Справа № 640/444/20
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2020-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2020 року м. Київ № 640/444/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Клочкової Н.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач), адреса: АДРЕСА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (надалі - відповідач), адреса: 04053, м. Київ, вулиця Бульварно - Кудрявська, буд. 16, в якій позивач просить суд:

- визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 з врахуванням стажу роботи за Списком №1 періодів роботи з 10 серпня 2007 року по 01 квітня 2009 року протиправною;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві включити в підрахунок трудового стажу за списком №1 період роботи ОСОБА_1 з 10 серпня 2007 року по 01 квітня 2009 року та у зв`язку з цим провести перерахунок пенсії останнього.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Проте, при обчисленні пенсії, відповідачем не враховано усі періоди роботи позивача, у зв`язку з чим він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з відповідною заявою про здійснення перерахунку пенсії з урахуванням усіх періодів роботи, проте, відповідачем такий перерахунок не проведено, що стало підставою для звернення позивача до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача у відзиві на позовну заяву послався на те, що розмір пенсії позивача складає 3767,44 грн та обчислений з урахуванням стажу 54 роки 2 місяці 17 днів стаж роботи за Списком №1, додатково зараховано 21 рік (коефіцієнт страхового стажу 0,54167) та заробітної плати 6955,24 грн, визначеної за період з 01 березня 1994 року по 28 лютого 1999 року та за всі періоди страхового стажу з 01 липня 2000 року по 31 січня 2018 року (коефіцієнт заробітної плати - 1,29330).

За 19 років страхового стажу понад 35 років розмір пенсії позивача збільшено на 19% мінімального розміру пенсії за віком як працюючій особі.

Крім того, представник відповідача зазначив й про те, що відповідно до записів трудової книжки позивача, останній працював в ТОВ «Віта Центр» на посаді рентгенолаборанта рентгенологічного відділення.

При цьому, у відзиві на позовну заяву також зазначено, що на підставі відповідних документів позивачу зараховано до пільгового стажу за Списком №1 період роботи з 02 квітня 2009 року по 12 березня 2013 року.

Також, представник відповідача наголосив на тому, що в документах про результати атестації зазначено, що підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1 персоналу рентгенодіагностичного відділення, у зв`язку з чим відповідачем направлено запит до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо проведення перевірки достовірності видачі відповідних документів.

Враховуючи вищевикладене, представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Не погоджуючись з твердженнями представника відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву, позивач у відповіді на відзив послався на аналогічні обставини тим, що викладені у позовній заяві, а також зазначив, що ТОВ «Віта Центр» створено у 2007 році на базі КЗ «Медчастина «Запоріжсталь» та «Дніпроспецсталь» та не є їх правонаступником, але використовує їх матеріально-технічну базу.

Тому, як стверджує позивач, він працював у тому ж приміщенні, з тими самими умовами праці, на тому ж обладнанні, але у іншого роботодавця, оскільки був переведений до ТОВ «Віта Центр», та лише у 2009 року товариство провело першу атестацію робочих місць.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 січня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 березня 2020 року витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві належним чином засвідчену копію матеріалів пенсійної справи позивача.

Станом на день розгляду справи вимоги ухвал суду в частині витребування доказів виконані відповідачем в повному обсязі.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає наступне.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 з 20 січня 2018 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за віком.

У відповідності до наявної в матеріалах справи копії трудової книжки, позивач у період з 10 серпня 2007 року по 12 березня 2013 року працював на товаристві з обмеженою відповідальністю «ВітаЦентр» на посаді рентгенолаборанта флюорографічного кабінету та на посаді рентгенолаборанта рентгенологічного відділення (Т.1, арк. 92-93), що також підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою уточнюючою особливий характер роботи або умови праці, необхідні для призначення пільгової пенсії №80 від 21 листопада 2017 року та довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів №80 від 21 листопада 2017 року, виданих товариством з обмеженою відповідальністю «ВітаЦентр» (Т.1, арк. 22,23).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою, в якій просив зарахувати до трудового стажу за Списком №1 у тому числі період роботи з 10 серпня 2007 року по 01 квітня 2009 року (Т.1, арк. 30-32).

Листом від 24 червня 2019 року №136740/03 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві звернулось до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просило провести зустрічну перевірку та встановити відділення, в якому працював ОСОБА_1 з 10 серпня 2007 року по 12 березня 2013 року, наявність «рентгенодіачностичного», «рентгенологічного» відділень, дати затвердження атестацій робочих місць за умовами праці за Списком №1 зазначених відділень, у тому числі первинної для кожного відділення, у разі одночасної наявності відділень у ТОВ «ВітаЦентр», оскільки у наданих ОСОБА_1 документах містяться невідповідності назв відділення, а також відсутня інформація щодо первинної атестації робочих місць (Т.1, арк. 39-40).

Листом від 03 жовтня 2019 року №23191/Б-100 Пенсійний фонд України повідомив ОСОБА_1 про те, що на підставі довідки від 21 листопада 2017 року №80 та наказів про результати проведення атестації робочого місця від 02 квітня 2009 року №69/1 до пільгового стажу роботи позивача за Списком №1 враховано період з 02 квітня 2009 року по 12 березня 2013 року, а також повідомлено, що в документах про результати атестації зазначено, що підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1 персоналу рентгенодіагностичного відділення, у зв`язку з чим Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві направлено запит до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо проведення перевірки достовірності видачі документів (Т.1, арк. 41-42).

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, 13 вересня 2010 року ТОВ «ВітаЦентр» звернулось до управління праці та зайнятості з запитом, в якому просило надати роз`яснення з питання, чи зберігається чинність атестації робочих місць на одному і тому самому об`єкті при зміні підприємства, яке провадить господарську діяльність на такому об`єкті за умови, що робота, професія, посада, робоче місце, умови праці на атестованих робочих місцях не змінювались (Т.1, арк. 156).

Вказаному зверненню, як встановлено судом, передувало те, що ТОВ «ВітаЦентр» було створено у 2007 році та використовує матеріально-технічну базу колишнього КЗ «Медсанчастина «Запоріжсталь» та «Дніпроспецсталь», при цьому, атестація робочих місць на вказаному підприємстві була проведена у 2004 року, а чергова атестація вже була проведена ТОВ «ВітаЦентр» у 2009 році.

Як вбачається з наданої суду копії відповіді Головного управління праці та соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації проведення атестації робочих місць за умовами праці КЗ «Медсанчастина «Запоріжсталь» та «Дніпроспецсталь» не можуть бути використані для надання працівникам ТОВ «ВітаЦентр» пільг та компенсацій, передбачених чинним законодавством за роботу в шкідливих умовах, а також зазначено, що результати вперше проведеної ТОВ «ВітаЦентр» атестації робочих місць за умовами праці можуть діяти від 28 березня 2007 року (дати створення установи) до 02 квітня 2014 року (Т.1, арк. 156).

Не погоджуючись з не зарахуванням до пільгового стажу за Списком №1 періоду роботи з 10 серпня 2007 року по 01 квітня 2009 року, позивач звернувся до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Так, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Приписами пункту "а" частини 2 статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-XII встановлено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 за № 383 (надалі - Порядок № 383), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92 (приклади у додатках 1, 2).

Згідно статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 10 Порядку № 383 регламентовано, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637 (надалі - Порядок № 637).

В свою чергу, положеннями пункту 20 Порядку № 637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або організацій. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Пунктами 1 та 2 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442, в редакції, що діяла станом на серпень 2007 року (надалі - Порядок № 442) встановлено, що атестація робочих місць за умовами праці (надалі - атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому. Основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 вказаного Порядку атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначається наказом по підприємству, організації в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Відповідно до пункту 6 Порядку № 442 атестація робочих місць передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідальність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії із шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Підпунктами 4.1 та 4.2 пункту 4 Порядку № 383 встановлено, що зазначена постанова набула чинності з 21.08.92. Це означає, що при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21.08.92, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації. Результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умов і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація. Такий же порядок застосовується у разі припинення діяльності підприємства, установи, організації із визначенням правонаступника.

