, враховуючи таке.

Відповідно до ст. 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадку та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Так, згідно інформації управління освіти Козелецької селищної ради від 19.11.2019 № 969 у 2019 році заклади загальної середньої освіти закінчило троє випускників з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 закінчили Козелецьку ЗОШ І-ІІІ ступенів № 2 Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області, випущені зі школи, у зв`язку із закінченням навчання наказом директора Козелецької ЗОШ І-ІІІ ступенів № 2 від 25.06.2019 «Про випуск учнів 11-ого класу» №11, тобто є випускниками навчального закладу.

ОСОБА_2 закінчила Козелецьку ЗОШ І-ІІІ ступенів № 3 Козелецької селищної ради Козелецького району, Чернігівської області, випущена зі школи, у зв`язку із закінченням навчання наказом директора Козелецької ЗОШ І-ІІІ ступенів № 3 від 26.06.2019 «Про випуск учнів 11-ого класу» №164, тобто є випускником навчального закладу.

Вказані особи продовжили своє навчання, шляхом вступу до професійно-технічних навчальних закладів: ОСОБА_3 до Вищого професійного училища побутового обслуговування м. Чернігів; ОСОБА_1 до Київського медичного коледжу імені Гаврося та ОСОБА_2 до Чернігівського ПТУ № 16.

Однак, як встановлено, після закінчення навчальних закладів ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Управлінням освіти Козелецької селищної ради не виплачено одноразову грошову допомогу, передбачену ст. 8 Законом України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування».

У відповідності до п. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини» (від 20.11.1989, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХІІ від 27.02.91) (далі- Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративним чи законодавчими органами, першочергова увага має приділятись якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. З Конвенції, держави-учасниці Конвенції зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Затверджуючи та забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до ч. 2 ст. 19, ч. 1 ст. 68 Конституції України є загальнообов`язковими та однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить їх у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що призводить до порушення засад соціальної правової держави.

Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Стаття 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права від 16.12.1966 (ратифікований Указом Президії Верховної Ради Української РСР від 19.10.1973) визначає право кожної людини на соціальне забезпечення, а ст.ст. 2, 10 цього ж Пакту декларує визнання Державами- учасницями, що сім`ї, яка є природним і основним осередком суспільства, повинні надаватися по можливості якнайширша охорона і допомога, особливо при її утворенні і поки на її відповідальності лежить турбота про несамостійних дітей та їх виховання. Особливих заходів охорони і допомоги має вживатися щодо всіх дітей і підлітків без будь-якої дискримінації за ознакою сімейного походження чи за іншою ознакою.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (прийнята 04.11.1950, ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997) кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток встановлює основні засади державної політики у цій сфері, є Закон України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 № 2402-ІІІ (Преамбула Закону).

Згідно зі ст.ст. 5, 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до їх компетенції, визначеної законом, забезпечують, зокрема проведення державної політики у сфері охорони дитинства, розроблення і здійснення галузевих та регіональних програм поліпшення становища дітей, підтримки сімей з дітьми, вирішення інших питань у цій сфері; вирішення питань щодо забезпечення прав дітей, встановлення опіки і піклування, створення інших передбачених законодавством умов для виховання дітей, які внаслідок смерті батьків, позбавлення батьків батьківських прав, хвороби батьків чи з інших причин залишилися без батьківського піклування, а також для захисту особистих і майнових прав та інтересів дітей.

Відповідно до ст. 25 цього Закону діти, які внаслідок смерті батьків, позбавлення батьків батьківських прав, хвороби батьків чи з інших причин залишилися без батьківського піклування, мають право на особливий захист і допомогу з боку держави.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 8 Конституції України охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Статтями 52, 53 Конституції України визначено, що утримання та виховання дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, покладається на державу. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам.

Правові, організаційні, соціальні засади та гарантії державної підтримки дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, молоді із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, визначаються вищезазначеним Законом України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» від 13.01.2005 (надалі - Закону № 2342-IV).

Згідно з ст. 1 Закону № 2342-1V, статус дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, - визначене відповідно до законодавства становище дитини, яке надає їй право на повне державне забезпечення і отримання передбачених законодавством пільг та яке підтверджується комплектом документів, що засвідчують обставини, через які дитина не має батьківського піклування.

З аналізу наведеної правової норми вбачається, що статус дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, надає таким особам право на отримання передбачених законодавством пільг.

