Справа № 1.380.2019.003718
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2020-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

27 квітня 2020 року
Київ
справа №1.380.2019.003718
адміністративне провадження №К/9901/10664/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Єресько Л.О.,
суддів: Загороднюка А.Г., Соколова В.М.,
перевіривши касаційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2020 року у справі 1.380.2019.003718 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ), де просив:
визнати протиправним наказ начальника 7 прикордонного Карпатського загону (І категорії) Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України №121-ос від 29.05.2017 в частині виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з посиланням на вимоги Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України №425 від 20.05.2018, (вимоги відомчого документа Адміністрації Державної прикордонної служби України), а не на Закон України;
зобов`язати Львівський прикордонний загін здійснити перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої ч. 2 ст.15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 21 календарний рік з врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України №889 від 22.09.2010, з урахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби;
зобов`язати Львівський прикордонний загін здійснити перерахунок та виплату матеріальної допомоги на оздоровлення, передбаченої ч.1 ст. 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей з врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України №889 від 22.09.2010, з урахуванням раніше виплачених сум матеріальної допомоги;
зобов`язати Львівський прикордонний загін здійснити нарахування та виплату компенсацію за невикористані додаткові відпустки передбачені ч.4 ст. 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та постановою Кабінету Міністрів України № 702 від 01.08.2012 за 2014 - 2017 роки загальним терміном 28 днів, а також п.12 ч.1 ст.12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту за 2015-2017 роки загальним терміном 42 днів із грошового забезпечення включаючи щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №889 від 22.09.2010 Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року позов задоволено частково. Визнано протиправним наказ начальника 7 прикордонного Карпатського загону (І категорії) Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України №121-ос від 29.05.2017 в частині виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з посиланням на вимоги Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України №425 від 20.05.2018, (вимоги відомчого документа Адміністрації Державної прикордонної служби України), а не на Закон України. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ч.2 ст.15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 21 календарний рік з врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України №889 від 22.09.2010, з урахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги на оздоровлення, передбаченої ч.1 ст.10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей з врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України №889 від 22.09.2010, з урахуванням раніше виплачених сум матеріальної допомоги. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсації за невикористані додаткові відпустки передбачені п.12 ч.1 ст.12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту за 2015-2017 роки загальним терміном 42 днів із грошового забезпечення включаючи щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №889 від 22.09.2010 Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням ОСОБА_1 та ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) подали апеляційні скарги.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2020 року Апеляційні скарги ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року у справі №1.380.2019.003718 в частині відмови в задоволенні позову про зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату йому компенсації за невикористану додаткову відпустку передбачену ч.4 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2012 року №702 за 2014 - 2017 роки загальним терміном 28 днів скасовано та в цій частині прийнято постанову, якою позовні вимоги в цій частині задоволено частково. Зобов`язано Львівський прикордонний загін здійснити нарахування та виплату компенсації за невикористані додаткові дні відпустки передбачені ч.4 ст.10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та постановою Кабінету Міністрів України № 702 від 01 серпня 2012 року за 2014 рік загальним терміном 7 днів із грошового забезпечення включаючи щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №889 від 22 вересня 2010 року Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій. У решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року у справі №1.380.2019.003718 залишено без змін.
Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою.
За правилами частини 1 статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Перевіривши зміст оскаржуваного судового рішення, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції виходить з наступного.
Пункт 8 частини 2 статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондують приписи статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 КАС України.
Згідно з частиною 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас пунктом 2 частини 5 цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Пункт 20 статті 4 КАС України надає визначення терміну адміністративна справа незначної складності як адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.
За змістом пункту 1 частини 6 статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище. До публічної служби належить також і державна служба, в тому числі проходження військової служби (стаття 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).
Таким чином, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм або ж становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.
Як слідує з оскаржуваних судових рішень, позивач обіймав посаду інспектор прикордонної служби 3 категорії черговий відділення дозиметрист 1 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Морозовичі» ІІІ категорії (тип В) з військовим званням старшина.
Посада публічної служби, яку обіймала позивачка (інспектор прикордонної служби 3 категорії черговий відділення дозиметрист 1 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Морозовичі» ІІІ категорії (тип В) з військовим званням старшина) та у зв`язку з проходженням служби на якій виник цей спір, не відноситься до категорії службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище у розумінні примітки до статті 50 Закону України «Про запобігання корупції».
Дослідивши встановлені судами першої й апеляційної інстанцій обставини справи, вивчивши викладені у касаційній скарзі доводи й обґрунтування, з`ясувавши характер спірних правовідносин, предмет спору та обраний позивачем спосіб захисту, врахувавши обсяг і характер досліджених судами доказів, суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що ця адміністративна справа є справою незначної складності.
Викладене також не дає підстав для висновку про наявність у даному випадку обставин, наведених у підпунктах «а»-«г» пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України, а спір у цій справі не відноситься до категорії спорів, передбачених частиною 4 статті 257 згаданого Кодексу.
Щодо посилання скаржника на не врахування судами висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 01 березня 2018 року у справі № 761/17387/17, від 29 серпня 2019 року у справі № 820/375/18, від 21 листопада 2019 року у справі № 815/5547/17 та від 09 січня 2020 року у справі № 809/1489/16, та врахування натомість висновків, викладених у постановах Верховного суду 31 липня 2019 року у справі № 826/3398/17 та від 05 грудня 2019 року у справі № 295/5200/18 колегія суддів зазначає наступне.
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17 викладена правова позиція про те, що суди під час вирішення тотожних за своїм змістом спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.
Питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 522/2738/17. Приймаючи постанову від 6 лютого 2019 року у вказаній справі, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновків, що до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.
Виходячи з процесуальних механізмів забезпечення єдності судової практики, що полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду, за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду мають перевагу над висновками колегії суддів касаційних судів у складі Верховного Суду.
Відтак, правова позиція, викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 06 лютого 2019 року № 522/2738/17 у даному випадку є пріоритетною для застосування порівняно з позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 01 березня 2018 року у справі № 761/17387/17, від 29 серпня 2019 року у справі № 820/375/18, від 21 листопада 2019 року у справі № 815/5547/17 та від 09 січня 2020 року у справі № 809/1489/16.
Враховуючи, що рішення судів попередніх інстанцій у цій справі прийнято із врахуванням висновків, викладених у постановах Верховного Суду, ухвалених із врахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду у справі № 522/2738/17 від 6 лютого 2019 року, колегія суддів не бере до уваги посилання скаржника на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 01 березня 2018 року у справі № 761/17387/17, від 29 серпня 2019 року у справі № 820/375/18, від 21 листопада 2019 року у справі № 815/5547/17 та від 09 січня 2020 року у справі № 809/1489/16.
За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 328, 333 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Львівського прикордонного загону (військова частина 2144) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2020 року у справі 1.380.2019.003718 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Л.О. Єресько
А.Г. Загороднюк

В.М. Соколов
Судді Верховного Суду