Справа № 826/8306/18
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2020-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2020 року м. Київ № 826/8306/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Добрянської Я.І., розглянувши за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Інженерні системи та комунікації»

до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Інженерні системи та комунікації» з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві в якому просило:

-скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 07.03.2018р. № щодо заниження сум податку на додану вартість на загальну суму 1 238 126, 0 грн., в т.ч. основного платежу 990 501, 0 грн. та штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 247 625, 0 грн.;

-скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 07.03.2018р. № щодо заниження сум податку на прибуток на загальну суму 506 110,0 грн. грн., в т.ч. основного платежу 404 888, 0 грн. та штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 101 222, 0 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що висновки акту перевірки щодо нереальності господарських операцій, які мали місце між позивачем та його контрагентами, спростовуються змістом господарських операцій, оскільки позивачем досягнуто економічного ефекту, господарські операції оформлені відповідними первинними документами. На час, коли позивач мав господарські взаємовідносини зі своїми контрагентами, відомості в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про таких контрагентів були підтвердженими, такі особи були зареєстровані як платники податку, а відтак податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідачем подано відзив на адміністративний позов, в якому зазначає, що діяв у межах повноважень, у порядку та в спосіб встановлений Конституцією та законами України, оскільки надані позивачем первинні документи містять істотні недоліки змісту та форми, а відтак не можуть вважатись таким, що підтверджують реальність господарських операцій позивача з контрагентами. З огляду на викладене вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до наказу Головного управління ДФС у м. Києві від 29.01.2018р. № 1437 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «БК «Інженерні системи та комунікації»» проведено документальну позапланову перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 2016-2017 років. (т. 1, а.с. 46-47)

За результатом проведеної перевірки складено акт від 20.02.2018р. № 44/26-15-14-07-01-10/40050832 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «БК «Інженерні системи та комунікації»» з питань податкового, валютного законодавства за період з 01.01.2016р. по 10.08.2017р., єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 по 10.08.2017. (т. 1, а.с.48-97)

У висновках вищезазначеного акту зазначено, що перевіркою встановлено порушення позивачем:

п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, зі змінами і доповненнями, що призвело до заниження податку на прибуток, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 404 888,0 грн., в тому числі за 2016р. на суму 404 888,0 грн.

п. 198.1, п. 198.2, п. 198.5, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, зі змінами і доповненнями, що призвело до заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 990 501, 0 грн., в тому числі:

за липень 2016р. в сумі 101 667, 0 грн.

за серпень 2016р. в сумі 50 000, 0 грн.

за вересень 2016р. в сумі 84 167, 0 грн.

за жовтень 2016р. в сумі238 000, 0 грн.

за листопад 2016р. в сумі 101 667,0 грн.

за грудень 2016р. в сумі 142 833, 0 грн.

за січень 2017р. в сумі 100 500, 0 грн.

за лютий 2017р. в сумі 21 000, 0 грн.

за березень 2017р. в сумі 23 667, 0 грн.

за травень 2017р. в сумі 100 000,0 грн.

На підставі вищезазначеного акту перевірки відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення від 07.03.2018р.:

- № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) за порушення п. 198.1, п. 198.2, п. 198.5, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України на суму 990 501, 0 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 247 625,0 грн. (т. 1, а.с. 98)

- № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств за порушення п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, п.п. 134.1.1 п. 134.1ст. 134 Податкового кодексу України на суму 404 888, 0 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 101 222, 0 грн. (т. 1, а.с. 99)

Позивач вважаючи вищезазначені податкові повідомлення-рішення протиправними звернувся зі скаргою до ДФС України. (т.1, а.с. 102-121)

Рішенням ДФС України про результати розгляду скарг від 18.05.2018р. № 17210/499-99-11-01-02-35 скаргу залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення без змін. (т.1, а.с. 122-125)

Позивач вважаючи вищезазначені податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві протиправним звернувся до суду для захисту своїх прав та законних інтересів.

Дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши матеріали справи та норми чинного законодавства, ознайомившись із доводами представників сторін суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п.75.1. ст.75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки-цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Відповідно до норм підпунктів 14.1.27, 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України, "витрати" - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником), а "господарська діяльність" - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Об`єкт оподаткування податком на прибуток визначений у статті 134 ПК України як прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

В силу приписів абзацу 1 пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Тобто, наведені правові норми ПК України дозволяють платнику податку формувати витрати у зв`язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності що, в першу чергу, має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. Документи, які не мають статус первинних, самі по собі не можуть підтверджувати реальність здійснення господарської операції та, відповідно, витрати. При цьому неодмінною характерною рисою господарської діяльності в рамках податкових відносин є її направлення на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

В свою чергу за визначенням, наведеним у підпункті 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України, "податковий кредит" - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Відповідно до підпункту "а" пункту 198.1, пунктів 198.2, 198.3 статті 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У даній податковій накладній зазначаються в окремих рядках обов`язкові реквізити, перелік яких наведений у пункту 201.1 статті 201 ПК України. Правовий статус податкової накладної закріплений в положеннях норм статті 201 цього Кодексу.

Виходячи з аналізу наведених норм в сукупності суд приходить до висновку, що ПК України визначено окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема, це: відсутність зв`язку з господарською діяльністю, фіктивність операцій (відсутність реальних поставок), відсутність податкової правосуб`єктності, відсутність на момент перевірки податкових накладних або видача їх особою, яка не є платником податку додану вартість. Таким чином, із зазначеного вище також випливає й те, що при дослідженні факту здійснення господарської операції, оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

За приписами норм пунктів 44.1, 44.2, 44.3 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Платники податку, які відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об`єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності.

Юридичні особи - платники єдиного податку, які відповідають критеріям, визначеним підпунктом 3 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу, ведуть спрощений бухгалтерський облік доходів та витрат з метою обрахунку об`єкта оподаткування за методикою, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Визначення первинного документу та загальні вимоги до оформлення первинних документів містяться в Законі України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року №996-ХІV (далі - Закон України від 16 липня 1999 року №996-ХІV) та в Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88 та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/704.

Згідно частини 1 статті 9 Закону України від 16 липня 1999 року №996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина 2 статті 9 Закону України від 16 липня 1999 року №996-ХІV).

В свою чергу, інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку (частина 3 статті 9 цього Закону).

При цьому, як зазначив Вищий адміністративний суд України в своїх ухвалах від 14 січня 2015 року №К/9991/72258/12, від 21 жовтня 2014 року №К/800/6170/14 та від 26 серпня 2014 року №К/800/6501/14, податкове законодавство не встановлює перелік первинних документів, складенням яких мають оформлюватися ті чи інші операції. Разом з тим, відповідні первинні документи повинні містити усі необхідні реквізити, визначені частинами 1, 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", повну інформацію про виконану господарську операцію та виступати носіями достовірних відомостей про таку операцію та її учасників.

Як вбачається з акту перевірки, що ТОВ «Будівельна компанія «Інженерні системи та комунікації» мало взаємовідносини з ТОВ «Укрінформзв`язок».

Так, в ході перевірки встановлено, що 12.05.2017р. між ТОВ «Будівельна компанія «Інженерні системи та комунікації» (замовник) та ТОВ «Укрінформзв`язок» (підрядник) укладено договір підряду № 050117 за умовами якого пiдрядник зобов`язусться за завданням замовника власними силами та засобами на свiй ризик якiсно виконати роботи по ремонту, будiвництву вулиць та автомобiльних дopir вiдповiдно до вимог ДБН для таких робiт. Об`єкт є власнiстю Замовника. Склад та обсяги робiт визначенi в Кошторисi, що є Додатком № 1 до Договору та його невiд`ємною частиною. Матерiали для виконання зазначених у кошторисi робiт забезпечує та поставляє Замовник. Обладнання та устаткування для виконання зазначених у кошторисi робiт забезпечує та поставляє Пiдрядник. Замовник вiдповiдає за належну якiсть наданих матерiалiв, якi вiн забезпечував. Договiрна цiна за Договором є динамiчною та визначасться згiдно одиничних розцiнок, наведених у Додатку №1 i складає 203 793,40 грн., в т.ч. ПДВ 33 965,57 гривень.

ТОВ «Укрінформзв`язок» на адресу ТОВ «Будівельна компанія «Інженерні системи та комунікації» були виписані податкові накладні та акти виконаних робіт.

Розрахунки між контрагентами проводились в безготівковій формі з розрахункового рахунку та в повному обсязі сплачено, що підтверджується платіжними дорученнями.

Водночас, в акті зазначено, що основні фонди та транспортні засоби у ТОВ «Укрінформзв`язок» відсутні.

Основний вид діяльності: діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах.

Окрім цього, з акту перевірки вбачається, що основними постачальниками ТОВ «Укрінформзв`язок» були: ТОВ «Будівельна компанія «Альтор», ТОВ «Техбуд Компані», ТОВ «Дематра Стайл», ТОВ «Апекстрейд ЛТД», ТОВ «Чакбері», ТОВ «Компанія Крат», ТОВ «Альянс Смарт Груп», які не звітують з 2016-2017р., не мають основних фондів та транспортних засобів, податкову та фінансову звітність не подають, а група товарів відповідно до Єдиного реєстру податкових накладних є різнорідною.

З вищевикладеного, податковий орган приходить до висновку про те, що при дослідження схеми по ланцюгу постачання по вищезазначеним контрагентам було встановлено нереальність надання та отримання зазначених послуг та штучне формування податкового кредиту для суб`єктів господарювання, які мінімізують податкові зобов`язання.

Також, ТОВ «Будівельна компанія «Інженерні системи та комунікації» мало взаємовідносини з ТОВ «Укрвентпром».

ТОВ «Укрвентпром» на адресу ТОВ «Будівельна компанія «Інженерні системи та комунікації» були виписані податкові накладні та акти виконаних робіт.

Основний вид діяльності: монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування.

Водночас, в акті зазначено, що основні фонди та транспортні засоби у ТОВ «Укрвентпром» відсутні. Підприємство не звітує з червня 2017р.

Окрім цього, з акту перевірки вбачається, що основними постачальником ТОВ «Укрвентпром» було ТОВ «Альянс Смарт Груп», яке не має основних фондів та транспортних засобів, податкову та фінансову звітність не подає, не звітує з березня 2017р.

З вищевикладеного, податковий орган приходить до висновку про те, що при дослідження схеми по ланцюгу постачання по вищезазначеному контрагенту було встановлено нереальність надання та отримання зазначених послуг та штучне формування податкового кредиту для суб`єктів господарювання, які мінімізують податкові зобов`язання.

З акту перевірки вбачається, що ТОВ «Будівельна компанія «Інженерні системи та комунікації» до перевiрки не були наданi пiдтверджуючи первннi документи, а саме: договори, акти, платiжнi доручення, рахунки-факкури, довіреності на отримання ТМЦ, специфiкацiї та iншi пiдтверджуючи документи відповідно до чинного законодавства У країни, з огляду на що, складено акт про не надання документiв бухгалтерського та податкового облiку вiд 09.02.2018р. №131/26-15-14-07-01.

З вищевикладеного, податковий орган приходить до висновку про те, що при подальшому дослiдженнi схеми по ланцюгу постачання по вищезазначеним контрагентам було встановлено: нереальність продажу за номенклатурою вiдмiнною вiд номенклатури попередньо придбаної. Враховуючи об`єми задекларованих операцiй, рiзноплановiсть послуг, вiдсутнiсть основних засобiв та достатньої кiлькостi трудових ресурсiв по вищезазначеним контрагентам, вiдсутнiсть факту реального здiйснення господарських операцiй, оскiльки вiдсутне реальне джерело походження послуг, що не дас можливостi вiдстежити постачальникiв по ланцюгу, а вiдтак неможливий йога руху за ланцюгом всiх платникiв податкiв, якi брали участь у здiйсненнi взаємопов' язаних нереальних господарських операцiй до ТОВ «БК «lнженернi системи та комунікації».

