Справа № 640/3111/19
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2020-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2020 року м. Київ № 640/3111/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Добрянської Я.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лендгруп»

до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

про визнання протиправним та скасування наказу, -

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Лендгруп» з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві в якому просило:

визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № 1888 від 14.02.2019р. «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Лендгруп»».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржуваний наказ прийнятий за відсутності передбачених Податковим кодексом України підстав, а відтак підлягає скасуванню.

Відповідачем подано відзив на адміністративний позов, в якому зазначає, що під час прийняття оскаржуваного наказу діяв у межах повноважень, у порядку та в спосіб встановлений Конституцією та законами України, а відтак відсутні підстави для скасування такого наказу та задоволення позовних вимог.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

20.01.2019р. ТОВ «Лендгруп» подано податкову декларацію з податку на додану вартість за грудень 2018р. та згідно додатку № 3 якої «Розрахунок суми бюджетного відшкодування» та рядка 20.2 декларації позивачем заявлено суму бюджетного відшкодування у розмірі 7 800 000, 00 грн. Згідно таблиці 2 додатку № 3 податкової декларації, від`ємне значення, за яким заявлено бюджетне відшкодування виникло в таких податкових періодах: листопад, грудень 2018р.

14.02.2019р. Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві винесено наказ від 14.02.2019р. № 1888 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Лендгруп»», який прийнятий на підставі п.п. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 ПК України у зв`язку з поданням ТОВ «Лендгруп» декларації з податку на додану вартість із сумою, що підлягає бюджетному відшкодуванню на поточний рахунок платника податку за грудень 2018р. В пункті першому наказу, доручено провести перевірку з метою достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за грудень 2018р. Підстава: доповідна записка Департаменту аудиту від 14.02.2019р. № 1363/26-15-14-04-01.

19.02.2019р. за адресою місцезнаходження позивача прибули посадові особи контролюючого органу з метою проведення перевірки на підставі вищезазначеного наказу.

Водночас, 19.02.2019р. складено акт № 281/26-15-14-04-01 «Про не допуск до проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Лендгруп»» згідно наказу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 14.02.2019р. № 1888 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Лендгруп»».

З огляду на вищевикладене, позивач вважаючи вищезазначенй наказ ГУ ДФС у м. Києві протиправним звернувся до суду для захисту своїх прав та законних інтересів.

Дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши матеріали справи та норми чинного законодавства, ознайомившись із доводами представників сторін суд зазначає таке.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України.

Підпунктом 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України (тут та надалі в редакції, яка діяла на момент прийняття спірного наказу) визначено, що документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності такої обставини - платником подано декларацію, в якій заявлено до відшкодування з бюджету податок на додану вартість, за наявності підстав для перевірки, визначених у розділі V цього Кодексу, та/або з від`ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.

Документальна позапланова перевірка з підстав, визначених у цьому підпункті, проводиться виключно щодо законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та/або з від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.

Аналіз вказаної норми Податкового кодексу України дає підстави стверджувати, що перевірка за підпунктом 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України має відмінність, застосування якої залежить від того, чи заявлено платником податку відшкодування з бюджету податку на додану вартість. Якщо так, для проведення перевірки необхідна наявність підстав, визначених у розділі V цього Кодексу. Якщо бюджетне відшкодування не заявлено - така вимога відсутня.

Судом встановлено, що позивачем протягом перевіряємого періоду заявлено до відшкодування з бюджету податок на додану вартість на суму 7 800 000, 00 грн.

В той же час, норми пункту 200.11 статті 200 Податкового кодексу України відносяться саме до бюджетного відшкодування. Статтею 200 Податкового кодексу України визначено порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 14.05.2019р. у справі № 813/3175/15, адміністративне провадження №К/9901/26716/18.

Так, відповідно до п. 37 Підрозділу 2 Розділу XX Перехідних положень ПК України, встановити, що контролюючі органи не здійснюють документальні позапланові виїзні перевірки щодо достовірності сум бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, заявлених платниками у звітних періодах, що настають після 1 липня 2015 року, крім випадків, визначених пунктом 200.11 статті 200 цього Кодексу.

З 1 липня 2015 року до 1 січня 2017 року призупиняється дія підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78, абзацу четвертого пункту 82.4 статті 82, пункту 200.11 статті 200 цього Кодексу, а також дія пункту 200.14 статті 200 цього Кодексу в частині проведення документальних позапланових виїзних перевірок.

Бюджетне відшкодування сум податку на додану вартість, задекларованих до відшкодування до 1 липня 2015 року, здійснюється у порядку, визначеному статтею 200 цього Кодексу у редакції, що діяла станом на 1 липня 2015 року.

Згідно з п. 200.11 ст. 200 ПК України, контролюючий орган має право протягом 60 календарних днів, що настають за граничним строком подання податкової декларації, а в разі якщо така податкова декларація надана після закінчення граничного строку - за днем її фактичного подання провести документальну перевірку платника податку в разі, якщо розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено за рахунок від`ємного значення, сформованого за операціями:

-за періоди до 1 липня 2015 року, що не підтверджені документальними перевірками;

-з придбання товарів/послуг за період до 1 січня 2017 року у платників податку, що використовували спеціальний режим оподаткування, визначений відповідно до статті 209 цього Кодексу.

Рішення про проведення документальної перевірки має бути прийнято не пізніше закінчення граничного строку проведення камеральної перевірки.

Судом встановлено, що від`ємне значення (зазначене в податковій декларації з ПДВ за грудень 2018р.) сформовано за операціями з придбання товарів/послуг за період після 01.01.2017р., що підтверджується додатком № 2 до податкової декларації з ПДВ за листопад 2018р. та інформацією з податкової декларації з ПДВ за грудень 2018р.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що оскаржуваний наказ є незаконним, а відтак підлягає скасуванню.

Водночас, суд вважає за необхідне наголосити, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень не виконано вимог ч. 2 ст. 77 КАС України, оскільки в поданому відзиві відповідачем процитовано виключно норми ПК України без надання їм правової оцінки з урахування обставин справи.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1.Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Лендгруп» - задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № 1888 від 14.02.2019р. «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Лендгруп»».

3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Лендгруп» судові витрати за сплату судового збору в розмірі 1921,0 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295, 296 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська