Справа № 360/1129/20
Суддя: Є.О. Кисельова
Дата ухвалення: 2020-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

24 квітня 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/1129/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Кисельова Є.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

17 березня 2020 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Луганській області (далі - ГУНП в Луганській області, відповідач) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 30.07.1994 ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України, а з 07.11.2015 у Головному управлінні Національної поліції в Луганській області. 15.09.2017 наказом № 646 о/с позивача, підполковника поліції ОСОБА_1 , старшого слідчого в особливо важливих справах організаційно-методичного відділу управління Національної поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області за пунктом 2 частиною першою статті 77 (через хворобу) було звільнено зі служби у поліції.

26.02.2020 позивачу стало відомо, що працівниками ГУНП в Луганській області, без надання згоди останнього, розголошено персональні дані, посадовим особам, працівникам Департаменту внутрішньої безпеки в Луганській області НПУ України. З метою з`ясування підстав і мотивів розголошення персональних даних третій особі, а також встановлення службових осіб, які своїми незаконними діями розголосили їх, позивач 26.02.2020 звернувся із заявою до керівництва ГУНП в Луганській області відповідно до Закону України «Про звернення громадян». Відповідь на вказану заяву ГУНП в Луганській області надана позивачу шляхом надіслання на електронну пошту.

Із посиланням на положення статей 15, 18, 19 Закону України «Про звернення громадян», Закон України «Про дисциплінарний статут Нацональної поліції України» вважає, що відповідачем не надано повної відповіді на заяву позивача від 26.02.2020 питання, чим порушено його права.

У зв`язку з наведеним просить суд:

-визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Луганській області, а також порушення вимог статті 18 Закону України «Про звернення громадян», в частині не ознайомлення позивача із матеріалами перевірки за заявою від 26.02.2020;

-визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Луганській області у ненаданні відповіді на питання 2 та 5 заяви від 26.02.2020;

-зобов`язати Головне управління Національної поліції в Луганській області області ознайомити позивача із матеріалами перевірки за заявою від 26.02.2020 та надати відповіді на питання 2 та 5, викладені у заяві від 26.02.2020;

-визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Луганській області у відмові в проведення службового розслідування, за фактом розголошення поліцейськими конфіденційної інформації відносно позивача третім особам, та зобов`язати Головне управління Національної поліції в Луганській області провести службове розслідування за фактами, викладеними у заяві від 26.02.2020, за результатами якого прийняти відповідне рішення.

10.04.2020 до відділу діловодства та обліку звернень громадян (канцелярію) суду за вхідним реєстраційним номером 14509/20 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки відповідачем за наслідками надання відповіді на заяву позивача від 26.02.2020 дотримано положення Закону України «Про звернення громадян», Закону України «Про дисциплінарний статут Нацональної поліції України», Закону України «Про захист персональних даних», наказу Міністерства внутрішніх справ України «Про реалізацію окремих положень Дисциплінарного статуту Національної поліції України» від 07.11.2018 № 893, яким затверджений порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України, наказу Національної поліції України «Про внесення змін до Положення про Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України» від 31.07.2019 № 765 (арк. спр. 20-23).

17.04.2020 до відділу діловодства та обліку звернень громадян (канцелярію) суду за вхідним реєстраційним номером 15437/2020 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що відповідачем в порушення положень статті 19 Закону України «Про звернення громадян», не винесено постанову про обмеження позивачу доступу до відповідної інформації. Із посиланням на положення статті 5 Закону України «Про інформацію» зазначає, що відповідачем обмежено право позивача на одержання, використання та поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації прав, свобод та законних інтересів. Крім того, позивачем порушено положення статті 18 Закону України «Про звернення громадян» та не ознайомлено з матеріалами перевірки за наслідками розгляду заяви від 26.02.2020. Також відповідачем без надання дозволу позивачем на обробку персональних даних розголошено дані третій особі, що є порушенням, оскільки відповідної заяви після звільнення зі служби в ГУНП в Луганській області позивач відповідачу не надавав (арк. спр. 38-43).

Ухвалою суду від 23.03.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (арк. спр. 15).

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених позовних вимог, оцінюючи обґрунтованість відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив на позовну заяву, поданої позивачем, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити, з огляду на таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР (далі - Закон № 393/96-ВР) регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Статтею 3 Закону № 393/96-ВР визначено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Так, частиною третьою цієї статті закріплено, що заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Частинами першою - третьою статті 15 Закону № 393/96-ВР визначено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

З аналізу наведеної норми слідує, що, зокрема, керівники та посадові особи органу держаної влади, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки, що доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Таким чином, керівники та посадові особи органу держаної влади, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), після перевірки викладених в них фактів, приймають рішення відповідно до чинного законодавства, шляхом надання громадянину письмової відповіді за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки з посиланням на Закон і викладенням мотивів задоволення або відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Отже, рішення за наслідками перевірки викладених в заяві фактів особою, що подала заяву, приймається керівником саме у формі відповіді із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Згідно статті 18 Закону № 393/96-ВР громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Статтею 19 цього Закону визначено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев`ятого частини першої цієї статті.

Таким чином, даними нормами чітко визначено права громадянина, який звернувся із заявою чи скаргою, зокрема, до органу державної влади, а також обов`язки органу державної влади щодо розгляду відповідної заяви чи скарги.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 26.06.2020 до ГУНП в Луганській області надійшло електронне звернення ОСОБА_1 , у якому зазначено, що позивачу стало відомо про факт розголошення 05.09.2019 посадовими особами ГУНП в Луганській області, без надання згоди позивачем, персональних данних працівникам Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (далі - ДВБ України). Зазначене звернення позивача зареєстровано 26.02.2020 за вхідним реєстраційним номером К-242.

Оглядом змісту вказаної заяви встановлено, що позивач із посиланням на положення статті 32 Конституції України, частин першої та другої статті 11 Закону України «Про інформацію» просив повідоми про наступне:

-на якій підставі без повідомлення та без дозволу ОСОБА_1 були розголошені персональні данні третій особі (працівникам ДВБ в Луганській області);

-яка посадова особа ГУНП в Луганській області розголосила персональні данні, або віддала письмову вказівку щодо розголошення персональних даних ОСОБА_1 третій особі (працівникам ДВБ в Луганській області);

-вказати посаду, звання та прізвище цього поліцейського;

-чи мали працівники ДВБ ухвалу слідчого судді щодо доступу до персональних даних ОСОБА_1 і чи надавалася така ухвала до ГУНП в Луганській області;

-провести за викладеними фактами службове розслідування притягнути винних до відповідальності;

-ознайомити ОСОБА_1 із матеріалами перевірки.

Про результати розгляду даної заяви позивач просив повідомити у встановленому Законом порядку, а відповідь направити на електронну адресу, зазначену у заяві від 26.02.2020 (арк. спр. 24-25).

16.03.2020 за вихідним реєстраційним номером 1573/111/32/01-2020 ГУНП в Луганській області надано відповідь ОСОБА_1 за наслідками розгляду заяви від 26.02.2020, в якій зазначено про таке.

05.09.2020 до ГУНП в Луганській області надійшов запит ЛУ ДВБ НП України щодо надання завірених належним чином копій документів стосовно колишнього працівника СУ ГУНП в Луганській області ОСОБА_1 , з метою забезпечення належного розгляду можливих порушень Закону України «Про запобігання корупції» останнім. Ухвала слідчого судді щодо доступу до персональних даних до ГУНП в Луганській області не надавалась. Зазначено, що відповідно до Положення про Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України, затвердженої наказом НПУ від 09.11.2015 № 83 (в редакції наказу НПУ від 31.07.2019 № 765), даний Департамент є міжрегіональним територіальним органом у складі кримінальної поліції Національної поліції України, якому надано поноваження щодо: отримання в ситемі НПУ відомостей, необхідних для проведення перевірки інформації щодо кримінальних, корупційних та пов`язаних з корупцією правопорушень, вчинених поліцейськими, державними службовцями та іншими працівниками поліції; вивчати службову документацію органів та підрозділів поліції, підприємств, установ та закладів, що належить до сфери управління НПУ, за необхідності отримувати завірені копії зазначених документів; за наявності законних підстав ознайомлювати в підрозділах кадрового забезпечення з матеріалами особових справ та іншими відомостями щодо проходження служби поліцейськими, а вразі потреби за письмовими запитами отримувати вказані справи. Керівництвом ГУНП в Луганській області виконання даного запиту було доручено працівникам відділу правового забезпечення ГУНП в Луганській області, які за вихідним реєстраційним номером 5046/111/05-2019 до ЛУ ДВБ НП України надали відповідь разом із завіреними копіями документів. Також зазначено, що під час проведення перевірки встановлено, що 24.04.2017 ОСОБА_1 власноруч написано згоду на збір та обробку персональних даних, яка наявна в матеріалах особової справи. Крім того, із посиланням на Порядок формування та ведення особових справ поліцейських, затверджениих наказом МВС України від 12.05.2016 № 377, зазначено, що дозвіл на видачу (надсилання) особових справ надається керівником органу, в якому особа проходить службу, та його заступникам.Також вказано, що особові справи звільнених зі служби поліцейських у встановленому порядку здаються до відповідних архівних підрозділів органів поліції. Враховуючи, що у складі ГУНП в Луганській області підрозділи архівної роботи відсутні, особові справи колишніх поліцейських зберігаються за місцем дислокації Головного управління. Таким чином, під час проведення перевірки, враховуючи зібрані матеріали, відомостей щодо можливих порушень окремих поліцейських ГУНП в Луганській області не отримано, підстав для проведення службових розслідувань відсутні (арк. спр. 16).

Вказану відповідь відповідачем за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 26.02.2020 направлено на електронну пошту позивача (арк. спр. 27).

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ГУНП в Луганській області, після отримання 05.09.2020 запиту від ЛУ ДВБ НП України щодо надання завірених належним чином копій документів стосовно колишнього працівника СУ ГУНП в Луганській області ОСОБА_1 , з метою забезпечення належного розгляду можливих порушень Закону України «Про запобігання корупції» останнім, керівником ГУНП в Луганській області виконання даного запиту було доручено відділу правового забезпечення ГУНП в Луганській області. Під час проведення перевірки на виконання вказаного запиту відповідачем 05.09.2020 на адресу ЛУ ДВБ НП України надано завірені копії документів стосовно ОСОБА_1 .

Зі змісту позовної заяви та відповіді на відзив вбачається, що позивач вважає, що відповідачем за наслідками розгляду його заяви, надано неповну відповідь в частини не зазначення прізвища посадової особи ГУНП в Луганській області, якою розголошено персональні дані ОСОБА_1 , а також не ознайомлення позивача із результатами перевірки за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 26.02.2020. У зв`язку з вказаними порушеннями позивач вважає, що наявні підстави для проведення службового розслідування відносно осіб, що допустили порушення положень Закону України «Про звернення громадян».

Тобто, позивачем оскаржується бездіяльність відповідача щодо не надання повної відповіді на заяву від 26.02.2020 та не ознайомлення позивача із результатами перевірки за наслідками розгляду вказаної заяви. Щодо решти змісту відповіді ГУНП в Луганській області від 16.03.2020 позивачем не наведено обгрунтування підстав невідповідності прийнятого рішення відповідачем за наслідками розгляду заяви позивача від 26.02.2020 положенням Закону України «Про звернення громадян». Відтак позивачем оскаржується рішення, прийняте відповідачем 16.03.2020, лише у вказананій вище частині.

Частиною другою статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, суд відповідно до положень частини другої статті 9 КАС України розглядає адміністративну справу в межах позовних вимог.

Таким чином, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідачем після отримання заяви ОСОБА_1 від 26.02.2020, проведено перевірку щодо з`ясування фактів, викладених у даній заяві. Тобто відповідачем при прийнятті рішення за нслідками розгляду заяви позивача від 26.02.2020 дотримано порядку, встановленого положеннями статей 3, 15, 18, 19 Закону України «Про звернення громадян» та надано вмотивовану відповідь із роз`ясненням порядку оскарження такого рішення.

Посилання позивача на те, що відповідачем при наданні відповіді від 16.03.2020 на заяву від 26.02.2020 не надано інформації щодо зазначення прізвища особи, яка віддала письмову вказівку щодо розголошення або розголосила персональні дані ОСОБА_1 , судом визнаються незмістовними, оскільки статтею 15 Закону України «Про звернення громадян» не встановлено обов`язку для відповідача щодо надання позивачу такої інформації. Даною нормою лише встановлено обов`язок для органу державної влади влади перевіряти викладені у зверненні або заяві факти, за наяслідками чого приймати відповідне рішення. При цьому, таке рішення відповідно до положень даної статті приймається керівником саме у формі письмової відповіді із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Посилання позивача на те, що відповідач всупереч вимогам, викладеним у заяві від 26.02.2020, не ознайомив останнього із матеріалами перевірки за наслідками вказаної заяв, судом також визнаються незмістовними з огляду на таке.

Як вже зазначалось судом раніше, ОСОБА_1 26.02.2020 звернувся до відповідача із заявою, відповідь на яку просив спрямувати на електронну адресу, вказану у заяві. Отже, позивачем у вказаній заяві не висловлювалося прохання щодо забезпечення його присутності при розгляді заяви відповідно до статті 18 Закону України «Про звернення громадян» або ознайомлення його з матеріалами перевірки за наслідками розгляду заяви від 26.02.2020, у зв`язку з чим відповідачем правомірно, у відповідності до положень вказаного Закону розглянуто звернення ОСОБА_1 та відповідь направлено на електронну адресу позивача. Також позивачем до матеріалів справи не надано доказів в підтвердження того, що після отримання відповіді ГУ НП в Луганській області від 16.03.2020 за наслідками розгляду заяви від 26.02.2020, останній звертався до відповідача із заявою про надання дозволу на ознайомлення із відповідними матеріалами перевірки за наслідками розгляду заяви від 26.02.2020.

У зв`язку з чим, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Луганській області, а також порушення вимог статті 18 Закону України «Про звернення громадян», в частині не ознайомлення позивача із матеріалами перевірки за заявою від 26.02.2020; визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Луганській області у ненаданні відповіді на питання 2 та 5 заяви від 26.02.2020; зобов`язання Головного управління Національної поліції в Луганській області області ознайомити позивача із матеріалами перевірки за заявою від 26.02.2020 та надання відповіді на питання 2 та 5, викладені у заяві від 26.02.2020.

Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Луганській області у відмові в проведення службового розслідування, за фактом розголошення поліцейськими конфіденційної інформації відносно позивача третім особам, та зобов`язання Головного управління Національної поліції в Луганській області провести службове розслідування за фактами, викладеними у заяві від 26.02.2020, за результатами якого прийняти відповідне рішення, судом встановлено таке.

Закон України «Про дисциплінарний статут» від 15.03.2018 № 2337-VIII (далі - Закон № 2337-VIII) визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.

Частиною першою статті 1 Закону № 2337-VIII визначено, що службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Згідно частини третьої цієї статті службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського, зокрема, знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону.

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 14 Закону № 2337-VIII службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського. Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків. Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Аналізуючи наведені норми можна зробити висновок про те, що службове розслідування у разі порушення поліцейським положень Закону України «Про Дисциплінарний статут», Закону України «Про Національну поліцію» проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків. Підставою для такого розслідування, зокрема, є заяви, скарги та повідомлення громадян тощо.

Відповідно до Положення про департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України», затвердженого наказом НПУ від 09.11.2015 № 83 (в редакції наказу НПУ від 31.07.2019 № 765) (далі - Положення про ДВБ НПУ), департамент внутрішньої безпеки НПУ (далі - ДВБ НПУ) є міжрегіональним територіальним органом у складі кримінальної поліції Національної поліції України.

Згідно розділу IV Положення про ДВБ НПУ підрозділам ДВБ надані права, зокрема:

-отримувати в системі Національної поліції України відомості, необхідні для проведення перевірки інформації щодо кримінальних, корупційних та пов`язаних з корупцією правопорушень, вчинених поліцейськими, державними службовцями та іншими працівниками поліції;

-вивчати службову документацію органів та підрозділів поліції, підприємств, установ та закладів, що належать до сфери управління Національної поліції України, за необхідності отримувати завірені копії цих документів;

-за наявності законних підстав ознайомлюватися в підрозділах кадрового забезпечення з матеріалами особових справ та іншими відомостями щодо проходження служби поліцейськими, а в разі потреби за письмовими запитами отримувати вказані справи (арк. спр. 41-57).

Отже, даним Положенням ДВБ надані права щодо отримання в системі Національної поліції України відомості, необхідні для проведення перевірки інформації корупційних та пов`язаних з корупцією правопорушень, вчинених поліцейськими, вивчення службової документації органів та підрозділів поліції, а також ознайомлення в підрозділах кадрового забезпечення з матеріалами особових справ та іншими відомостями щодо проходження служби поліцейськими, а в разі потреби за письмовими запитами отримувати вказані справи.

Згідно частини першої статті 16 Закону України «Про захист персональних даних» порядок доступу до персональних даних третіх осіб визначається умовами згоди суб`єкта персональних даних на обробку цих даних, наданої володільцю персональних даних, або відповідно до вимог закону. Порядок доступу третіх осіб до персональних даних, які перебувають у володінні розпорядника публічної інформації, визначається Законом України "Про доступ до публічної інформації", крім даних, що отримує від інших органів центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову та бюджетну політику, під час здійснення верифікації та моніторингу державних виплат.

З налізу наведеної норми слідує, що порядок доступу до персональних даних третіх осіб визначається умовами згоди суб`єкта персональних даних на обробку цих даних.

