Справа № 640/432/20
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2020-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2020 року м. Київ №640/432/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в м. Києві
провизнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії
встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просив суд, з урахуванням уточнень:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не врахування при призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на умовах та в порядку, передбачених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» стажу роботи з 03 травня 1983 року по 25 жовтня 1983 року, з 14 квітня 1986 року по 25 березня 1987 року, з 06 травня 1987 року по 23 вересня 1988 року, з 25 вересня 1988 року по 14 червня 1993 року, з 14 червня 1993 року по 01 березня 1996 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити донарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком на умовах і в порядку, передбачених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» стажу роботи з 03 травня 1983 року по 25 жовтня 1983 року, з 14 квітня 1986 року по 25 березня 1987 року, з 06 травня 1987 року по 23 вересня 1988 року, з 25 вересня 1988 року по 14 червня 1993 року, з 14 червня 1993 року по 01 березня 1996 року, з дати звернення за призначенням пенсії, тобто з 15 серпня 2018 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач безпідставно не зарахував до загального стажу зазначені періоди, оскільки даний стаж підтверджується трудовою книжкою, а тому вважає такі дії протиправними.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 січня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити повністю, надав суду письмовий відзив на позов, у якому зазначив, що для зарахування до трудового стажу позивача період роботи з 03 травня 1983 року по 25 жовтня 1983 року, з 14 квітня 1986 року по 25 березня 1987 року, з 06 травня 1987 року по 23 вересня 1988 року, з 25 вересня 1988 року по 14 червня 1993 року, з 14 червня 1993 року по 01 березня 1996 року - необхідно позивачу окрім записів у трудовій книжці, також ще надати уточнюючі довідки, які б підтверджували вищевказані періоди роботи. Крім цього, зазначив, що періоди роботи з 03 травня 1983 року по 25 жовтня 1983 року, з 14 квітня 1986 року по 25 березня 1987 року, з 06 травня 1987 року по 23 вересня 1988 року, з 25 вересня 1988 року по 14 червня 1993 року не зараховано до страхового стажу, оскільки записи внесено з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме дата наказу про звільнення не співпадає з датою звільнення, наказ про звільнення від 14 червня 1993 року закріплено печаткою УPCP. тобто держави, яка припинила своє існування 24 серпня 1991 року. Також період роботи з 14 червня 1993 року по 01 березня 1996 року до страхового стажу не зараховано, оскільки запис про звільнення закріплено печаткою без ідентифікаційного коду

Розглянувши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку та отримує пенсію за віком у Головному управлінні Пенсійного фонду України (Подільський район).

З 15 серпня 2018 року позивачу призначена пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», проте при призначенні пенсії до страхового стажу позивача не були враховані періоди роботи: з 03 травня 1983 року по 25 жовтня 1983 року, з 14 квітня 1986 року по 25 березня 1987 року, з 06 травня 1987 року по 23 вересня 1988 року, з 25 вересня 1988 року по 14 червня 1993 року, з 14 червня 1993 року по 01 березня 1996 року.

Листом №73127/03 від 06 вересня 2018 року відповідачем повідомлено, що при призначенні позивачу пенсії за віком період роботи з 03 травня 1983 року по 25 жовтня 1983 року не зараховано в стаж до надання довідки, також не зараховано стаж до надання уточнюючої довідки період роботи з 25 вересня 1988 року по 14 червня 1993 року, тому що дата в наказі про зарахування 30 листопада 1988 року (дата прийняття 25 вересня 1988 року), а також печатка при звільненні УРСР.

Представник позивача звернувся з адвокатським запитом з метою з`ясування обставин пенсійного забезпечення ОСОБА_1 .

Проте у відповідь на адвокатський запит №392 від 15 серпня 2019 року листом №192502/02 від 30 серпня 2019 року відповідачем зазначено, що періоди роботи з 03 травня 1983 року по 25 жовтня 1983 року, з 14 квітня 1986 року по 25 березня 1987 року, з 06 травня 1987 року по 23 вересня 1988 року, з 25 вересня 1988 року по 14 червня 1993 року не зараховано до страхового стажу, оскільки записи внесено з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме дата наказу про звільнення не співпадає з датою звільнення, наказ про звільнення від 14 червня 1993 року закріплено печаткою УPCP, тобто держави, яка припинила своє існування 24 серпня 1991 року. Також період роботи з 14 червня 1993 року по 01 березня 1996 року до страхового стажу не зараховано, оскільки запис про звільнення закріплено печаткою без ідентифікаційного коду.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам Окружний адміністративний суд міста Києва виходить з наступного.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4)безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24 Закону № 1058).

Частиною четвертою статті 24 Закону 1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Законом, що відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій, є Закон України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII).

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Щодо спірних періодів роботи позивача, у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , виданої на ім`я позивача, містяться такі записи:

- 03 травня 1983 року прийнятий плиточником по бетону Спеціального будівельного управління №29;

- 25 жовтня 1983 року звільнений з посади;

- 14 квітня 1986 року прийнятий «Облицовщиком плиточником» - Колхоз «Перемоги» с. Валява;

- 25 квітня 1987 року звільнений з посади;

- 06 травня 1987 року прийнятий плиточником в Колхоз імені Свердлова;

- 23 вересня 1988 року звільнений з посади;

- 25 вересня 1988 року прийнятий плиточником в Кооператив «Обелиск»;

- 14 червня 1993 року звільнений з посади;

- 14 червня 1993 року прийнятий плиточником 5-го разряду «Алькасар ЛТД»;

- 01 березня 1996 року звільнений з посади.

Деякі записи засвідчено печаткою, виданою УРСУ, відбиток печатки «Алькасар ЛТД» не містить ідентифікаційного коду.

Згідно з пунктом 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29 липня 1993 року № 58 (далі - Інструкція № 58) заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем «кваліфікований робітник», «молодший спеціаліст», «бакалавр», «спеціаліст» та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування. До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 вищезазначеної Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Як зазначає позивач незарахування спірних періодів роботи до загального стажу відбулось в зв`язку з тим, що в трудовій книжці позивача ці періоди засвідчено печаткою УРСР та відсутній ідентифікаційний код на одній з печаток.

Дійсно, вимоги щодо завірення печаткою запису про звільнення та про внесення запису у разі реорганізації підприємства - роботодавця прямо передбачена пунктом 2.4 Інструкції № 58.

Разом з тим, пунктом 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю та статті 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

При цьому, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка зазначена, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Тому, посилання відповідача на невідповідність печаток, якими засвідчені записи в трудовій книжці позивача є безпідставними та такими, що не відповідають чинному законодавству.

Щодо посилань, відповідача на не подання позивачем уточнюючої довідки за періоди роботи з 03 травня 1983 року по 25 жовтня 1983 року, з 14 квітня 1986 року по 25 березня 1987 року, з 06 травня 1987 року по 23 вересня 1988 року, з 25 вересня 1988 року по 14 червня 1993 року, суд зазначає наступне.

Як вже було зауважено судом, відповідно до статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Позивачем подано до територіального органу Пенсійного фонду України належним чином засвідчену копію трудової книжки, в якій чітко визначені періоди його трудового стажу, а тому такі періоди роботи підлягають зарахуванню до страхового стажу на підставі інформації, внесеній в трудову книжку позивача.

При цьому суд врахував правові позиції Конституційного Суду України в таких рішеннях: від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010, від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010, від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011, згідно яких громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також в тому, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано. Тобто, набуте право не може бути скасоване чи звужене.

У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначається, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно практики Європейського суду з прав людини для того, щоби мати можливість звернутися за захистом до суду особа має довести, що вона є жертвою порушення прав. Щоби претендувати на статус жертви такого порушення, оспорюваний захід має безпосередньо зашкодити особі (рішення Аксу проти Туреччини [Aksu v. Turkey] пункт 50; Берден [Burden v. the United Kingdom] пункт 33; Тенасе проти Молдови [Tгnase v. Moldova]).

Тобто, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Встановлення факту наявності порушення права, свободи чи інтересу особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковим під час судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд погоджується з доводами позивача, вважає їх обґрунтованими, а позовні вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України суд -

вирішив:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не врахування при призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на умовах та в порядку, передбачених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» стажу роботи з 03 травня 1983 року по 25 жовтня 1983 року, з 14 квітня 1986 року по 25 березня 1987 року, з 06 травня 1987 року по 23 вересня 1988 року, з 25 вересня 1988 року по 14 червня 1993 року, з 14 червня 1993 року по 01 березня 1996 року.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити донарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком на умовах і в порядку, передбачених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» стажу роботи з 03 травня 1983 року по 25 жовтня 1983 року, з 14 квітня 1986 року по 25 березня 1987 року, з 06 травня 1987 року по 23 вересня 1988 року, з 25 вересня 1988 року по 14 червня 1993 року, з 14 червня 1993 року по 01 березня 1996 року, з дати звернення за призначенням пенсії, тобто з 15 серпня 2018 року.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, 16, ) понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 768,40 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко