Справа № 120/924/20-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2020-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Вінниця

28 квітня 2020 р. Справа № 120/924/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Слободонюка М.В., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
У березні 2020 року засобами поштового зв`язку до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 01.03.2018 року, зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за вищевказаний період та надати довідку з помісячним розрахунком індексації з 01.01.2016 року по 01.03.2018 року.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . На підставі наказу Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України за № 281 від 10.06.2019 року його звільнено з військової служби у запас у зв`язку з закінчення строку контракту. У зв`язку із цим, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) за № 160 від 01.07.2019 року позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Як зазначає позивач, за час проходження служби з 01.01.2016 року по 01.03.2018 року йому не було проведено нарахування та виплату індексації грошового забезпечення, у зв`язку з чим 17.02.2020 року він звернувся до відповідача із заявою з вимогою здійснити відповідне нарахування. Однак, за результатами розгляду цієї заяви відповідач листом за № 1/1/60/136 від 19.02.2020 року повідомив, що нарахувати та виплатити йому індексацію доходів неможливо, оскільки механізму нарахування та виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовців за попередні періоди не має, крім того на зазначений вид виплат не передбачено фінансування військової частини. У свою чергу позивач з такими твердженнями не погоджується та зазначає, що відповідно до законодавства індексація доходів громадян, в тому числі грошового забезпечення військовослужбовців, є складовою частиною заробітку та підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті. Крім того, вказує, що згідно з вимогами, зокрема, ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідають умовам військової служби та стимулює закріплення кваліфікаційних військових кадрів. Отже, на переконання позивача, сума індексації грошового забезпечення є однією із складових грошового забезпечення і відповідно до закону підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті. За таких обставин позивач просить суд задовольнити його позовні вимоги.

Ухвалою суду від 10.03.2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін (у письмовому провадженні). Крім того, встановлені сторонам строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечення.

25.03.2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі. Зазначає, що згідно із ст. 5 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та п. 6 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 року № 1078, індексація грошових доходів населення здійснюється в межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів. Зауважує на тому, що вказаним Порядком не визначений механізм нарахування індексації грошового забезпечення за попередні періоди. Поряд із цим, просить суд врахувати, що відповідач є розпорядником коштів третього ступеня і фінансується виключно за рахунок забезпечуючого органу. Втім, виділений у 2016 - 2018 роках фінансовий ресурс не дозволяв відповідачу здійснювати нарахування та виплату індексації військовослужбовцям, в тому числі і позивачу, а тому правові підстави для виплати індексації грошового забезпечення у відповідача відсутні. Відтак, представник відповідача вважає безпідставними заявлені позовні вимоги.

Правом подання відповіді на відзив позивач не скористався.

Відповідно до ч. 2 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України) розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Водночас частиною четвертою статті 243 КАС України визначено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Суд, ознайомившись із поданими сторонами заявами по суті справи та дослідивши наявні в матеріалах справи докази встановив, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Військовій частині НОМЕР_1 . Наказом Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 10.06.2019 року за № 281 майора ОСОБА_1 , начальника циклової комісії аеродромно-технічного забезпечення польотів 38 об`єднаного навчального центру, звільнено з військової служби у запас за пунктом "а" (у зв`язку із закінченням строку контракту) п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу".

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) за № 160 від 01.07.2019 року ОСОБА_1 виключено зі списків військової частини та усіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Гайсинського РВК Вінницької області.

17.02.2020 року позивач звернувся із заявою до відповідача щодо ненарахування та невиплати йому індексації грошового забезпечення за період 01.01.2016 року по 01.03.2018 рік, у відповідь на яку отримав лист за підписом командира Військової частини НОМЕР_1 від 19.02.2020 року за № 1/1/60/136. У листі зазначається, що проведення індексації грошового забезпечення військовослужбовців Військової частини НОМЕР_1 здійснюється відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.03.2003 року № 1078. Зауважив, що згідно роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 10.02.2016 року за № 248/3/9/1/108 Військовій частині НОМЕР_1 заборонили нараховувати індексацію військовослужбовцям до окремого роз`яснення Міністерства соціальної політики України, яке надійшло до військової частини 03.04.2018 року (вх. № 1/102/1016). Відповідно до Порядку та роз`яснення Міністерства соціальної політики України від 09.06.2016 року № 252/10/136-16 та від 04.07.2017 року № 220/5140 проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік. Додатково наголосив, що Порядок не передбачає механізм виплати сум індексації у поточному році за минулі періоди. Виділений Військовій частині НОМЕР_1 у 2016 - 2018 роках фінансовий ресурс не дозволяв здійснювати нарахування та виплату індексації військовослужбовцям. Таким чином, на переконання відповідача, жодних підстав для виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 року по 04.04.2018 року у Військової частини НОМЕР_1 немає.

Отримавши відмову у проведенні нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період військової служби з 01.01.2016 року по 01.03.2018 року, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з таких мотивів.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) (тут і надалі - в редакції чинній на момент виникнення та існування спірних правовідносин) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Згідно з частинами 1-4 статті 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Згідно з Преамбулою до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 3 липня 1991 року № 1282-XII (надалі - Закон №1282-XII) цей Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Статтею 2 Закону № 1282-XII передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Таким чином, основною метою індексації грошових доходів населення є забезпечення достатнього життєвого рівня населення України за рахунок відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг.

Положеннями статті 4 Закону № 1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Відповідно до ст. 6 Закону № 1282-XII у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Водночас в силу вимог ст.ст. 18, 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 5.10.2000 року № 2017-III, індексація доходів населення відноситься до державних соціальних гарантій, які є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 року затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення. Згідно з пунктом 4 цього Порядку індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Відповідно до абзацу 7 пункту 4 Порядку у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

За правилами пункту 5 Порядку № 1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у п. 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абз. 1 цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Тобто, на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації, при цьому базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації слід вважати підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру.

Водночас, безпідставними є посилання відповідача на ст. 5 Закону № 1282-ХІІ, згідно з якою проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на відповідний рік, оскільки будь-яких застережень щодо нездійснення в зв`язку з цим індексації з дати, з якої позивач просить нарахувати індексацію, вказана норма не містить.

Аналогічний правовий висновок підтверджується постановою Верховного Суду від 12.12.2018 року по справі № 825/874/17.

Отже, індексація доходів громадян, зокрема грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних соціальних гарантій, а проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Як встановлено судом та не заперечується і самим відповідачем, зокрема, у листі від 19.02.2020 року за № 1/1/60/136 та поданому відзиві на позовну заяву, ОСОБА_1 індексація грошового забезпечення в період з 01.01.2016 року по 01.03.2018 року не нараховувалась та не виплачувалась. Так, правомірність таких дій відповідач пов`язує з посиланням на роз`яснення та вказівки Департаменту фінансів та Міністерства соціальної політики України. Водночас суд зауважує, що подібні роз`яснення мають інформаційний характер та не є нормативно-правовими актами. Натомість, як вже зазначалося, в силу приписів ст. 19 Основного Закону органи державної влади та їх посадові особи повинні діяти відповідно до Конституції та законів України.

При цьому, суд акцентує увагу, що відповідачем не надано доказів того, що у бюджеті відповідного рівня, з якого фінансується військова частина НОМЕР_1 , кошти на індексацію грошового забезпечення відсутні.

Крім того, не може визнаватися правомірною відмова відповідача у виплаті сум індексації з мотивів відсутності достатнього фінансування Військової частини НОМЕР_1 .

Так, згідно з практикою Європейського суду з прав людини (справа "Кечко проти України", № 63134/00, рішення від 07.11.2005 року) реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

У пункті 23 рішення в справі "Сук проти України" (№ 10972/05, від 10.06.2011 року) Суд зазначив, що держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.

З урахуванням вищевикладеного, вимог закону та практики Європейського суду з прав людини, суд дійшов висновку про необґрунтованість посилань відповідача щодо відсутності на його рахунках коштів для виплати індексації грошового забезпечення, що не є належним доказом неможливості здійснення вказаних виплат, які передбачені законом. А отже, відповідач не здійснював нарахування та виплату ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 01.03.2018 року, що є порушенням вимог Закону №1282-XII та Порядку № 1078. Відтак, така бездіяльність є протиправною, відповідно, наявні підстави для нарахування та виплати такої індексації за спірний період.

Що стосується вимоги позивача в частині зобов`язання військової частини НОМЕР_1 надати довідку з помісячним розрахунком індексації з 01.01.2016 року по 01.03.2018 року, то суд зауважує, що така вимога не підлягає задоволенню, оскільки у заяві позивача від 17.02.2020 року прослідковується відсутність відповідного звернення до відповідача про надання такої довідки, а матеріали адміністративної справи не містять доказів, що позивач звертався з такою вимогою до відповідача та в кінцевому результаті отримав відмову. Отже, судом констатовано відсутність порушеного права позивача в цій частині.

При цьому суд враховує, що порушення права означає необґрунтовану заборону на його реалізацію або встановлення перешкод у його реалізації, або значне обмеження можливостей його реалізації тощо.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Із системного аналізу вказаних норм випливає, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Таким чином, вимога про зобов`язання відповідача надати довідку з помісячним розрахунком індексації з 01.01.2016 року по 01.03.2018 року є передчасною та необгрунтованою, а тому підстав для її задоволення не має.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Також суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій, суд приходить до переконання про наявність підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки адміністративний позов задоволено частково, то понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80 грн. підлягають присудженню на користь останнього лише в частині задоволених вимог, тобто в сумі 420,40 грн. (840,80 : 2).

Керуючись ст.ст. 2, 6, 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 січня 2016 року по 01 березня 2018 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 01 березня 2018 року включно.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі 420 грн. 40 коп. (чотириста двадцять гривень 40 копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відповідно до п. 3 розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки на апеляційне оскарження, визначені ст. 295 КАС України, продовжуються на строк дії такого карантину.

Реквізити сторін:
Позивач: ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 );
Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 (адреса місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ).

Суддя Слободонюк Михайло Васильович