Справа № 460/1184/20
Суддя: Дорошенко Н.О.
Дата ухвалення: 2020-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

28 квітня 2020 року м. РівнеСправа №460/1184/20

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дорошенко Н.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи адміністративну справу за позовом:

ОСОБА_1
доДержавної установи "Городищенська виправна колонія (№96)"
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Державної установи "Городищенська виправна колонія (№96)" (далі - відповідач) та просив визнати протиправною бездіяльність Державної установи "Городищенська виправна колонія (№96)" щодо невнесення особової справи позивача до журналу обліку дефектних справ засуджених (невизнання особової справи дефектною); зобов`язати відповідача внести в журнал обліку дефектних справ засуджених особову справу позивача та вчинити всі необхідні дії, відповідно до законодавства України, при визнанні дефектною особову справу засудженого ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 вказав, що 13.12.2004 він прибув до Державної установи "Городищенська виправна колонія (№96)". Зазначив, що в матеріалах його особової справи відсутні: розпорядження суду на виконання вироку, повний текст вироку. Однак, відповідач не визнав особову справу засудженого дефектною і не вніс в журнал обліку дефектних справ засуджених, не вчинив дій, передбачених законом, чим допустив протиправну бездіяльність. Покликаючись до статті 19 Конституції України, положень Закону України "Про державну кримінально-виконавчу службу України" (статті 4, 11, 18, 20,21), позивач вказав, що як на час його прибуття до установи ВК № 96, так і на сьогодні вимоги Інструкції про роботу відділів (груп) старших інспекторів по контролю за виконанням судових рішень № 1 від 11.01.2008 та № 847/5 від 08.06.2012 фактично ті ж самі: п.4.15.2. Якщо в особовій справі відсутній повний текст вироку, касаційної ухвали або розпорядження суду про виконання вироку, необхідні документи запитуються з суду, який постановив дане рішення; п.4.15.10. У випадках, зазначених у підпунктах 4.15.1 по 4.15.9 цієї інструкції особові справи засуджених визнаються дефектними і підлягають обліку в журналі обліку дефектних справ засуджених і зберігаються окремо від інших особових справ. Після внесення до дефектних справ необхідних змін і уточнень вони долучаються до основної частини особових справ.

З таких мотивів позивач звернувся до суду з позовною заявою.

Ухвалою суду від 28.02.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, визначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. За клопотанням позивача витребувано від відповідача додаткові докази.

Відповідач позов не визнав з підстав, наведених у відзиві (а.с.48-52). Зокрема, зазначив, що в матеріалах особової справи засудженого ОСОБА_1 (особова справа № 45-К-04 том №1 а.с.8-37) міститься копія вироку Апеляційного суду м. Севастополя АР Крим від 26.11.2001, вирок підшитий, на останній сторінці вироку є відмітки про те, що "копія вірна ", зазначено прізвище, ініціали судді "В.С. Зотов", наявний підпис судді, гербова печатка суду з написом "Апеляційний суд м. Севастополя"; на звороті 37 аркуша виведено після прошиття вироку два кінці нитки, скріплені гербовою печаткою з назвою "Апеляційний суд м. Севастополя" та підпис секретаря. Також в особовій справі наявна копія ухвали судової палати з кримінальних справ Верховного Суду України від 05.09.2002, засвідчена підписом судді та гербовою печаткою Верховного Суду України (а.с.42-45). Відповідач вказав, що відсутність у матеріалах особової справи засудженого окремого розпорядження про виконання вироку не свідчить про те, що вирок не набрав законної сили та не підлягає виконанню. Покликання позивача про відсутність повного тексту вироку суду не відповідає дійсності та спростовується матеріалами особової справи. З наведених підстав відповідач просив відмовити в позові повністю.

Позивач подав відповідь на відзив (а.с.67), в якому вказав, що судом першої інстанції не направлялось розпорядження разом з копією вироку на виконання установою виконання покарань. Відповідачем не вжито жодних заходів, передбачених законом, з часу прибуття позивача до сьогодні по усуненню такого дефекту особової справи засудженого. Відтак, просив позов задовольнити повністю.

Відповідач в поданому запереченні на відповідь (а.с.73-75) зазначив, що позивачу на підставі його заяви від 17.01.2020 видано 05.02.2020 копію вироку Апеляційного суду м. Севастополя від 26.11.2001 та ухвали Верховного Суду України від 05.09.2002. Вказав, що копії судових рішень, наявних в особовій справі позивача, повністю відповідають вимогам законодавства та не викликають сумнівів у достовірності.

Позивач у письмовому поясненні від 30.03.2020 ствердив про відсутність в особовій справі розпорядження суду на виконання вироку, а також відсутність повного тексту вироку з відміткою про набрання ним законної сили.

З`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, перевіривши їх наданими сторонами за власною ініціативою та на вимогу суду доказами, оцінивши їх у сукупності, відповідно до вимог закону, суд встановив та врахував такі фактичні обставини та спірні правовідносини сторін.

ОСОБА_1 вироком Апеляційного суду м. Севастополя від 26.11.2001 засуджений за ст.93 п. "а", "і", "ж", "з" КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю; за ст.187 ч.4 КК України (2001 р.) - 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю; за ст. 15 ч.1 - 185 ч.5 КК України (2001 р.) - 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю; за ст.15 ч.1 - 357 ч.1 КК України (2001 р.) - 3 роки обмеження волі; за ст. 263 ч. 1 КК України (2001 р.) - 3 роки позбавлення волі.

На підставі ст.42 КК України (1960 р.) за сукупністю злочинів йому остаточно визначено довічне позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_1 залишено без зміни - тримання під вартою.

Зараховано ОСОБА_1 в строк відбутого покарання період тримання під вартою з моменту затримання - з 22.05.1999 і з цього ж часу йому обчислювати строк покарання по даному вироку (а.с.14-40).

Ухвалою від 05.09.2002 колегія суддів судової палати Верховного Суду України з кримінальних справ, розглянувши кримінальну справу за касаційними скаргами засуджених на вирок Апеляційного суду м. Севастополя від 26.11.2001, касаційні скарги засуджених (зокрема, ОСОБА_1.) та їх захисників-адвокатів залишено без задоволення.

В порядку ст.393 КПК України вирок Апеляційного суду м. Севастополя від 26.11.2001 щодо, зокрема, ОСОБА_1 частково змінено.

Перекваліфіковано злочинні дії, зокрема, ОСОБА_1 із ч.1 ст.15, ч.5 ст.185 на ч.1 ст.14, ч.5 ст.185 КК України 2001 р.; вважати засудженого за цими злочинами до покарань, призначених судом, а на підставі ст.42 КК України 1960 р. за сукупністю злочинів, передбачених цими законами і тими, що вказані у вироку, стосовно, зокрема, ОСОБА_1 до остаточних покарань, які призначені судом.

У решті вирок щодо, зокрема, ОСОБА_1 залишено без зміни (а.с.42-45).

Верховний Суд України листом від 14.10.2002 № 5-1406К02 надіслав до Сімферопольського слідчого ізолятора № 15 три примірники ухвали судової палати з кримінальних справ Верховного Суду України від 05.09.2002 у справі ОСОБА_1 , засудженого за ст.ст. 93 пп. а, і, ж, з, ст.187 ч.4 КК України до довічного позбавлення волі, для виконання, зазначивши, що засуджений ОСОБА_1 подальшим утриманням під вартою з цього числа перераховується за адресатом (а.с.41).

Копії вищевказаних вироку Апеляційного суду м. Севастополя від 26.11.2001, ухвали Верховного Суду України від 05.09.2002, листа Верховного Суду України від 14.10.2002 №5-1406К02 вміщені в матеріалах особової справи № 45-К-04 засудженого ОСОБА_1 та разом з довідкою-описом матеріалів частини 1 тому № 1 особової справи № 45-К-04 надані відповідачем на виконання ухвали суду від 28.02.2020 (а.с.13-47).

За змістом вимоги на перевірку судимостей ОСОБА_1 , в інформаційних базах даних МВС України відображені відомості про засудження ОСОБА_1 до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна вироком від 26.11.2001 Апеляційним судом м. Севастополя, та результати перегляду вироку Верховним Судом України згідно з ухвалою від 05.09.2002. Також наявні відомості про міру запобіжного заходу 22.05.1999 арешт; прибув 13.12.2004 до Городищенської ВК (№ 96) Рівненської області (а.с.64-65).

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність Державної установи "Городищенська виправна колонія (№ 96) щодо невнесення його особової справи засудженого до обліку як дефектної у зв`язку з відсутністю в особовій справі повного тексту вироку та розпорядження суду на виконання вироку, звернувся до суду з даним позовом про зобов`язання відповідача вчинити необхідні дії відповідно до чинного законодавства України при визнанні особової справи дефектною.

Щодо підсудності даного спору адміністративному суду суд враховує, що згідно з пунктом 13-1 частини першої стаття 537 Кримінального процесуального кодексу України (2012 р.) під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання:

13-1) про оскарження інших рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи виконання покарань.

Згідно з частиною дев`ятою статті 539 Кримінального процесуального кодексу України розгляд справ щодо питань, визначених у пункті 13-1 частини першої статті 537 цього Кодексу, здійснюється в порядку адміністративного судочинства.

Отже, враховуючи зміст позовних вимог та характер спірних правовідносин, даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Вирішуючи адміністративний спір по суті, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 401 Кримінально-процесуального кодексу України (далі - КПК України) в редакції 1960 року, зі змінами та доповненнями, станом на дату постановлення вироку Апеляційного суду м. Севастополя від 26.11.2001, вирок місцевого суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляцій, а вирок апеляційного суду - після закінчення строку на подання касаційної скарги, внесення касаційного подання, якщо його не було оскаржено чи на нього не було внесено подання. В разі подачі апеляцій, касаційної скарги чи внесення касаційного подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи відповідно апеляційною чи касаційною інстанцією, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

У тих випадках, коли оскаржено або внесено подання тільки на частину вироку або коли засуджено декількох підсудних, а вирок оскаржено чи внесено подання щодо одного з них, вирок в інших частинах або щодо інших засуджених осіб законної сили не набирає до моменту винесення апеляційною чи касаційною інстанцією ухвали.

Обвинувальний вирок виконується після набрання ним законної сили.

До набрання вироком законної сили засуджений, який перебуває під вартою, не може бути переведений в місця позбавлення волі, що знаходяться в іншій місцевості.

Ухвали і постанови апеляційної і касаційної інстанцій набирають законної сили негайно після їх оголошення, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч.2 ст.402 КПК України 1960 р.).

Вирок, ухвала і постанова суду, що набрали законної сили, є обов`язковими для всіх державних і громадських підприємств, установ і організацій, посадових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України (статті 403 КПК України 1960 р.).

Дослідженими судом доказами підтверджується, що вирок від 26.11.2001 Апеляційного суду м. Севастополя, яким засуджено ОСОБА_1 , набрав законної сили 05.09.2002 після його перегляду Верховним Судом України згідно з ухвалою від 05.09.2002.

Відповідно до частин першої, другої статті 404 КПК України (1960 р.) вирок, що набрав законної сили, звертається до виконання судом, який постановив вирок, не пізніш як через три доби з дня набрання ним законної сили або повернення справи з апеляційної чи касаційної інстанції.

Суд разом із своїм розпорядженням про виконання обвинувального вироку надсилає копію вироку тому органу, на який покладено обов`язок виконати вирок.

Частинами сьомою, восьмою статті 404 КПК України (1960 р.) в редакції на час набрання вироком, яким засуджено позивача, законної сили, встановлено, що своєчасне звернення до виконання вироку, який набрав законної сили, покладається на суддю або голову відповідного суду, який постановив вирок.

Органи, що виконують вирок, постанову або ухвалу, повідомляють суд, який їх постановив про їх виконання.

Отже, кримінально-процесуальним законодавством України в редакції, чинній на час набрання вироком щодо позивача законної сили, було передбачено направлення відповідним судом, який постановив вирок, копії вироку тому органу, на який покладено обов`язок виконати вирок, разом із розпорядженням про його виконання.

При цьому суд зауважує, що розпорядження про виконання обвинувального вироку скеровувалося судом до відповідного органу саме з метою звернення вироку до виконання.

Суд встановив, що відповідно до наданого відповідачем відзиву на позов та матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_1 , в особовій справі розпорядження суду про виконання вироку відсутнє. Однак, матеріалами судової справи підтверджено, що ОСОБА_1 відбуває кримінальне покарання у вигляді довічного позбавлення волі в Державній установі "Городищенська виправна колонія (№ 96)", отже фактичні обставини справи дають підстави стверджувати, що вирок Апеляційного суду м. Севастополя від 26.11.2001 про засудження ОСОБА_1 до довічного позбавлення волі був звернутий до виконання після набрання ним законної сили.

Суд зазначає, що статтею 4 Виправно-трудового кодексу України (1970 р., втратив чинність з 01.01.2004), було встановлено, що підставою відбування кримінального покарання і застосування до засуджених заходів виправно-трудового впливу є тільки вирок суду, який набрав законної сили.

Відповідно до статті 4 Кримінально-виконавчого кодексу України (набрав чинності з 01.01.2004), підставою виконання і відбування покарання є вирок суду, який набрав законної сили, інші рішення суду, а також закон України про амністію та акт помилування.

Отже, суд констатує, що розпорядження суду про виконання вироку не є підставою для відбування засудженим покарання, позаяк визначеною законом підставою для цього є обвинувальний вирок, який набрав законної сили. Розпорядження суду є по суті процедурним документом, який супроводжує направлення вироку до відповідного органу (установи) для його виконання.

Суд критично оцінює та відхиляє доводи позивача про відсутність в його особовій справі повного тексту вироку суду, позаяк наданими відповідачем доказами фактично підтверджено наявність копії вироку в особовій справі засудженого ОСОБА_1 .

Суд встановив, що ОСОБА_1 в порядку статті 206 КПК України звертався з заявою до суду про звільнення його з місць позбавлення волі у зв`язку з незаконним утриманням, покликаючись на те, що вирок Апеляційного суду м. Севастополя від 26.11.2001 не підписаний всіма суддями, в матеріалах справи міститься його копія, підписана лише одним суддею. Відсутні відомості про набрання вироком законної сили. Зазначені обставини підтверджені ухвалою слідчого судді Рівненського районного суду Рівненської області від 28.12.2018 у справі № 570/6012/18, якою також встановлено, що в матеріалах особової справи засудженого (справа № 45-К-04) том 1, міститься копія вироку Апеляційного суду м. Севастополя, АР Крим, від 26.11.2001. З оглянутої копії зазначеного вироку вбачається, що вирок підшитий, на останній сторінці вироку є відмітки про те, що "копія вірна", зазначено прізвище судді та наявний підпис судді; наявна печатка з написом "Апеляційний суд м. Севастополя", тобто завірено печаткою суду, що ухвалив (том 1, а.с. 12-37, між нумерацією 182 та 183 сторінки).

Зазначений вирок суду був оскаржений до Верховного Суду України.

Ухвалою колегії суддів судової палати Верховного Суду України з кримінальних справ від 05.09.2002 року були перекваліфіковані дії засуджених, в тому числі й ОСОБА_1., міра покарання була залишена без змін (а.с. 42-45).

Тому відсутність у матеріалах особової справи засудженого окремого розпорядження про виконання вироку не свідчить про те, що вирок Апеляційного суду м. Севастополя, АР Крим, від 26.11.2001 року не набрав законної сили та не підлягає виконанню.

А покликання заявника про те, що копія вироку суду не відповідає вимогам діловодства, а тому не може бути прийнята судом до уваги, не заслуговують на увагу.

Так, відповідно до п. 7.6 Інструкції з діловодства у Верховному Суді Автономної Республіки Крим, обласному, міжобласному, Київському і Севастопольському міських, районному (міському) судах, затверджена наказом Міністерства юстиції України № 22/5 від 13.09.1997 року (втратила чинність 11.04.2003 року), копії вироку, рішення чи ухвали, що набрали законної сили, виготовляються секретарем судового засідання, завіряються підписом судді з проставленням печатки суду та надсилаються за належністю. Якщо копія викладена на кількох аркушах, ці аркуші мають бути прошнуровані і скріплені печаткою із зазначенням їх кількості.

Таким чином копія вироку Апеляційного суду м. Севастополя, АР Крим, від 26.11.2001 року завірена у відповідності до зазначених норм, що діяли на час відповідних правовідносин.

З урахуванням наведеного, в задоволенні заяви ОСОБА_1 про звільнення його з місць позбавлення волі відмовлено (а.с.87-98).

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 20.02.2019 ухвалу слідчого судді Рівненського районного суду Рівненської області від 28.12.2018 про відмову в задоволенні заяви про звільнення з місць позбавлення волі залишено без змін, а апеляційну скаргу засудженого - без задоволення (а.с.90-93).

Суд зауважує, що за приписами статті 78 КАС України обставини, встановлені ухвалою суду за розглядом заяви засудженого в порядку статті 206 КПК України, не мають преюдиційного значення для розгляду адміністративної справи. Однак, фактичні обставини, встановлені судом під час розгляду даної адміністративної справи, відповідають обставинам, встановленим вищевказаною ухвалою слідчого судді Рівненського районного суду Рівненської області від 28.12.2018, а саме підтверджується наявність в особовій справі засудженого № 45-К-04 належно оформленої копії вироку від 26.11.2001 Апеляційного суду м. Севастополя та копії ухвали від 05.09.2002 Верховного Суду України, яким вирок щодо позивача в частині міри покарання залишено без зміни. Таким чином, суд констатує, що позивачу достеменно відомо, що в матеріалах його особової справи наявні належно оформлені копії судових рішень, що набрали законної сили, та є визначеною законом підставою для відбування кримінального покарання.

Щодо правових наслідків відсутності в матеріалах особової справи засудженого розпорядження суду про виконання вироку суд зазначає таке.

Відповідно до встановлених судом обставин, позивач на час засудження утримувався під вартою з 22.05.1999 в Сімферопольському слідчому ізоляторі № 15, куди й було направлено Верховним Судом України для виконання копії ухвали від 05.09.2002 про результати перегляду вироку щодо позивача. Відповідні докази наявні в особовій справі засудженого ОСОБА_1 .

Станом на 05.09.2002 була чинною Інструкція про роботу відділів (відділень, груп, частин) спеціального обліку слідчих ізоляторів (тюрем), затверджена наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 23 березня 2000 року N 38 дск (знято гриф "Для службового користування" на підставі Акта перегляду грифів обмеження доступу документів, створених в Державній пенітенціарній службі, від 26.03.2015 N 1/3-75/83-15 (протокол від 26.03.2015 N 1), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 8 вересня 2000 р. за N 592/4813 (наказ втратив чинність згідно з наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 11 січня 2008 року N 1) (далі - Інструкція № 38 дск), яка регламентує діяльність відділів (відділень, груп, частин) спеціального обліку слідчих ізоляторів (тюрем) з питань оформлення документації та обліку, пов`язаних з триманням осіб, щодо яких обрано запобіжний захід тримання під вартою, а також відбування засудженими в тюрмах кримінального покарання у вигляді позбавлення волі.

Згідно з пп. 3.2.1 п.3.2 Інструкції № 38 дск, безпосередньо спецвідділом ведуться такі облікові документи: особові справи осіб, узятих під варту, і засуджених (додаток 1 до цієї Інструкції).

Пунктом 5.1. Інструкції № 38 дск було передбачено, що на кожну особу, взяту під варту, у слідчому ізоляторі (тюрмі) спецвідділом заводиться особова справа, яка комплектується в порядку, передбаченому додатком 1 до цієї Інструкції.

Відповідно до п.5.4 Інструкції № 38дск, спецвідділ зобов`язаний стежити за обґрунтованістю тримання в слідчому ізоляторі (тюрмі) осіб, узятих під варту, і засуджених та правильністю оформлення на них документів (про обрання запобіжного заходу, про засудження до позбавлення волі та ін.).

Якщо осіб, узятих під варту, є суперечливі відомості або коли в документах на таких осіб зазначено декілька прізвищ, імен та по батькові, то спецвідділ слідчого ізолятора (тюрми) зобов`язаний подати запит до органу, який проводив слідство чи дізнання, з`ясувати анкетні дані та направити відповідні документи з цього питання.

Якщо працівник спецвідділу виявить, що гербова печатка, якою завірено копію вироку, ухвалу, постанову суду, викликає сумнів або ці документи завірені печаткою іншого суду, який не виносив рішення, то спецвідділ зобов`язаний запросити з суду нову копію документа із чітким відбитком гербової печатки.

У разі відсутності в особовій справі повної копії вироку, ухвали суду за касаційною скаргою засудженого(-ної) або повідомлення суду про набрання вироком законної сили спецвідділ звертається до суду із запитом про надіслання відповідного документа.

У разі розходження даних, які знаходяться у вступній, описовій і резолютивній частинах вироку або ухвали, перекручення прізвища, імені, по батькові та інших даних на засудженого, відсутності даних про місце, день і місяць його народження спецвідділ повинен запросити із суду, який виніс вирок чи ухвалу, точні дані на засудженого(-ну).

Якщо на засудженого є декілька вироків, за якими не визначено остаточного покарання, то спецвідділ відповідно до статей 337, 338 КПК України повинен направити матеріали до суду для вирішення цього питання.

У разі виявлення перебільшення судом санкції відповідної статті Кримінального кодексу, помилки в обчисленні строку покарання, неправильного призначення виду виправно-трудової установи та інших помилок спецвідділ повідомляє про це прокурора, який здійснює нагляд за додержанням кримінально-виконавчого законодавства.

У разі відсутності деяких копій вироків, за якими засуджений (-на) відбуває тюремне ув`язнення, спецвідділ тюрми повинен запросити його (її) архівну справу або копії вироків.

Якщо особі, яка засуджувалась неодноразово, скорочено строк покарання за попередніми вироками, але не змінено строк покарання, визначений за сукупністю вироків, то спецвідділ повинен поставити питання перед відповідним судом про визначення остаточного строку покарання.

Якщо в особовій справі відсутня довідка про наявність або відсутність попередніх судимостей, то спецвідділ повинен направити запит до відповідного органу слідства або дізнання, який зобов`язаний надіслати таку довідку в слідчий ізолятор (тюрму).

Пунктом 5.8 Інструкції № 38дск встановлено, що у разі втрати особової справи особи, узятої під варту, чи засудженого(-ної), справа відновлюється. Для цього проводиться дактилоскопування, фотографування і детальне опитування особи, взятої під варту, чи засудженого(-ної) з одночасним співставленням його (її) відповідей з даними, наявними в облікових документах. Із суду чи органу слідства (дізнання) витребується копія документа, що є підставою для тримання під вартою, або копія вироку про позбавлення волі.

За матеріалами опитування і наявними обліковими документами виноситься висновок, який після затвердження начальником управління (відділу) Державного департаменту України з питань виконання покарань в Автономній Республіці Крим та областях, є підставою для тримання у слідчому ізоляторі (тюрмі) особи, узятої під варту, чи засудженого(-ної) до одержання копії вироку або копії постанови, санкціонованої прокурором, про обрання запобіжного заходу тримання під вартою.

На обкладинці відновленої особової справи робиться напис "Відновлена".

Згідно з п.5.10 Інструкції № 38дск, особові справи засуджених до довічного позбавлення волі зберігаються у спецвідділі слідчого ізолятора (тюрми).

Відповідно до Додатку 1 до п. 3.2.1 Інструкції про роботу відділів (відділень, груп, частин) спеціального обліку слідчих ізоляторів (тюрем) № 38дск, до першої частини особової справи долучаються та підшиваються такі документи, зокрема: постанова про обрання запобіжного заходу, протокол затримання або довідка про взяття під варту, протокол або акт обшуку при арешті; анкета заарештованого (-ної); завірена копія повідомлення до Міністерства закордонних справ України про арешт іноземного громадянина з органу, який заарештував іноземця; дактилоскопічна карта; пізнавальні фотокартки; копія (копії) вироку суду, за яким засуджений (-на) відбуває покарання; копія (копії) касаційної ухвали та повідомлення суду про набрання вироком законної сили; довідка про наявність або відсутність минулих судимостей; копія ухвали суду з питань виконання вироку, копія ухвали суду про заміну виду режиму установи; копія ухвали або постанови суду про зміну вироків або про звільнення з місць позбавлення волі, у тому числі умовно-дострокове звільнення, про заміну невідбутої частини строку позбавлення волі більш м`яким покаранням, про звільнення від відбування покарання (у зв`язку із хворобою); розпорядження про виконання Указу Президента України (або нормативних документів інших держав) про помилування; копія ухвали суду про припинення або продовження лікування від алкоголізму чи наркоманії; копія ухвали суду про зарахування часу роботи осіб, які відбували покарання в колонії-поселенні, до їх загального трудового стажу, постанова про залишення засудженого/(-ної) у виправно-трудовій установі для неповнолітніх; постанова суду та інші документи про застосування амністії; копії листів про виконання документа про звільнення або зміну вироку.

Усі документи підшиваються до особової справи по мірі їх надходження та заносяться до опису.

Системний аналіз наведених вище правових норм, якими було регламентовано ведення особових справ засуджених станом на дату набрання вироком суду щодо позивача законної сили, а також на час його прибуття для виконання покарання до Городищенської виправної колонії (№96), дає підстави для висновку, що наявність в особовій справі ОСОБА_1 № 45-К-04 копії вироку від 26.11.2001, ухвали суду касаційної інстанції від 05.09.2002, листа Верховного Суду України від 14.02.2002 № 5-1406к02 про направлення ухвали від 05.09.2002 по справі ОСОБА_1 , засудженого до довічного позбавлення волі, до виконання, - відповідає вимогам Інструкції про роботу відділів (відділень, груп, частин) спеціального обліку слідчих ізоляторів (тюрем) № 38дск.

З наведених позивачем доводів та досліджених судом матеріалів особової справи не встановлено наявності жодних суперечливих відомостей щодо особи засудженого, визначеного судом покарання, початку його обрахунку чи інших обставин, які впливають на виконання вироку. При цьому, чинне на час виникнення спірних правовідносин законодавство не передбачало обов`язку посадових осіб установи виконання покарань на направлення запиту про отримання розпорядження суду про виконання вироку, а також і віднесення особової справи до категорії "дефектної".

Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 11.01.2008 N 1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 8 лютого 2008 р. за N109/14800, затверджено Інструкцію про роботу відділів (груп, старших інспекторів) установ виконання покарань та слідчих ізоляторів по контролю за виконанням судових рішень (далі - Інструкція № 1).

Наказом Міністерства юстиції України від 08.06.2012 № 847/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 червня 2012 р. за № 957/21269, було затверджено Інструкцію про роботу відділів (груп, старших інспекторів) контролю за виконанням судових рішень установ виконання покарань та слідчих ізоляторів (далі - Інструкція № 847/5). Цим же наказом визнано таким, що втратив чинність, наказ Державного департаменту України з питань виконання покарань від 11.01.2008 N 1.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції № 847/5, яка є чинною на час вирішення судового спору, особова справа є основним обліковим документом засудженого (особи, яка тримається під вартою). Вона складається з двох частин, вкладається в обкладинку і комплектується документами, що засвідчують особу та підтверджують законність тримання її в установі (СІЗО), звільнення з неї, а також відображають процес її тримання в установі (СІЗО). Перелік документів, долучених до особової справи, зазначається в описі, який ведеться окремо для першої та другої частин справи.

В одному томі особової справи може бути не більше ніж 250 аркушів. У разі якщо кількість аркушів перевищує встановлену норму, формується наступний том особової справи.

До першої частини особової справи долучаються такі документи:

судові рішення;

накази Мін`юсту про виконання указів Президента України щодо помилування;

рішення Центральної комісії з питань визначення особам, засудженим до довічного позбавлення волі та позбавлення волі на певний строк, виду колонії, направлення для відбування покарання осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, арешту й обмеження волі, та їх переведення (далі - Центральна комісія), та Міжрегіональної комісії з питань визначення особам, засудженим до довічного позбавлення волі та позбавлення волі на певний строк, виду колонії, направлення для відбування покарання осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, арешту й обмеження волі, та їх переведення (далі - Міжрегіональна комісія);

копія довідки про звільнення;

копія довідки про смерть особи.

До другої частини особової справи долучаються документи, які відображають процес тримання особи в СІЗО та відбування засудженим покарання в установі.

До особової справи долучаються також інші документи, які стосуються конкретної особи.

Аналогічні приписи щодо змісту особової справи засудженого містив пункт 4.1 Інструкції № 1.

Пунктом 4.5 Інструкції № 1 та пунктом 4.5 Інструкції № 847/5 встановлено, що у разі виявлення підрозділом СІЗО невідповідностей у судових рішеннях, перелічених в підпунктах 4.15.1-4.15.9 цієї Інструкції, до особової справи осіб, які підлягають направленню для відбування покарання до установ, долучаються довідки довільної форми з інформацією про встановлені дефекти.

У разі, якщо виявлені помилки або неточності в судових рішеннях впливають на призначений строк відбування покарання, термін якого спливає найближчим часом, підрозділ СІЗО негайно інформує суд, який постановив дане рішення, а також прокурора, який здійснює нагляд за СІЗО.

Пунктом 4.8 Інструкції № 1 та пунктом 4.8 Інструкції № 847/5 встановлено, що початок строку відбування покарання засудженого вираховується згідно з судовими рішеннями, а коли особу було взято під варту після винесення обвинувального вироку, то згідно з документом про взяття під варту.

Згідно з пунктом 4.12 Інструкції № 847/5, якщо особову справу засудженого (особи, яка тримається під вартою) було втрачено, вона підлягає терміновому відновленню. Для цього проводиться дактилоскопіювання та виготовляються фотокартки особи, ґрунтовно опитується особа з одночасним порівнянням відповідей із записами, які містяться в облікових документах (картках). Установа (СІЗО) направляє до суду запити для отримання копій судових рішень, які є підставою для тримання засудженого (особи, яка тримається під вартою) в установі (СІЗО).

Аналогічні документи слід було запитувати від суду в разі відновлення втраченої особової справи відповідно до приписів пункту 4.12 Інструкції № 1.

Обґрунтовуючи позов, позивач покликається до підпункту 4.15.2 Інструкції № 1 та Інструкції № 847/5, за змістом яких якщо в особовій справі відсутній повний текст вироку, апеляційної, касаційної ухвали або розпорядження суду про виконання обвинувального вироку, необхідні документи запитуються з суду, який постановив дане рішення.

При цьому, згідно з підпунктом 4.15.10 Інструкції № 1 та Інструкції № 847/5, у випадках, зазначених в підпунктах 4.15.1-4.15.9 цієї Інструкції, особові справи засуджених визнаються дефектними, підлягають обліку в журналі обліку дефектних справ засуджених (додаток 8) і зберігаються окремо від інших особових справ. Після внесення до дефектних справ необхідних змін і уточнень вони долучаються до основної частини особових справ.

Суд зазначає, що підпункти 4.15.1-4.15.9 означених Інструкцій є складовими пункту 4.15, яким установлено (Інструкція № 847/5), що у разі виявлення невідповідностей в наявних документах підрозділ вживає таких заходів:

4.15.1. Якщо гербова печатка, якою завірена копія вироку, або ухвали суду, викликає сумнів або ці документи завірені печаткою іншого суду (який не ухвалював рішення), запитується нова копія документа з чітким відбитком гербової печатки з суду, який постановив рішення.

4.15.2. Якщо в особовій справі відсутній повний текст вироку, апеляційної, касаційної ухвали або розпорядження суду про виконання обвинувального вироку, необхідні документи запитуються з суду, який ухвалив дане рішення.

4.15.3. Якщо відомості про засудженого мають розбіжності у вступній, мотивувальній та резолютивній частинах вироку, або ухвали суду, невірно вказане його (її) прізвище, ім`я та по батькові, інші дані або немає відомостей про дату та місце народження, необхідна інформація запитується з суду, який ухвалив вирок чи постановив ухвалу.

4.15.4. Якщо в особовій справі засудженого є декілька вироків, за якими не призначена остаточна міра покарання, до суду, який ухвалив останній вирок, направляється відповідне повідомлення з копіями всіх судових рішень.

4.15.5. Якщо особі, засудженій раніше неодноразово, скорочено строк покарання за попередніми вироками, але не змінено строк покарання, визначений за сукупністю вироків, до відповідного суду направляється запит щодо визначення остаточної міри покарання.

4.15.6. У разі виявлення у тексті судового рішення перевищення або зменшення судом строків покарання, передбачених статтями Кримінального кодексу України, помилок у визначенні початку строку покарання, а також інших помилок про це інформується суд, який виносив це рішення.

4.15.7. За потреби уточнення даних про попередні судимості надсилаються запити до Департаменту інформаційних технологій при МВС України та відповідних управлінь (відділів) оперативної інформації при ГУМВС, УМВС і УМВСТ відповідно до порядку, встановленого Інструкцією, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Державного департаменту України з питань виконання покарань від 23 серпня 2002 року № 823/188.

4.15.8. У разі встановлення факту безпідставного прийняття рішення Міжрегіональною комісією про визначення засудженому рівня безпеки установи підрозділ направляє необхідні матеріали начальнику міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, якому підпорядковується Міжрегіональна комісія, що прийняла це рішення, для його перегляду.

Після отримання витягу з протоколу засідання Міжрегіональної комісії про перегляд рішення засудженому оголошується про це під підпис та запитується наряд в Адміністрації Державної кримінально-виконавчої служби України для переведення засудженого до іншої установи відповідного рівня безпеки.

4.15.9. У разі встановлення факту тримання в одній установі осіб, які засуджені за злочин, вчинений у співучасті, невідкладно запитується наряд у Адміністрації Державної кримінально-виконавчої служби України на переведення засудженого, який пізніше прибув до установи.

Суд зазначає, що випадки, зазначені в підпунктах 4.15.1-4.15.9 Інструкції, свідчать про недоліки особової справи засудженого в тому разі, коли вони впливають на правильність вирішення питань, пов`язаних з виконанням покарання, зокрема, свідчать про невідповідність чи розбіжність відомостей про особу засудженого, вид покарання, його тривалість, початок обрахунку строку відбування покарання тощо.

Як зазначено вище по тексту судового рішення, розпорядження суду про виконання вироку не є підставою для виконання вироку, а є процедурним документом, який супроводжує направлення обвинувального вироку до відповідного органу (установи). Відсутність в особовій справі засудженого розпорядження суду про виконання вироку не свідчить про відсутність підстав для відбування покарання, а має значення для встановлення дати набрання вироком законної сили в разі відсутності, наприклад, апеляційної, касаційної ухвал.

Разом з тим, матеріалами адміністративної справи достовірно підтверджено, що вирок Апеляційного суду м. Севастополя від 26.11.2001 набрав законної сили за результатами його перегляду Верховним Судом України згідно з ухвалою від 05.09.2002. Вказані судові рішення відповідно до вимог пункту 4.1 Інструкції № 847/5 наявні в особовій справі засудженого та є законною підставою для відбування кримінального покарання.

Більш того, суд зауважує, що законодавство, чинне на час набрання вироком законної сили, не передбачало обов`язку посадових осіб виправних установ вчиняти будь-які дії щодо направлення запиту до суду про отримання відповідного розпорядження, а лише в разі необхідності - про отримання копій відповідних судових рішень, у тому числі й в разі втрати особової справи.

З урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку, що в дослідженій ситуації відсутність в особовій справі засудженого розпорядження суду про виконання вироку не свідчить про дефектність такої особової справи в розумінні положень пункту 4.5 Інструкції № 847/5, оскільки вирок суду, який набрав законної сили, фактично звернутий до виконання в порядку та у спосіб, що були встановлені законодавством, чинним на час виникнення відповідних правовідносин. Відтак, суд вважає, що прийняття в подальшому нових нормативно-правових актів не зумовило виникнення у відповідача обов`язку на вчинення дій щодо визнання особової справи позивача дефектною та направлення запитів для отримання додаткових відомостей про набрання судовим рішенням законної сили, позаяк наявні в особовій справі засудженого відомості про особу засудженого, вид покарання та строк його обчислення не дають жодних підстав для висновку про їх невідповідність чи суперечливість, а копії вироку суду та касаційної ухвали не викликають сумнівів у їх достовірності. Отже, одержання установою виконання покарань розпорядження суду про виконання вироку, який з набранням законної сили був звернутий до виконання в 2002 році, не матиме жодного впливу на права та законні інтереси засудженого.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Встановлені в ході судового розгляду адміністративної справи фактичні обставини дають суду підстави для висновку, що в спірній ситуації суб`єкт владних повноважень діяв на підставі в межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством України, обґрунтовано та розсудливо, не порушуючи прав та законних інтересів позивача. Доводи позивача не спростовують правомірності поведінки суб`єкта владних повноважень, не дають суду підстав для визнання поведінки відповідача протиправною та для зобов`язання вчинити дії щодо визнання особової справи засудженого дефектною. Отже, в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_1 (утримується в Державній установі "Городищенська виправна колонія (№ 96), с. Городище, Рівненський район, Рівненська область, 35341) в задоволенні позову до Державної установи "Городищенська виправна колонія (№ 96) (с. Городище, рівненський район, Рівненська область, 35341, ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 квітня 2020 року.

Роз`яснити учасникам справи, що 02.04.2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", яким розділ VI "Прикінцеві положення" КАС України доповнено пунктом 3, згідно з яким під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Суддя Дорошенко Н.О.