Справа № 324/398/20
Суддя: Каретник Ю. М.
Дата ухвалення: 2020-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 324/398/20
Провадження № 2-а/324/15/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2020 року Пологівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Каретник Ю.М.,

за участі секретаря судового засідання Божко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Пологи адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції в особі старшого інспектора з особливих доручень відділу безпеки дорожнього руху сектору з ОР ВБДР УПП в Запорізькій області старшого лейтенанта Григоренка Олексія Вікторовича про визнання протиправною та скасування постанови від 16 березня 2020 року серії ДПО18 №737109 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, яку на виконання ухвали Пологівського районного суду Запорізької області від 03 квітня 2020 року про залишення позовної заяви без руху уточнив. В уточненому адміністративному позові він зазначив, що 20.03.2020 на його адресу надійшла копія Постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 16.03.2020 серії ДП018 № 737109, складеної старшим лейтенантом Григоренком Олексієм Вікторовичем - посадовою особою сектору з ОР ВБДР УПГІ в Запорізькій області (далі - Постанова від 16.03.2020). Адміністративне правопорушення кваліфікується за ч.1 ст. 140 КУпАП, якою передбачене адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1020 гривень.

Позивач вважає Постанову від 16.03.2020 необґрунтованою та винесеною всупереч нормам чинного законодавства з наступних підстав.

Так, зокрема, до Постанови від 16.03.2020 внесено перелік вулиць Пологівської міської об`єднаної територіальної громади, щодо яких здійснено індивідуалізацію адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.1 ст. 140 КУпАП, а саме: порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх споруд, невжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, які загрожують безпеці руху, або неприйняття своєчасних заходів до відновлення безпечних умов для руху. Серед зазначених геонімів перелічено: вул.Історична, вул.Ломоносова, вул.Магістральна, вул.Пушкіна, вул.Державна, пров.Водопровідний у м.Пологи.

При цьому, за твердженням позивача, автошлях О-081491 протяжністю 123,9 км належить до доріг обласного значення, які проходять через вулиці Магістральна та Пушкіна. Зазначене встановлено розпорядженнями голови Запорізької обласної державної адміністрації від 22.08.2017 №436 «Про затвердження Переліків (обласних та районних) автомобільних доріг загального користування місцевого значення Запорізької області» та від 30.05.2019 №291 «Про внесення змін до розпорядження голови облдержадміністрації від 22.08.2017 №436 «Про затвердження Переліків (обласних та районних) автомобільних доріг загального користування місцевого значення Запорізької області». Відповідна інформація міститься на офіційному веб-сайті Запорізької облдержадміністрації у відкритому доступі.

Однак, накладаючи стягнення, відповідач не перевірив факти, які доводять або спростовують наявність винної поведінки у діях міського голови. Жодного звернення з даного питання від Управління патрульної поліції до Пологівської міської ради не надходило.

Натомість, 23.01.2020 за №0068/01-34 надійшов лист голови Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області з Актом повторного обстеження стану ділянок вулично-дорожньої мережі м.Запоріжжя та Запорізької області, які прилягають до територій дитячих і навчальних закладів та якими проходять маршрути руху шкільних автобусів, серед яких відсутні заклади, до яких здійснюється підвезення учасників навчально-виховного процесу. Лист-відповідь голові райдержадміністрації був наданий. Інших запитів, які могли б слугувати доказами у справі, не надходило.

Окрім того, на тридцять дев`ятій сесії сьомого скликання Пологівської міської ради 16.03.2018 було прийняте рішення №82 «Про передачу комунальному некомерційному підприємству «Благоустрій-Пологи» Пологівської міської ради комунального майна на праві оперативного користування», відповідно до якого вказаному підприємству на праві оперативного користування було передано, у тому числі, й дороги, які вказані в оскаржуваній постанові.

Також позивач звертає увагу на те, що під час складання оскаржуваної постанови він присутній не був, копію цієї постанови він отримав поштою 20.03.2020 (поштовий штамп на конверті датований 18.03.2020), інших вкладень, окрім Постанови від 16.03.2020, конверт не містив.

Тому позивач з посиланням на норми чинного законодавства вважає Постанову від 16.03.2020 протиправною і такою, що підлягає скасуванню, оскільки в його діях відсутній склад зазначеного адміністративного правопорушення, а старший інспектор з особливих доручень відділу безпеки дорожнього руху сектору з ОР ВБДР УПП в Запорізькій області старший лейтенант Григоренко Олексій Вікторович не врахував вимоги чинного законодавства, невірно встановив та оцінив обставини справи і визначив суб`єкта правопорушення, не зібрав належні та допустимі докази вчинення саме позивачем такого правопорушення, невірно кваліфікував протиправні дії, тобто, діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Законом, чим порушив вимоги ст.19 Конституції України.

Ухвалою Пологівського районного суду Запорізької області від 17.04.2020 у даній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та відповідачу було запропоновано направити до суду відзив на позов до початку судового засідання у даній справі. Проте, відповідач не скористався своїм правом у визначений судом строк надати до суду відзив на адміністративний позов.

У судове засідання 27.04.2020 позивач ОСОБА_1 , будучи належним чином завчасно повідомленим про дату, час та місце розгляду даної справи (відповідне повідомлення про вручення поштового відправлення долучене до матеріалів справи), надав суду письмову заяву, в якій підтримав свої позовні вимоги, просив задовольнити їх, а також просив судове засідання провести без його участі без застосування засобів технічної фіксації.

Відповідач, будучи належним чином завчасно повідомленим про дату, час та місце розгляду даної справи (відповідне повідомлення про вручення поштового відправлення долучене до матеріалів справи), у судове засідання 27.04.2020 свого уповноваженого представника не направив, про причини неявки суд не повідомив, із заявами про відкладення розгляду справи з поважних причин або про розгляд справи за відсутності його представника до суду не звертався, відзив на позов не надав.

Суд, беручи до уваги підтримання позовних вимог позивачем, відсутність заперечень проти позову з боку відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із ч.2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відсутність хоча б однієї з наведених ознак є підставою для задоволення адміністративного позову.

Ст. 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що постановою старшого інспектора з особливих доручень відділу безпеки дорожнього руху сектору з ОР ВБДР УПП в Запорізькій області старшого лейтенанта Григоренка О.В. від 16 березня 2020 року серії ДПО18 №737109 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.140 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 1020 грн. 00 коп.

Із вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 19.02.2020 о 09 год. 30 хв. на вул.Історична, 23, вул.Ломоносова, 23, вул.Магістральна, 100, вул.Пушкіна, 254, перехрестя вул.Державна - пров.Водопровідний в м.Пологи, перебуваючи відповідальною особою за утримання, допустив вибоїни, ямковість на проїзній частині, що утруднюють рух транспортних засобів, чим порушив вимоги п.3.1.1-3.1.2 ДСТУ 3587-97, чим порушив п.1.5 ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 140 КУпАП.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Згідно із ч. 2 ст. 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування); опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

З наведеного вбачається, що постанова у справі про адміністративне правопорушення має обов`язково містити опис обставин, установлених під час розгляду справи, і зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення, тобто формулювання обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення і правову кваліфікацію відповідного діяння за конкретною статтею КУпАП.

Лише за умови зазначення вказаних відомостей можливо буде говорити про дотримання особою, яка складала відповідну постанову у справі про адміністративне правопорушення, вимог законодавства щодо забезпечення права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, бути негайно і детально проінформованою зрозумілою для неї мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти неї, що гарантоване ч.3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Судом враховано, що згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч.3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

У практиці Європейського Суду з прав людини прослідковується тенденція до поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення, які мають ознаки злочину», залежно від ступеня їх суспільної небезпеки (рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеєр проти Бельгії», «Адольф проти Австрії» та інші). Отже, адміністративне обвинувачення має бути доведено державою в особі уповноважених на те посадових осіб, а тому особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не зобов`язана доводити свою невинуватість.

Європейський суд з прав людини у п.34 і п. 35 постанови в справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п. 79). Крім того, суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» [ВП], № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34). Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 року у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, дії позивача були кваліфіковані відповідачем за ч. 1 ст. 140 КУпАП.

При цьому, адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 140 КУпАП настає за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх споруд, невжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, які загрожують безпеці руху, або неприйняття своєчасних заходів до відновлення безпечних умов для руху.

У той же час, відповідно до п. 1.5 Правил дорожнього руху, на порушення позивачем якого вказано в оскаржуваній постанові, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган.

Згідно із п.3.1.1. ДСТУ 3587-97 покриття проїзної частини не повинно мати осідань, вибоїн, напливів чи інших деформацій, що утруднюють рух транспортних засобів. Гранично допустимі пошкодження площі покриття, а також терміни ліквідації з моменту їх виявлення повинні відповідати наведеним у таблиці 1. Примітка: стан покриття проїзної частини та інших елементів дороги повинні перевірятися організаціями, які їх експлуатують, - щодекадно.

Відповідно до п.3.1.2. ДСТУ 3587-97 гранична глибина окремих осідань, вибоїн не повинна перевищувати 4 см для доріг І - III категорій і груп А, Б вулиць і доріг населених пунктів; 6 см - для решти категорій і груп. Гранична висота напливів не повинна перевищувати 2 см для доріг І - III категорій і груп А, Б і В вулиць і доріг населених пунктів; 4 см - для решти категорій і груп. У разі перевищення зазначених розмірів окремих осідань, ям, вибоїн, напливів терміни їх ліквідації не повинні перевищувати зазначені в таблиці 1.

У той же час, з буквального змісту оскаржуваної постанови вбачається, що позивач обвинувачується у тому, що він «на вул.Історична, 23, вул.Ломоносова, 23, вул.Магістральна, 100, вул.Пушкіна, 254, перехресті вул.Державна - пров.Водопровідний в м.Пологи, перебуваючи відповідальною особою за утримання, допустив вибоїни, ямковість на проїзній частині, що утруднюють рух транспортних засобів».

Як вбачається зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У той же час, посадова особа, яка виносила Постанову від 16.03.2020, описуючи обставини, установлені під час розгляду справи, вдалася лише до формальної констатації наявності ямковості та вибоїн на перелічених ділянках вулиць та перевулку, не зазначаючи при цьому жодних конкретних відомостей щодо розмірів цих пошкоджень дорожнього полотна, посилань на певні докази, які були досліджені під час розгляду справи та на підставі яких були встановлені обставини, що свідчили про вчинення саме позивачем правопорушення, за яке на нього було накладено адміністративне стягнення.

При цьому, суд не має права самостійно відшукувати докази винності особи у вчиненні певного правопорушення, адже діючи таким чином суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Судом також враховано, що відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

У абз. 1 і 2 ч. 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За таких обставин, саме відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність своїх дій під час складання оскаржуваної постанови та наявність у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, складу адміністративного правопорушення, передбаченого саме ч. 1 ст. 140 КУпАП.

При цьому, відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, при розгляді справи про адміністративне правопорушення уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема, на підставі належних та допустимих доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем у встановлений судом строк не було надано до суду жодних доказів, які б підтверджували факт порушення позивачем вимог п. 1.5 Правил дорожнього руху і п.3.1.1-п.3.1.2 ДСТУ 3587-97 та, як наслідок, підтверджували б факт скоєння ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КУпАП.

Наявність вказаних обставин свідчить про недоведеність факту порушення позивачем приписів п. 1.5 Правил дорожнього руху і п.3.1.1-п.3.1.2 ДСТУ 3587-97, що, в свою чергу, має наслідком безпідставність притягнення його до адміністративної відповідальності.

Окрім того, судом враховано, що відповідно до ч. 9 і ч. 10 ст. 8 Закону України «Про автомобільні дороги» до обласних автомобільних доріг належать автомобільні дороги, що з`єднують адміністративні центри Автономної Республіки Крим і областей з іншими населеними пунктами в межах Автономної Республіки Крим чи області та із залізничними станціями, аеропортами, річковими портами, пунктами пропуску через державний кордон, місцями відпочинку і не належать до доріг державного значення. До районних автомобільних доріг належать автомобільні дороги, що з`єднують адміністративні районні центри з іншими населеними пунктами, інші населені пункти між собою, з підприємствами, об`єктами культурного значення, іншими дорогами загального користування у межах району.

Як вбачається зі ст. 10 Закону України «Про автомобільні дороги», органами, що здійснюють управління автомобільними дорогами загального користування, є: центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства та управління автомобільними дорогами загального користування державного значення; Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні та Севастопольська міська державні адміністрації.

Згідно із ч. 1 ст. 16 Закону України «Про автомобільні дороги» вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про автомобільні дороги» управління функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування, у віданні яких вони знаходяться.

Положеннями ст. 14 КУпАП передбачено, що посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, зв`язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров`я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов`язків.

