Справа № 420/7431/19
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2020-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/7431/19

Головуючий в 1 інстанції: Потоцька Н.В

Місце та час укладення судового рішення «--:--», м.Одеса

Повний текст судового рішення складений 07.02.2020р.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Градовського Ю.М., Яковлєва О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Президента України, Офісу Президента України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

06.11.2019р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Адміністрації Президента України, Офісу Президента України про визнання протиправною бездіяльність, яка полягає у ненаданні публічної інформації на запити про доступ до публічної інформації від 09.07.2019р. та 19.07.2019р. щодо питань погодження преміювання та/або встановлення йому надбавок за інтенсивність праці, як Постійному Представнику Президента України в Автономній Республіці Крим за жовтень, листопад 2018р.; зобов`язання надати витребувану в цих запитах про доступ до публічної інформації: копії документів стосовно погодження преміювання та/або встановлення Постійному Представнику Президента України в Автономній Республіці Крим надбавок за інтенсивність праці, опрацьованих (сформованих, візованих, отриманих надісланих Адміністрацією Президента України та її посадовими й службовими особами) починаючи з жовтня 2018р.; відомостей які конкретно посадові особи Адміністрації Президента України були відповідальними за опрацювання відповідних документів щодо преміювання та/або встановлення надбавки за інтенсивність праці Постійному Представнику Президента України в Автономній Республіці Крим, про інформування щодо такого погодження чи непогодження Представництва Президента України в Автономній Республіці Крим та Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим; відомостей на яких нормативних підставах здійснювалося відповідне погодження преміювання та/або встановлення надбавки за інтенсивність праці Постійному Представнику Президента України в Автономній Республіці Крим у жовтні, грудні 2018р., та якими актами Адміністрації Президента України та керівництва Адміністрації Президента України було регламентовано ці процедури; визнання протиправною бездіяльність, яка полягає у ненаданні відомостей до Представництва Президента України в Автономній Республіці Крим погодження чи непогодження преміювання та/або встановлення надбавок за інтенсивність його праці, як Постійному Представнику Президента України в Автономній Республіці Крим за жовтень, листопад 2018р.; визнання протиправною бездіяльність з питань оплати праці Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим, що полягає у недотриманні вимог законодавства під час погодження чи непогодження зазначеного преміювання та/або встановлення надбавок; зобов`язання надати Представництву Президента України в Автономній Республіці Крим документально підтверджені, здійснені за належною формою та з належним обґрунтуванням, відомості щодо такого погодження або непогодження, які ґрунтувалися б на законодавстві України та ураховували б вимоги Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом на 2014-2018 рр. від 12.12.2014р. (зі змінами від 12.07.2017 р. №100); стягнення моральної шкоди, заподіяної через незаконну бездіяльність відповідачів, у розмірі 15000грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07.02.2020р. у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішення, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на помилкове застосування судом першої інстанції, при вирішенні справи, вимог законодавства, внаслідок чого просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що Указом Президента України від 17.08.2017р. №220/2017 призначено ОСОБА_1 . Постійним Представником Президента України в Автономній Республіці Крим.

Листами Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим від 24.10.2018р. №2208/06-37-18; від 25.10.2018р. №2229/06-37-18 направлено до Адміністрації Президента України листи про погодження преміювання Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим за підсумками роботи у жовтні 2018р. в розмірі 60% до посадового окладу; щомісячної надбавки за інтенсивність праці у розмірі 99% до посадового окладу. /а.с.34-36/

22.11.2018р. ОСОБА_1 подав Президенту України заяву про звільнення з посади Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим, з 07.12.2018р. за власним бажанням. /а.с.76/

Листами Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим від 23.11.2018р. №2403/01-08-18; від 25.10.2018р. №2404/01-08-18 направлено до Адміністрації Президента України листи про погодження преміювання Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим за підсумками роботи у листопаді 2018р. в розмірі 60% до посадового окладу; щомісячної надбавки за інтенсивність праці у розмірі 99% до посадового окладу. /а.с.37-38/

Указом Президента України від 02.12.2018р. №405/2018 звільнено ОСОБА_1 з посади Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим згідно з поданою ним заявою.

Розпорядженням Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим від 05.12.2018р. №44-кр «Про звільнення ОСОБА_1 », на підставі Указу Президента України від 02.12.2018р. №405/2018, зобов`язано службу фінансового та матеріально-технічного забезпечення Представництва Президента України в Автономній Республіці Крим здійснити розрахунки та виплату належних ОСОБА_1 сум, відповідно до вимог чинного законодавства, а саме: заробітної плати за фактично відпрацьовані дні у грудні 2018р.; грошову компенсацію за 16 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за такі періоди: з 19.08.2017р. по 18.08.2018р. - 7 календарних днів, з 19.08.2018р. по 07.12.2018р. - 9 календарних днів. /а.с.33/

08.07.2019р. та 19.07.2019р. ОСОБА_1 звернувся Офісу Президента України (Адміністрації Президента України) із запитами на отримання публічної інформації щодо надання наступної інформації та посвідчених належним шляхом відповідно до Вимог до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003 копій наступних документів, які є в розпорядженні Офісу Президента України та/або Адміністрації Президента України (далі - АПУ): 1) чи отримували у жовтні-грудні 2018 року АПУ та/або Глава АПУ чи його заступники письмові звернення (листи, подання) від Представництва Президента України в Автономній Республіці Крим (далі - Представництво) щодо погодження преміювання та/або встановлення надбавки за інтенсивність праці Постійному Представнику Президента України в Автономній Республіці Крим (далі - Представник); 2) чи було погоджено або не погоджено (задоволено або не задоволено) в АПУ, її Главою чи іншими особами відповідні письмові звернення (листи, подання) від 1 представництва, чи було з боку АПУ проінформоване Представництво або Представник про таке погодження або не погодження (задоволення або не задоволення); 3) які конкретно посадові особи АПУ були відповідальними за опрацювання відповідних документів щодо преміювання та/або встановлення надбавки за інтенсивність праці Представнику, про інформування щодо такого погодження чи непогодження Представництво та Представника; 4) на яких нормативних підставах здійснювалося відповідне погодження преміювання та/або встановлення надбавки за інтенсивність праці Представнику у жовтні-грудні 2018 року, та якими актами АПУ та керівництва АПУ було регламентовано ці процедури; 5) надання копій документів, які підтверджують вищевказані погодження та/або непогодження преміювання та/або встановлення надбавки за інтенсивність праці Представнику в жовтні-грудні 2018 року, які містять підпис уповноваженого представника АПУ, який здійснював відповідні погодження та/або непогодження (задоволення або не задоволення), а також надати копії документів, якими про зазначені рішення керівництва АПУ було належним чином проінформоване Представництво або Представник.

Вищезазначені запити на отримання публічної інформації зареєстровані в Адміністрації Президента України за вхідними №2336 від 11.07.2019р.; №2337 від 11.07.2019р.; №2606 від 29.07.2019р.; №2607 від 29.07.2019р. /а.с.96-101, 106-109/

Листом Головного департаменту забезпечення доступу до публічної інформації Адміністрації Президента України від 18.07.2019р. №12-09/3017 надано ОСОБА_1 відповіді на запити за вхідними №2336 від 11.07.2019р.; №2337 від 11.07.2019р.

Зокрема зазначено, що за інформацією, наданою Головним департаментом регіональної та кадрової політики, всі погодження згаданих відпусток і відряджень відбувалися на підставі офіційних звернень Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим. Питання стосовно погодження преміювання та/або встановлення Постійному Представнику Президента України в Автономній Республіці Крим надбавок за інтенсивність праці розглядалося у Головному департаменті регіональної та кадрової політики, однак не було вирішено у зв`язку з звільненням його з посади згідно з поданою заявою (Указ Президента України від 02.12.2018р. №405). Також надіслано копію листа Першого заступника Глави Адміністрації Президента України В. Ковальчука від 02.03.2018р. № 04-01/483. /а.с.104/

Листом Департаменту доступу до публічної інформації Офісу Президента України від 05.08.2019р. №12-09/3373 надано ОСОБА_1 відповіді на запити за вхідними №2606 від 29.07.2019р.; №2607 від 29.07.2019р.

Зокрема зазначено, що за інформацією, наданою Головним департаментом регіональної та кадрової політики, всі погодження відпусток і службових відряджень за кордон Представника відбувалися на підставі його офіційних звернень. Питання стосовно погодження преміювання та/або встановлення Представнику надбавок за інтенсивність праці розглядалося у Головному департаменті регіональної та кадрової політики, однак не було вирішено у зв`язку зі звільненням з посади згідно з поданою ним заявою (Указ Президента України від 02.12.2018р. №405), Також зазначено, що наявні в Офісі Президента України документи, що стосуються порушених питань, були надіслані у відповідях на попередні запити з листами від 25.06.2019р. № 12-09/2464 та від 18.07.2019р. № 12-09/3017. /а.с.49/

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідачів щодо надання відповідей на запити про доступ до публічної інформації, а також щодо погодження нарахування премії та надбавки за інтенсивність праці у жовтні, листопаді 2018р., позивач звернувся до суду з даним позовом.

Перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про безпідставність позовних вимог, виходячи з наступного.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до публічної інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та інформації, що становить суспільний інтерес визначено Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011р. №2939-VI (надалі - Закон №2939-VI).

Відповідно до ст.1 Закону України №2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Отже, можна виокремити такі ознаки публічної інформації: готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством; заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація; така інформація знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації; інформація не може бути публічною, якщо створена суб`єктом владних повноважень не під час виконання ним своїх обов`язків; інформація не може бути публічною, якщо створена не суб`єктом владних повноважень.

За відсутності перелічених ознак така інформація не належить до публічної.

Тобто, визначальним для публічної інформації є те, щоб вона була заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним лише суб`єктом владних повноважень у процесі виконання ним своїх обов`язків.

Поняття «створеної» чи «готової» інформації знайшло своє відображення у рішенні ЄСПЛ, що стосувалось доступу до інформації, якою володіють органи влади. Це рішення у справі «Бубон проти Росії» (Bubon v. Russia).

У своєму рішенні Європейський суд з прав людини визнав, що у даному випадку право запитувача не було порушене, адже він фактично просив розпорядника «обробити та узагальнити інформацію з використанням конкретних параметрів». Суд наголосив на важливості того, що запитувана інформація повинна бути готова і доступна (ready and available).

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що вказане рішення є релевантним до спірних правовідносин, оскільки жодним законом чи підзаконним нормативно-правовим актом не передбачено оброблення та узагальнення відомостей, які просив надати позивач.

Згідно з п.2 ч.1 ст.5 цього Закону №2939-VI доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації відповідно до ст.12 вказаного Закону №2939-VI є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Відповідно до ст.13 цього Закону №2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

У п.6 ч.1 ст.14 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Частинами 1, 2 ст.19 Закону №2939-VI передбачено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

У відповідності до змісту ст.20 Закону №2939-VI, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту. Клопотання про термінове опрацювання запиту має бути обґрунтованим. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Відповідно до ч.1 ст.22 Закону №2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до ч.2 ст.6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені ст.21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених ч.5 ст.19 цього Закону.

Частинами 1, 2 ст.23 Закону №2939-VI передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Аналізуючи норми Закону № 2939-VI, колегія суддів дійшла висновку, що визначальною ознакою для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях і знаходилася у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації. Якщо запит стосується інформації, яка міститься в кількох документах і може бути зібрана і надана без значних інтелектуальних зусиль (наприклад, без проведення додаткового змістовного аналізу), то така інформація відповідає критеріям «відображеності та задокументованості» і є публічною.

Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник не володіє запитуваною інформацією, але зобов`язаний нею володіти.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.01.2020р. у справі №818/1221/17.

Так, 08.07.2019р. та 19.07.2019р. ОСОБА_1 звернувся до Офісу Президента України (Адміністрації Президента України) із запитами на отримання публічної інформації, на які листами Головного департаменту забезпечення доступу до публічної інформації Адміністрації Президента України від 18.07.2019р. №12-09/3017 та Департаменту доступу до публічної інформації Офісу Президента України від 05.08.2019р. №12-09/3373 надано відповіді та інформацію, що перебувала у володінні розпорядника, тобто розглянуто відповідно до вимог чинного законодавства.

Водночас, відповідно до ст.19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З вищезазначеної норми Конституції України вбачається, що кожен орган державної влади зобов`язаний діяти виключно в межах передбачених чинним законодавством.

Під протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в не вчиненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними й реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Крім того, як вбачається зі змісту Рекомендації №R (80) 2 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980р. під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Так, сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі не вчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити. Тобто, бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 24.11.2015р. у справі №21-3538а15; постановах Верховного Суду від 26.06.2019р. у справі №807/583/14; від 15.03.2019р. у справі №805/1953/18-а; від 23.05.2018р. у справі №802/490/16-а.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності бездіяльності відповідачів, що полягає у невиконанні ними тих дій, які вони повинні були і могли вчинити відповідно до покладених на них обов`язків (завдань) згідно із чинним законодавством, оскільки відповідачами надано відповіді на запити ОСОБА_1 від 08.07.2019р. та 19.07.2019р. на отримання публічної інформації.

У рішенні Конституційного Суду України від 14.12.2011р. №19-рп/2011, при вирішенні питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення ч.2 ст.55 Конституції України зазначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.2 ст.3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004р. №18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльність Адміністрації Президента України та Офісу Президента України, яка полягає у ненаданні публічної інформації на запити про доступ до публічної інформації від 09.07.2019р. та 19.07.2019р. щодо питань погодження преміювання та/або встановлення надбавок за інтенсивність праці ОСОБА_1 , як Постійному Представнику Президента України в Автономній Республіці Крим за жовтень, листопад 2018р.; зобов`язання Адміністрації Президента України та Офісу Президента України надати інформацію витребувану в цих запитах про доступ до публічної інформації, як обґрунтовано зазначено судом першої інстанції, не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність Адміністрації Президента України та Офісу Президента України, які не є роботодавцем чи правомірним представником роботодавця з питань оплати праці Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим, що полягає у недотриманні вимог законодавства під час погодження чи непогодження зазначеного преміювання та/або встановлення надбавок; зобов`язання Адміністрації Президента України та Офісу Президента України надати Представництву Президента України в Автономній Республіці Крим документально підтверджені, здійснені за належною формою та з належним обґрунтуванням, відомості щодо такого погодження або непогодження, які ґрунтувалися б на законодавстві України та ураховували б вимоги Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом на 2014-2018 рр. від 12.12.2014р. (зі змінами від 12.07.2017 р. №100), колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно ч.3 ст.3 Закону України «Про державну службу» дія цього Закону не поширюється на Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим та його заступників.

Відповідно до п.7 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» умови оплати праці працівників органів державної влади, інших державних органів, їх апаратів (секретаріатів), державних підприємств, установ та організацій, органів влади Автономної Республіки Крим, які на день набрання чинності цим Законом є державними службовцями і посади яких відповідно до цього Закону не є посадами державної служби, визначаються Кабінетом Міністрів України і не можуть передбачати зменшення розміру їх заробітної плати.

Отже, посада Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим та його заступників не відноситься до посад державної служби, а умови оплати його праці визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2016р. №304 «Про умови оплати праці посадових осіб, керівників та керівних працівників окремих державних органів, на яких не поширюється дія Закону України «Про державну службу» (надалі - Постанова №304), врегульовано питання виплати керівним працівникам надбавок і премій.

Пунктом 2 Постанови №304 установлено, що керівним працівникам виплачується, зокрема, надбавка за інтенсивність праці в розмірі до 100 відсотків посадового окладу; премія відповідно до їх особистого внеску в загальні результати роботи у межах коштів, передбачених у кошторисі на преміювання працівників відповідного органу.

Згідно п.4 Постанови №304 рішення про виплату та конкретний розмір надбавки за вислугу років, надбавки за інтенсивність праці, премії, матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань приймається в порядку, установленому керівником відповідного органу, в межах затвердженого фонду оплати праці.

При цьому рішення про виплату надбавки за інтенсивність праці, премії, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, зокрема, Постійному Представнику Президента України в Автономній Республіці Крим - приймається за погодженням з Главою Адміністрації Президента України.

На виконання вищезазначеної норми, Постійним Представником Президента України в Автономній Республіці Крим листами від 24.10.2018р. №2208/06-37-18; від 25.10.2018р. №2229/06-37-18 направлено Адміністрації Президента України на погодження преміювання Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим за підсумками роботи у жовтні 2018р. в розмірі 60% до посадового окладу; щомісячної надбавки за інтенсивність праці у розмірі 99% до посадового окладу; листами від 23.11.2018р. №2403/01-08-18; від 25.10.2018р. №2404/01-08-18 направлено Адміністрації Президента України на погодження преміювання Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим за підсумками роботи у листопаді 2018р. в розмірі 60% до посадового окладу; щомісячної надбавки за інтенсивність праці у розмірі 99% до посадового окладу. /а.с.34-38/

Водночас, колегія суддів зазначає, що Постановою №304 не передбачено будь-якої форми відповіді за результатами погодження або непогодження вказаних виплат, що свідчить про відсутність бездіяльності відповідачів під час погодження преміювання та встановлення надбавки за інтенсивність праці у жовтні, листопаді 2018р. ОСОБА_1 , як Постійному Представника Президента України в Автономній Республіці Крим.

Оскільки, під час розгляду справи не встановлено бездіяльності відповідачів, наявність якої слугувала обґрунтуванням стягнення моральної шкоди, колегія суддів вважає неможливим задоволення похідної позовної вимоги про стягнення з відповідачів моральної шкоди у розмірі 15000грн.

На підставі викладеного, оскільки суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права та вирішив справу по суті правильно, тому рішення суду першої інстанції в порядку ст.316 КАС України підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Головуючий суддя (підпис)Крусян А.В.
Судді(підпис) (підпис) Градовський Ю.М. Яковлєв О.В.

Виготовлено з автоматизованої

системи документообігу суду

Помічник судді І.С. Апексімов

29.04.2020р.