Відповідно до Порядку формування та ведення особових справ поліцейських, затверджених наказом МВС України від 12.05.2016 № 377 право на запит особових справ поліцейських мають керівник Національної поліції та його заступники, керівники Департаменту кадрового забезпечення НПУ, територіальних (у тому числі межрегіональних) органів поліції, закладів та установ, та їх заступники, а також керівники підрозділів кадрового забезпечення зазначених органів або особи, що виконують їх обовязки.

Дозвіл на видачу (надсилання) особових справ надається керівником органу, в якому особа приходить службу, та його заступниками. Особові справи звільненних зі служби поліцейських у встановленному порядку здаються до відповідних архівних підрозділів органів поліції.

Як вже зазначалося судом раніше, 26.02.2020 до ГУНП в Луганській області надійшло електронне звернення позивача, у якому ОСОБА_1 наголошував про те, що йому стало відомо про факт розголошення працівниками ГУНП в Луганській області персональних даних останнього працівникам Департаменту внутрішньої безпеки в Луганській області НПУ України, без надання позивачем згоди на збір та обробку його персональних даних.

Зі змісту відзиву на позовну заяву, судом встановлено, а також підтверджено матеріалами справи, що перевірку зазначеного звернення ОСОБА_1 було доручено начальнику УОАЗОР ГУНП в Луганській області полковнику поліції ОСОБА_2 . Проведеною перевіркою зазначеної заяви було встановлено, що 05.09.2019 до ГУНП в Луганській області на ім`я заступника начальника ГУНП в Луганській області полковника поліції ОСОБА_3 надійшов запит Луганського управління ДВБ НП України, щодо надання завірених належним чином завірених копій документів стосовно колишнього працівника СУ ГУНП в Луганській області ОСОБА_1 , з метою забезпечення належного розгляду анонімного повідомлення щодо можливих порушень Закону України «Про запобігання корупції» останнім (арк. спр. 28-29).

05.09.2019 до Луганського управління ДВБ НПУ було надано відповідь за підписом заступника начальника ГУНП в Луганській області полковника поліції Костенка В.А. та завірені копії зазначених у запиті документів на 18 аркушах (вих. №5046/111/05-2019) (арк. спр. 30-31).

Крім того, представником відповідача в підтвердження факту наявності в особовій справі ОСОБА_1 заяви про згоду на збір та обробку персональних даних до матеріалів адміністративної справи надано копію відповідної заяви позивача від 24.04.2017 (арк. спр. 32). Тобто, наявними матеріалами справи підтверджується факт надання позивачем згоди на збір та обробку персональних даних.

Також представником відповідача до матеріалів справи в підтвердження факту відсутності у складі ГУНП в Луганській області підрозділів з архівної роботи надано довідкупомічника УКЗ з організаційно - штатної роботи від 11.03.2020 № 865/111/19-2020 (арк. спр. 33).

Згідно довідки ВПС УКЗ ГУНП від 11.03.2020 б/н особові справи звільнених працівників ГУНП в Луганській області зберігаються за місцем дислокації Головного управління (арк. спр. 34).

Таким чином, судом достовірно встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідачем із дотриманням Положення про ДВБ НПУ на виконання запиту від ЛУ ДВБ НПУ, вимог статті 16 Закону України «Про захист персональних даних» було надано відповідь від 05.09.2020 № 5046/111/05-2019 разом із копіями документів стосовно ОСОБА_1 .

Решта посилань та доводів позивача судом не приймаються до уваги, оскільки вони спростовується навними доказами в матеріалах справи. Інших належних та допустимів доказів в підтвердження факту порушення відповідачем положень Закону України «Про звернення громадян», Закону України «Про Дисциплінарний статут», Закону України «Про Національну поліцію», Закону України «Про захист персональних даних», що можуть слугувати підставою для призначення та проведення службового розслідування стосовно осіб, які надали дозвіл на підготування, надали відповідну інформацію та документи стосовно ОСОБА_1 , позивачем до матеріалів справи не надано, а судом не встанолено.

Виходячи з меж та підстав заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач довів правомірність прийнятого ним рішення від 16.03.2020 за вихідним реєстраційним номером 1573/111/32/01-2020 «Про результати розгляду звернення», у зв`язку з чим підстав для визнання задоволення позовних вимог судом не встановлено, відтак у задовленні позовних вимог слід також відмовити у повному обсязі.

Питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується, оскільки позивач відповідно до положень статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 2, 5, 77, 90, 139, 241-245, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.О. Кисельова