Отже, з урахуванням норм ст. 14 та ч. 1 ст. 140 КУпАП, суб`єктами даного правопорушення є посадові особи, до компетенції яких належить додержання правил, норм і стандартів при утриманні шляхів, вжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху чи позначення на дорогах місць проведення робіт.

У той же час, судом встановлено, що відповідно до копії рішення тридцять дев`ятої сесії сьомого скликання Пологівської міської ради від 16.03.2018 №82 та копії додатку до нього, які долучені позивачем до позовної заяви, було прийняте рішення про передачу комунальному некомерційному підприємству «Благоустрій-Пологи» Пологівської міської ради комунального майна на праві оперативного користування, і, зокрема, було передано дороги по вул.Леніна, вул.Ломоносова, вул.Пролетарська, пров.Водопровідний у м.Пологи.

Окрім того, відповідно до Переліку обласних автомобільних доріг загального користування місцевого значення Запорізької області, затвердженого Розпорядженням голови Запорізької обласної державної адміністрації від 30.05.2019 № 291 «Про внесення змін до розпорядження голови облдержадміністрації від 22.08.2017 №436 «Про затвердження Переліків (обласних та районних) автомобільних доріг загального користування місцевого значення Запорізької області», Схеми автомобільних доріг загального користування Пологівського району, інформації про протяжність територіальних доріг в межах населених пунктів по філії «Пологівський райавтодор» автомобільна дорога О-081491 «Пологи - Кінські Роздори - Андріївка - Нововасилівка - Бердянськ» (Т-08-15 «Оріхів - Пологи - Кінські Роздори - Андріївка - Нововасилівка - Бердянськ») належить до доріг обласного значення, які проходять через вулиці К. Маркса та Пушкіна.

При цьому, як вбачається із наявної у матеріалах справи копії Розпорядження міського голови Пологівської міської ради від 19.02.2016 № 31 «Про перейменування вулиць та провулків міста Пологи Запорізької області» у м.Пологи вул.Леніна була перейменована на вул.Історичну, вул. К.Маркса - на вул.Магістральну, вул. Пролетарська - на вул.Державну.

Тобто, з наведеного вбачається, що автомобільні дороги по вул.Історична, 23, вул.Ломоносова, 23, вул.Магістральна, 100, вул.Пушкіна, 254, і на перехресті вул.Державна - пров.Водопровідний у м.Пологи не відносяться до сфери відання міського голови Пологівської міської об`єднаної територіальної громади Коноваленка Ю.А.

При цьому, суд зазначає, що відповідачем не було надано жодних доказів того, що міський голова Пологівської міської об`єднаної територіальної громади Коноваленко Ю.А. є посадовою особою, на яку будь-яким актом покладена відповідальність за будівництво, реконструкцію, ремонт, експлуатацію та облаштування автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, мостів, шляхопроводів, інших споруд в м. Пологи Запорізької області взагалі, та, зокрема, на зазначених у Постанові від 16.03.2020 вулицях та провулку.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач у даному випадку не є суб`єктом адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена ч. 1 ст. 140 КУпАП.

Вказані обставини свідчать про те, що станом на час винесення оскаржуваної постанови відповідач не встановив, чи мали місце подія та склад вказаного вище адміністративного правопорушення.

Згідно із ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин як, зокрема, відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладені обставини щодо відсутності складу адміністративного правопорушення в діях позивача та недоведення події адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена ч. 1 ст. 140 КУпАП, суд вважає за необхідне позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити та скасувати оскаржувану Постанову від 16.03.2020.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України суд враховує, що позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 288 КУпАП, в той час як інших судових витрат, які підлягають розподілу, у справі не виявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4-9, 14-15, 72-79, 139, 229, 241-246, 257-262, 268-271, 286 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції в особі старшого інспектора з особливих доручень відділу безпеки дорожнього руху сектору з ОР ВБДР УПП в Запорізькій області старшого лейтенанта Григоренка Олексія Вікторовича про визнання протиправною та скасування постанови від 16 березня 2020 року серії ДПО18 №737109 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, задовольнити.

Скасувати постанову старшого інспектора з особливих доручень відділу безпеки дорожнього руху сектору з ОР ВБДР УПП в Запорізькій області старшого лейтенанта Григоренка Олексія Вікторовича серії ДПО18 №737109 від 16 березня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КУпАП, і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Пологівський районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя: Каретник Ю. М.