Також, податковий орган наголошує, що до перевiрки наданi акти прийому-передачі послуг, які не містять змісту та обсягу наданих послуг. В актах вказано, що постачальник падав вищезазначені послуги на вiдповiдну суму. В пiдтвердження отриманих послуг до перевірки позивачем не надано документів, що підтверджують фактичне отримання послуг та результати проведених заходів, які давали б змогу підтвердити, саме реальність здійснення господарських відносин, а не декларування на папері, в яких могла б міститись інформація щодо змісту, обсягу, результатів наданих послуг, а також використаних трудових, матеріальних та технологічних ресурсів. Таким чином, позивачем не надано документи, які давали б змогу ідентифікувати конкретний зміст наданих послуг, а саме: звiти про хід та результати наданих послуг, графiк надання послуг, заявки, банківські виписки, договори та інші підтверджуючі документи.

Також, в акті перевірки зазначено, що вищезазначені контрагенти фігурують у кримінальних провадженнях, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 205 КК України.

За змістом ч. 1 та 2 ст. 9 Закону № 996-ХIV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто, для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарської операції. При цьому, якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондується з наведеними вище нормами ПК України.

Також виходячи з аналізу наведених норм Кодексу в сукупності суд дійшов висновку, що правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум витрат та податкового кредиту виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції. Дана правова позиція суду відповідає висновкам Верховного Суду, як викладені у його постановах від 30.01.2018 №К/9901/2803/18 (у справі №820/11856/13-а), від 31.01.2018 №К/9901/5557/18 (у справі №826/245/14), від 06.02.2018 №К/9901/7258/18 (у справі №810/6695/14), 04.04.2018 № К/9901/27694/18 (у справі №808/2519/15).

Як вбачається зі змісту акту перевірки, висновки відповідача щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства відносно формування витрат та податкового кредиту перевіреного податкового періоду, зроблено з огляду на відсутність факту реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентами.

На підтвердження своєї правової позиції позивачем надано суду копії договорів, додаткових угод, договірних цін, актів приймання виконаних будівельних робіт, акти здачі-приймання робіт (надання послуг), які в своїй сукупності не спростовують доводів податкового органу викладених в акті перевірки.

Наведені у сукупності обставини та досліджені документальні докази суд уважає достатніми для висновку про те, що господарські операції з постачання товару саме згаданими контрагентами позивача фактично не мали реального характеру, оформлені лише документально та не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені укладеними договорами.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що наслідки порушення податкового законодавства застосовуються незалежно від того, чи визнані відповідні цивільні чи господарські зобов`язання недійсними, оскільки відповідальність за порушення норм податкового законодавства є самостійним видом юридичної відповідальності і застосовується незалежно від відповідальності за порушення правил здійснення господарської діяльності. Установлення факту недійсності, в тому числі нікчемності цивільно-правового правочину, який опосередковує відповідну господарську операцію, не є необхідною умовою для визначення контролюючим органом грошових зобов`язань платнику податків у разі якщо буде встановлено відсутність реального вчинення цієї господарської операції або відсутність зв`язку між такою операцією та господарською діяльністю платника податків.

У зв`язку з вищенаведеним, суд приходить до висновку про відсутність сукупності умов, обставин та підстав, з якими Податковий кодекс України у взаємозв`язку з положеннями Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» пов`язує виникнення у позивача права на спірні суми податкового кредиту з ПДВ.

Оцінивши надані позивачем копії документів по спірних господарських операціях за правилами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про те, що зазначені первинні та інші документи не підтверджують реальність здійснення спірних господарських операцій між позивачем та зазначеними контрагентами.

Відтак, оскаржувані податкові повідомлення рішення є правомірними, а відтак відсутні правові підставі для їх скасування.

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Також, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 20.05.2019 (справа № 417/3668/17).

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Доказів, які б спростовували доводи відповідача, позивач суду не надав.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Керуючись ст. 242, 243, 251, 255 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Інженерні системи та комунікації» - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 255 КАС України та може бути оскаржено за правилами встановленими статтями 293, 295-297 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська