Справа № 440/1236/20
Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2020-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/1236/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шевякова І.С. розглянув у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги (з урахуванням уточнення позову):

- скасувати арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, накладений постановою від 19 липня 2011 року у виконавчому провадженні № 26143557.

Під час розгляду справи суд

В С Т А Н О В И В:

04 березня 2020 року ОСОБА_1 (надалі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) (надалі також - відповідач) про скасування постанови.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року позовна заява залишена без руху, позивачеві надано строк для усунення недоліків.

24 березня 2020 року позивач усунув недоліки, надавши до суду заяву про поновлення строку для звернення до суду, уточнену позовну заяву.

Згідно із уточненою позовною заявою позивач залишив одну позовну вимогу, а саме: вимогу про скасування арешту майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, накладеного постановою державного виконавця від 19 липня 2011 року у ВП № 26143557.

30 березня 2020 року Полтавський окружний адміністративний суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження в адміністративній справі, вирішивши розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників з урахуванням особливостей, встановлених статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Аргументи учасників справи

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказано, що відповідачем протиправно не скасовано постанову від 19.07.2011 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні ВП № 26143557, яке є завершеним, та виконавчий документ за яким повернутий стягувачу на підставі пункту 2 частини 1 статті 47 Закону України "Про виконавче провадження" № 606-ХІV.

На думку позивача, оскільки виконавчий документ повернутий стягувачу та строк повторного пред`явлення виконавчого документу сплив, відповідач повинен був скасувати арешт, накладений на нерухоме майно ОСОБА_1

Ухвала про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження в адміністративній справі разом із матеріалами адміністративного позову направлені на електронну адресу відповідача, та отримані останнім 02 квітня 2020 року.

Незважаючи на встановлений строк до 07 квітня 2020 року, відповідач надав до суду відзив на позовну заяву 17 квітня 2020 року.

За змістом відзиву на позовну заяву вбачається, що відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував.

Зокрема ним вказано, що згідно з частиною 1 статті 50 Закону України "Про виконавче провадження", арешт, накладений на майно боржника, знімається лише з підстави повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав. В свою чергу, така підстава, як повернення виконавчого документа стягувачу, не передбачає скасування арешту, накладеного на майно.

З огляду на викладене, відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Додатково відповідачем повідомлено про те, що матеріали виконавчого провадження ВП №26143557, відповідно до пункту 2 розділу ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, знищено у зв`язку з закінченням строків зберігання.

Дана справа підлягає розгляду з урахуванням особливостей статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України протягом десяти днів після відкриття провадження.

Зважаючи на достатність наданих сторонами доказів та повідомлених обставин, суд розглянув справу у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти та відповідні до них правовідносини.

Обставини справи, встановлені судом

З матеріалів адміністративної справи судом встановлено, що 04.04.2011 Полтавським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 2а-46629/09/1670 про стягнення фінансових санкцій у вигляді штрафу у розмірі вісім тисяч мінімальних заробітних плат, що складає 5 040 000 грн з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державного бюджету та стягнення в дохід держави вилучених грошових коштів в розмірі 2310 грн; конфіскацію гральних автоматів в кількості п`ятнадцять штук, які використовувалися для проведення азартних ігор та знаходились на зберіганні у службовому приміщенні СБУ в Полтавській області, а саме: три гральні автомати " KING оf MONEY "; один гральний автомат " Multi Game" ; вісім гральних автоматів "Mega Jаск", один гральний автомат "RESIDENТ", два гральних автомати "Mu1ti Gaminator".

29.04.2011 старшим державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

18.07.2011 старшим державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, оскільки рішення суду боржником в термін, встановлений для самостійного виконання, не виконано.

19.07.2011 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, оскільки постановою про відкриття виконавчого провадження боржнику надано термін для самостійного виконання в строк до 05.05.2011, але рішення суду у вказаний термін не виконано.

07.08.2012 винесено постанову про залучення до проведення виконавчих дій працівників органів податкової міліції.

Також 08.07.2012 у вказаному виконавчому провадженні винесено постанову про звернення стягнення на кошти на рахунках боржника.

В подальшому, своєю постановою від 03.12.2012 державний виконавець стягнув виконавчий збір у розмірі 504 000 грн.

03.12.2012 винесено постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій в розмірі 132 грн 40 коп., оскільки при проведенні виконавчих дій по примусовому виконанню вказаного виконавчого документу були вжиті заходи примусового виконання та здійснено витрати, пов`язані з проведенням виконавчих дій.

21.12.2012 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі пункту 2 частини 1 статті 47 Закону України "Про виконавче провадження" №606-XIV, тобто у зв`язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

У зв`язку з тим, що державним виконавцем за наслідками повернення виконавчого листа стягувачу, не знятий арешт на майно боржника, накладений постановою від 19.07.2011, ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.

Вирішуючи адміністративний спір по суті та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

Норми права, які підлягають застосуванню

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною 4 статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Правовідносини у сфері примусового виконання судових рішень регулюються Законом України "Про виконавче провадження", в даному випадку підлягає застосуванню Закон України "Про виконавче провадження" №606-XIV в редакції від 21.04.1999 (далі - Закон №606-XIV), який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно зі статтею 1 Закону №606-XIV, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно з частиною 2 статті 25 Закону №606-XIV державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону №606-XIV, у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Частиною першою статті 28 Закону №606-XIV визначено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Статтею 32 Закону №606-XIV визначено, що заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб;

2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні;

4) інші заходи, передбачені рішенням.

Статтею 52 Закону №606-XIV передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем (частини 1, 2 та 5).

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця (ч.6 ст.52 Закону №606-XIV).

Державний виконавець проводить перевірку майнового стану боржника не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання. У подальшому така перевірка проводиться державним виконавцем кожні два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, кожні три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника (ч.8 ст.52 Закону №606-XIV).

Відповідно до статті 57 Закону №606-XIV, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом:

винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах;

винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї;

винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Так, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 47 Закону № 606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до статті 50 Закону України "Про виконавче провадження" в редакції, чинній на 21.12.2012 року (на час винесення постанови про повернення виконавчого документу), у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Висновки щодо правозастосування

З наданого до суду відповідачем витягу з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень (спецпідрозділ) по ВП №26143557 вбачається, що виконавче провадження з виконання виконавчого листа від 04.04.2011 № 2а-46629/09/1670, виданого Полтавським окружним адміністративним судом, є завершеним, а виконавчий лист від 04.04.2011 № 2а-46629/09/1670 повернутий стягувачу у зв`язку з відсутністю у боржника майна.

Дійсно, норми чинного за час повернення виконавчого листа законодавства, не передбачали в якості підстави для скасування арешту на майно повернення виконавчого листа стягувачу.

Статтею 50 Закону України "Про виконавче провадження" чітко визначено, що арешт, накладений на майно боржника, знімається у разі повернення виконавчого документа лише до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України "Про виконавче провадження", у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

З матеріалів справи вбачається, що у виконавчому листі від 04.04.2011 № 2а-46629/09/1670 строк пред`явлення виконавчого документа до виконання зазначений до 10 березня 2012 року.

У зв`язку з тим, що вказаний виконавчий документ повернутий стягувачу постановою державного виконавця від 21.12.2012, то державним виконавцем визначено, згідно з частиною 3 статті 23 Закону України "Про виконавче провадження", строк для пред`явлення виконавчого документа - до 21.12.2013.

У зв`язку з тим, що стягувачем повторно виконавчий лист від 04.04.2011 № 2а-46629/09/1670 до виконання не пред`являвся, у державного виконавця були відсутні підстави для його виконання, тобто повторного відкриття виконавчого провадження за таким виконавчим документом та вчинення будь-яких інших виконавчих дій.

Таким чином, строк для пред`явлення виконавчого документа від 04.04.2011 № 2а-46629/09/1670 є таким, що сплив.

Крім того, як повідомлено відповідачем у його відзиві на позов, матеріали виконавчого провадження 26143557, відповідно до пункту 2 розділу ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, знищено у зв`язку з закінченням строків зберігання.

З огляду на викладене, враховуючи те, що виконавче провадження з виконання відповідного виконавчого листа не є відкритим, а також зважаючи на те, що строк пред`явлення виконавчого документа минув та відповідачем знищено матеріали виконавчого провадження за наслідками закінчення строків зберігання, то існування накладеного постановою державного виконавця від 19.07.2011 арешту майна боржника на виконання виконавчого листа, який не підлягає пред`явленню до виконання, є безпідставним.

Суд зазначає, що норми, чинні на час виникнення спірних правовідносин, не визначали порядок дій державного виконавця у відповідних ситуаціях.

Необхідно вказати, що відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Щокін проти України» від 21.09.2010 судом констатовано, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення «законів». Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним.

Говорячи про «закон», стаття 1 Першого протоколу до Конвенції посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях Конвенції. Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні.

Оскільки чинне законодавство не містить чіткого та зрозумілого алгоритму дій державного виконавця у тих випадках, коли існує накладений арешт на майно боржника у разі повернення виконавчого документа стягувача, а також у разі спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, суд приходить до висновку, що з метою дотримання справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, враховуючи обставини, що склались (відсутність відкритого виконавчого провадження та закінчення строку для пред`явлення виконавчого документу до стягнення), наявні підстави для зняття арешту з майна позивача, а тому адміністративний позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Розподіл судових витрат

За правилами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сплачена позивачем сума судового збору у розмірі 840 грн 80 коп. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми).

На підставі викладеного, керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) (вул. Героїв-пожежників, 13, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ) про зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

Скасувати арешт майна боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження, накладений постановою старшого державного виконавця від 19 липня 2011 року у ВП № 26143557.

Cтягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) (вул. Героїв-пожежників, 13, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ) судовий збір в розмірі 840 грн 80 коп. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом десяти днів з дня складення судового рішення з урахуванням положень пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення "Кодексу адміністративного судочинства України".

Головуючий суддя І.С. Шевяков