Згідно з підпунктами 4.3 та 4.5 пункту 4 вказаного Порядку у разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.97 (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць), до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку. Якщо ж атестація з 21.08.92 не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21.08.97, право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21.08.92 включно, тобто до набуття чинності Порядком проведення атестації робочих місць. У такому ж порядку зараховується пільговий стаж, якщо за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.97, право на пільгове пенсійне забезпечення не підтвердилось.

Відповідно до пунктів 8, 9 Порядку № 442 відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з МОЗ. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Отже, з огляду на вказані норми законодавства суд дійшов висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а у разі, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Разом з цим, суд зауважує, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списках № 1, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Відсутність підтвердження вказаних обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу.

Аналогічна правова позиція викладена постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 05 червня 2018 року у справі № 466/455/17, від 25 квітня 2019 року у справі № 159/4178/16-а, від 09 вересня 2019 року у справі № 591/6579/16-а, від 10 жовтня 2019 № 234/4585/17, від 31 жовтня 2019 у справі № 460/5271/16-а.

Як вже було зазначено судом, відповідно до записів в трудовій книжці позивача, він в період з 10 серпня 2007 року по 12 березня 2013 року працював за професією рентгенолаборанта рентгенологічного відділення ТОВ «ВітаЦентр».

Розділом ХІХ списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року №36 (яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), передбачено посаду «рентгенолаборантів, у тому числі у відділеннях інтервенційної радіології (рентгенохірургічний блок) і флюорографічних кабінетах».

Суд зауважує, що трудова книжка позивача не містить відомостей про проведення атестації його робочого місця у період з 10 серпня 2007 року по 01 квітня 2009 року.

Водночас, на підтвердження пільгового характеру умов праці та наявності, за результатами атестації робочого місця, права на зарахування до пільгового стажу за Списком №1 періоду роботи з 10 серпня 2007 року по 01 квітня 2009 року уточнюючі довідки ТОВ «ВітаЦентр» №80 від 21 листопада 2017 року, в яких зазначено, що позивач працював повний робочий саме у рентгенологічному відділенні на посаді рентгенолаборанта.

Отже, дослідивши наявні у справі документи, суд приходить до висновку, що надані позивачем до суду докази підтверджують роботу останнього на посаді, передбаченій списком №1, та зайнятість повний робочий день.

Суд зазначає, що посилання відповідача, що на встановленні невідповідності назв відділення у документах, наданих на розгляд управлінню для зарахування до стажу всього періоду роботи позивача на ТОВ «ВітаЦентр» та направленні відповідного запиту для проведення зустрічної перевірки до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області є взагалі безпідставними, оскільки матеріалами справи підтверджується, що позивач безперервно працював на ТОВ «ВітаЦентр», починаючи з 10 серпня 2007 року та до 12 березня 2013 року у рентгенологічному відділенні, при цьому, період роботи з 02 квітня 2009 року по 12 березня 2013 року відповідачем зараховано до пільгового стажу позивача за Списком №1, незважаючи на таку ж невідповідність у назвах відділень, які зазначені у наданих на розгляд документах.

А оскільки у відповідача не виникло сумнівів щодо невідповідності назви відділень, у яких працював позивача, за період з 02 квітня 2009 року по 12 березня 2013 року, суд вважає необґрунтованими твердження відповідача про наявність такої невідповідності, що позбавляє права на зарахування до пільгового стажу періоду роботи з 10 серпня 2007 року по 01 квітня 2009 року, через те, що документи позивачем надавались саме за період з 10 серпня 2007 року по 12 березня 2013 року.

За таких підстав, суд вважає, що відповідачем протиправно не враховано до пільгового стажу позивача за Списком №1 періоду роботи останнього на посаді рентгенолаборанта рентгенологічного відділення ТОВ «ВітаЦентр», та, відповідно, суд дійшов висновку, що позивач має право на зарахування цього стажу як такого, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1.

У відповідності до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Так, позивачем заявлені позовні вимоги про визнання бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 з врахуванням стажу роботи за Списком №1 періодів роботи з 10 серпня 2007 року по 01 квітня 2009 року протиправною та зобов`язання включити в підрахунок трудового стажу за списком №1 період роботи ОСОБА_1 з 10 серпня 2007 року по 01 квітня 2009 року та у зв`язку з цим провести перерахунок пенсії останнього.

В той же час, з метою найбільш ефективного захисту порушеного права позивача, з урахуванням встановлених судом обставин та враховуючи положення частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за доцільне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, яка полягає у не зарахуванні до пільгового стажу роботи за Списком №1 періоду роботи з 10 серпня 2007 року по 01 квітня 2009 року на посаді рентгенолаборанта рентгенологічного відділення товариства з обмеженою відповідальністю «ВітаЦентр».

При цьому, суд також дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 з врахуванням стажу роботи за Списком №1 періодів роботи з 10 серпня 2007 року по 01 квітня 2009 року протиправною, як таких, що є передчасними, оскільки проведенню перерахунку пенсії особи передує саме зарахування періодів роботи до пільгового стажу за Списком №1.

Також, суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги в частині зобов`язання зарахувати до пільгового стажу роботи за Списком №1 періоду роботи з 10 серпня 2007 року по 01 квітня 2009 року на посаді рентгенолаборанта рентгенологічного відділення товариства з обмеженою відповідальністю «ВітаЦентр», відмовивши у задоволенні позовних вимог про зобов`язання провести перерахунок пенсії останнього, оскільки такі позовні вимоги заявлені також передчасно.

Інші доводи та аргументи учасників не спростовують висновків суду.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 72, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані позивачем докази суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог, а саме,

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, яка полягає у не зарахуванні до пільгового стажу роботи за Списком №1 періоду роботи з 10 серпня 2007 року по 01 квітня 2009 року на посаді рентгенолаборанта рентгенологічного відділення товариства з обмеженою відповідальністю «ВітаЦентр»;

- зобов`язати відповідача зарахувати до пільгового стажу роботи за Списком №1 позивача період роботи з 10 серпня 2007 року по 01 квітня 2009 року на посаді рентгенолаборанта рентгенологічного відділення товариства з обмеженою відповідальністю «ВітаЦентр»;

- у задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стосовно вимоги позивача щодо відшкодування витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги на загальну суму 13370 грн, суд виходить з наступного.

Положеннями статті 59 Конституції України, передбачено, що кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.

Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до приписів ч. ч. 1-5 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, з аналізу наведених правових норм вбачається, що до судових витрат відносять витрати саме на професійну правничу допомогу, надану адвокатом, а не іншими особами, у тому числі, фахівцями у галузі права.

Так, з наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що 20 грудня 2019 року та 01 квітня 2020 року між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Центр юридичної допомоги населенню та бізнесу» укладені договори Т-460 та Т-1155, відповідно до умов якого товариство зобов`язалось надати юридичні послуги, а позивач оплатити такі послуги. Тобто, між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Центр юридичної допомоги населенню та бізнесу» в результаті укладення вказаних вище договорів, виникли договірні зобов`язання, що не суперечить вимогам діючого законодавства.

В той же час, суд наголошує, що матеріали справи не містять доказів того, що послуги позивачу були надані саме особою, яка має статус адвоката, а витрати, пов`язані з наданням юридичних послуг іншими особами, окрім осіб, які мають статус адвоката, не належать до судових витрат, зокрема, до витрат на професійну правничу допомогу у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, що, в свою чергу, свідчить про відсутність правових підстав для задоволення вимог щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат у розмірі 13370,00 грн.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи квитанції, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 1536,80 грн. Відтак, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд присуджує на користь позивача судові витрати у розмірі 768,40 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, яка полягає у не зарахуванні до пільгового стажу роботи за Списком №1 періоду роботи з 10 серпня 2007 року по 01 квітня 2009 року на посаді рентгенолаборанта рентгенологічного відділення товариства з обмеженою відповідальністю «ВітаЦентр».

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 16, ) зарахувати до пільгового стажу роботи за Списком №1 ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) період роботи з 10 серпня 2007 року по 01 квітня 2009 року на посаді рентгенолаборанта рентгенологічного відділення товариства з обмеженою відповідальністю «ВітаЦентр».

4. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, місто Київ, вулиця Бульварно - Кудрявська, будинок 16, ).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя Н.В. Клочкова