Крім того, як встановлено у ст. 3 Закону № 2342-1V одним із основних принципів державної політики в частині соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, є захист прав і інтересів таких дітей, а також забезпечення соціально-правових гарантій.

Відповідно до ст. 4 вказаного Закону № 2342-IV заходи соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа гарантуються, забезпечуються та охороняються державою та встановлюються на рівні, не меншому за встановлений прожитковий мінімум для осіб відповідного віку.

Таким чином, одноразова грошова допомога є соціальною гарантією державної підтримки дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

Повноваження щодо виплати зазначеної допомоги державою делеговані навчальним закладам, у яких навчаються конкретні діти-сироти чи діти, позбавлені батьківського піклування.

Згідно з ч. ч. 1-3, 9 ст. 8 Закону № 2342-IV держава здійснює повне забезпечення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа. Допомога та утримання таких дітей не можуть бути нижчими за встановлені мінімальні стандарти, що забезпечують кожній дитині рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку на рівні, не нижчому за встановлений прожитковий мінімум для таких осіб. Право на повне державне забезпечення в навчальних закладах мають діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, віком до вісімнадцяти років та особи з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, при продовженні навчання до 23 років або до закінчення відповідних навчальних закладів.

Державні соціальні стандарти, нормативи споживання, нормативи забезпечення є однаковими для всіх дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа, незалежно від форми їх влаштування та утримання.

Згідно ч. 7 статті 8 Закону № 2342-IV передбачено, що випускники навчальних закладів із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, забезпечуються за рахунок навчального закладу або відповідної установи у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, одягом і взуттям, а також одноразовою грошовою допомогою в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку.

Зазначеною нормою Закону врегульовано розмір одноразової грошової допомоги випускникам навчального закладу не залежно досягнення ними 18-річного віку, подальшого працевлаштування або продовження навчання.

Отже, нормами ч. 7 ст. 8 Закону передбачено, що діти-сироти, діти, позбавлені батьківського піклування забезпечуються одноразовою грошовою допомогою у розмірі не менше 6 прожиткових мінімумів за рахунок навчального закладу

Мінімальний розмір одноразової грошової допомоги, яка виплачується випускникам, чітко визначений ст. 8 Закону № 2342-IV.

Водночас, згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 835 від 25.08.2005 «Про затвердження порядку надання одноразової допомоги дітям- сиротам і дітям, позбавленим батьківського піклування, після досягнення 18-річного віку» встановлено розмір грошової допомоги, що виплачується дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, після досягнення 18 річного віку, розмір якої становить 1810 грн., тобто вказані допомоги мають різну правову природу.

За таких обставин, відповідач повинен був керуватись вимогами статті 8 Закону України «Про забезпечення організаційно правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», якою передбачено виплату випускникам навчальних закладів із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування одноразової грошової допомоги в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку, а не Постановою Кабінету Міністрів України № 835 від 25.08.2005 «Про затвердження порядку надання одноразової допомоги дітям-сиротам і дітям, позбавленим батьківського піклування, після досягнення 18- річного віку».

Таким чином, обов`язок із виплати даній категорії дітей одноразової грошової допомоги покладено на навчальний заклад, а у даному випадку на Управління освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту Козелецької селищної ради, яке є розпорядником бюджетних коштів на забезпечення діяльності Козелецької ЗОШ І-ІІІ ступенів № 2 та Козелецької ЗОШ-ІІІ ступенів № 3, що підтверджується листом за підписом начальника Управління освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту від 19.11.2019 №969.

Разом з тим, встановлено невиплату ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як випускникам цієї категорії дітей одноразової грошової допомоги в розмірі шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку відповідно до ст. 8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» після закінчення Козелецької ЗОШ І-ІІІ ступенів № 2 та Козелецької ЗОШ І-ІІІ ступенів № 3 відповідно.

Згідно п. 1.5. Статуту Козелецької ЗОШ І-ІІІ ступенів № 2 Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області (затвердженого рішенням 12 сесії 8 скликання Козелецької селищної ради від 18.01.2018 № 33- 12/VIII) засновником закладу освіти є Козелецька селищна рада.

Згідно пункту 6.3. вказаного Статуту порядок бухгалтерського обліку в закладі освіти ведеться через централізовану бухгалтерію Управління освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту Козелецької селищної ради.

На підставі п. 1.5. Статуту Козелецької ЗОШ І-ІІІ ступенів № 3 Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області (затвердженого рішенням 8 сесії 8 скликання Козелецької селищної ради від 18.01.2018 № 32-12/VIII) засновником закладу освіти є Козелецька селищна рада.

Згідно пункту 6.3. вказаного Статуту порядок бухгалтерського обліку в закладі освіти ведеться через централізовану бухгалтерію Управління освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту Козелецької селищної ради.

Відповідно до п. 3.1.11. Положення про Управління освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту Козелецької селищної ради (затвердженого рішенням 24 сесії 8 скликання Козелецької селищної ради від 15.01.2019 № 08-24/VIII) однією з основних функцій відділу освіти є управління закладами освіти та закладами культури, що є комунальною власністю і перебувають у безпосередньому підпорядкуванні.

Всі розрахунки та бухгалтерський облік управління, установ та закладів, які перебувають у його підпорядкуванні здійснює відділ бухгалтерського обліку та звітності Управління освіти (п. 6.4. Положення).

Окрім того, згідно п. 3.1.3 Положення - Управління освіти здійснює навчально-методичне керівництво, контроль за дотриманням стандартів в закладах дошкільної, загальної середньої та позашкільної освіти. Сприяє матеріально-технічному та фінансовому забезпеченню закладів дошкільної, загальної середньої освіти, позашкільної освіти.

Відповідно до листа Управління освіти Козелецької селищної ради від 19.11.2019 за № 969, розпорядником бюджетних коштів, які виділяються на утримання навчальних закладів (Козелецької ЗОШ І-ІІІ ступенів № 2 та Козелецької ЗОШ І-ІІІ № 3) є Управління освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту Козелецької селищної ради.

Окрім того, згідно вищевказаного листа Управління, утримання навчальних закладів Козелецької ЗОШ І-ІІІ ступенів № 2 та Козелецької ЗОШ I- III № 3 належить до повноважень Управління освіти.

Розпорядником бюджетних коштів, що виділяються на утримання навчальних закладів освіти, випускниками яких є ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є Управління освіти Козелецької селищної ради.

Отже, обов`язок щодо виплати даній категорії дітей грошової допомоги покладено на Управління освіти, культури, сім 'ї, молоді та спорту Козелецької селищної ради.

Крім того, обов`язок щодо виплати випускникам з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування одноразової грошової допомоги є безумовним та не залежить від наявності звернень про виплату грошової допомоги.

Згідно інформації Управління Козелецької селищної ради, зазначеної у листах № 1057 від 10.12.2019 ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як випускникам з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, після закінчення 11 класу навчальних закладів, одноразова грошова допомога передбачена статтею 8 Закону № 2342-IV не виплачувалась.

Нормами ч. 7 ст. 8 Закону передбачено, що діти-сироти, діти, позбавлені батьківського піклування, забезпечуються одноразовою грошовою допомогою у розмірі не менше 6 прожиткових мінімумів за рахунок навчального закладу або відповідної установи.

Так, Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2019 - у розмірі 2027 грн.

Виходячи з вищенаведеної норми, ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мала бути нарахована та виплачена одноразова грошова допомога у розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідно віку, тобто у сумі не менше 12162 грн. кожному.

Однак, у порушення вимог ст. 8 Закону № 2342-IV, Управлінням освіти Козелецької селищної ради, незважаючи на законодавчо встановлений обов`язок, зазначеним випускникам, після закінчення навчальних закладів одноразову грошову допомогу, як випускникам навчальних закладів, із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у 2019 році не нараховано та не виплачено. Наведене підтверджується інформацією, наданою Управлінням освіти Козелецької селищної ради від 10.12.2019.

Таким чином, у порушення вимог ст. 8 Закону № 2342-IV, незважаючи на законодавчо встановлений обов`язок після закінчення навчальних закладів виплатити одноразову грошову допомогу випускникам навчальних закладів із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у 2019 році протиправно не нараховано та не виплачено вказані кошти ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

У той же час, неналежне виконання Управлінням освіти Козелецької селищної ради делегованих йому державою функцій, суперечить принципам верховенства права, задоволення суспільної потреби у відновленні законності, та як наслідок реалізації державних гарантій захисту прав і свобод дітей, у тому числі соціально вразливих категорій.

Таким чином, бездіяльність відповідача полягає у не нарахуванні та невиплаті зазначеним випускникам із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування», у розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку, встановленого Законом Україну «Про Державний бюджет України на 2019 рік», а саме кошти в сумі 12162 грн. кожному.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 8 Конституції України охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Суперечності, які виникають у зв`язку із реалізацією органами, установами державної влади та місцевого самоврядування повноважень щодо дотримання, забезпечення та захисту прав дитини, у тому числі дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, зачіпають інтереси держави; порушення інтересів держави в цій сфері є порушенням загальнодержавних інтересів, що у відповідності до ст. 131-1 Конституції України покладає на прокурора обов`язок представництва в суді.

Основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток, виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини, є Закон України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 № 2402-ІІІ (Преамбула Закону).

Згідно з ст.ст. 5, 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до їх компетенції, визначеної законом, забезпечують, зокрема проведення державної політики у сфері охорони дитинства, розроблення і здійснення галузевих та регіональних програм поліпшення становища дітей, підтримки сімей з дітьми, вирішення інших питань у цій сфері; вирішення питань щодо забезпечення прав дітей, створення інших передбачених законодавством умов для виховання дітей, які внаслідок смерті батьків, позбавлення батьків батьківських прав, хвороби батьків чи з інших причин залишилися без батьківського піклування, а також для захисту особистих і майнових прав та інтересів дітей.

Відповідно до ст. 25 цього Закону діти, які внаслідок смерті батьків, позбавлення батьків батьківських прав, хвороби батьків чи з інших причин залишилися без батьківського піклування, мають право на особливий захист і допомогу з боку держави.

Державні соціальні стандарти для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа, - встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами мінімальні норми і нормативи забезпечення дітей-сиріт, дітей, які залишилися без батьківського піклування, та осіб з їх числа. Державне утримання дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, та осіб із їх числа - повне забезпечення відповідно до державних соціальних стандартів матеріальними та грошовими ресурсами дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, та осіб із їх числа для задоволення їх життєво необхідних потреб та створення умов для нормальної життєдіяльності (ст. 1 Закону України «Про забезпечення організаційно- правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування»).

Маючи свої специфічні потреби, інтереси, володіючи притаманними лише їй характеристиками, дитина потребує не тільки законодавчого закріплення, а і дотримання своїх прав, оскільки неспроможна захистити себе самостійно. Тому питання захисту прав дітей є частиною формування відповідної політики держави.

Згідно ст.ст. 1, 2 Закону України «Про засади внутрішньої і зовнішньої політики» засади внутрішньої і зовнішньої політики визначають принципи та пріоритети державної політики у відповідних сферах. Засади внутрішньої і зовнішньої політики базуються на безумовному додержанні Конституції України, забезпеченні в Україні прав і свобод людини і громадянина та гарантуванні прав і свобод, проголошених Конституцією України. Внутрішня політика ґрунтується на таких принципах, зокрема, верховенства права, забезпечення реалізації прав і свобод людини і громадянина, поваги до гідності кожної особи, забезпечення особливого піклування про дитину та реалізації її прав.

Держава, як гарант цього права, здійснює захист прав дітей, у тому числі через діяльність служб у справах дітей, які безпосередньо забезпечують реалізацію державної політики з питань захисту прав дітей.

Законом України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» (ст. ст. 7, 12) визначено, що органи державної влади відповідно до їх компетенції, визначеної законом, забезпечують вирішення питань щодо захисту особистих, житлових і майнових прав та інтересів дітей та осіб із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

Безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно дітей- сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей.

Зокрема, служба у справах дітей здійснює координацію діяльності підприємств, установ, організацій усіх форм власності, розташованих на території відповідної ради, у вирішенні питань захисту дітей; розроблення і здійснення заходів, спрямованих на поліпшення становища і соціального захисту дітей, забезпечення прав, свобод і законних інтересів дітей, усунення причин, що породжують ці явища, а також здійснення контролю за виконанням цих заходів та законодавства щодо соціального захисту дітей.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 вказала, що сам факт не звернення до суду суб`єкта владних повноважень з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси держави, свідчить про те, що указаний орган неналежно виконує свої повноваження у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини другої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Управління освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту Козелецької селищної ради щодо нарахування та виплати випускникам Козелецької ЗОШ І-ІІІ ступенів № 2 Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області Іоновій Анастасії Валеріївні, ОСОБА_1 та випускниці Козелецької ЗОШ І-ІІІ ступенів № 3 Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», зобов`язавши Управління освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту Козелецької селищної ради нарахувати і виплатити ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу, передбачену ст. 8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», у розмірі шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку з розміру, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», у сумі 12162 грн. кожному.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Повний текст рішення виготовлено 27 квітня 2020 року.

Суддя О.В. Заяць