Справа № 120/1003/20-а
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

30 квітня 2020 р. Справа № 120/1003/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Віятик Наталії Володимирівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, в якому просив:

- визнати неправомірним рішення Головного управління Пенсійного фонду України № 41 від 21.11.2019 щодо відмовив йому в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку, згідно ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити та виплачувати йому з часу подання заяви пенсію згідно зі ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в 2019 році звернувся з заявою про призначення йому пенсії із зниженням пенсійного віку, як потерпілому внаслідок аварії на ЧАЕС, у відповідності до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", однак рішенням № 41 від 21.11.2019 відповідач відмовив ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком, як потерпілому внаслідок аварії на ЧАЕС у зв`язку з відсутністю достовірних документів, які б підтверджували період проживання чи роботи у населеному пункті, віднесеному до зони добровільного гарантованого відселення. Так, вважаючи дане рішення протиправним, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Ухвалою суду від 10.03.2020 позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

20.03.2020 від позивача надійшли матеріали на усунення недоліків.

Ухвалою суду від 30.03.2020 відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, у письмовому провадженні. Даною ухвалою відповідачу встановлено строком на подачу відзиву на позов.

У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній заперечує щодо задоволення адміністративного позову. Зазначає, що відповідно до абз.1 ст.55 Закону України від 28.02.1991 року №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"(далі-Закон №796-ХІІ) передбачено, що особи, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст.26 Законом України від 09.07.2003 №1058 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон - №1058), за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють в зоні посиленого радіологічного контролю, за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, пенсії надаються зі зменшенням на 2 роки в разі, якщо вони постійно проживали або постійно працювали в цій зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року, та додатково на 1 рік за 3 роки проживання (роботи), але не більше, аніж на 5 років.

До того, відповідно до ст. 11 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон), до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року проживали або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше З років. Таким особам, пенсії надаються із зменшенням загальновстановленого пенсійного віку на 3 роки та додатково на 1 рік за 2 роки проживання, роботи на вказаній території, але не більше 6 років.

21.11.2019 року управлінням прийнято рішення №41 про відмову в призначенні пенсії по віку ОСОБА_1 , як потерпілому від Чорнобильської катастрофи відповідно до п.2 ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у зв`язку із відсутністю достовірних документів, які б підтверджували період проживання чи роботи у населеному пункті, віднесеному до зони добровільного гарантованого відселення.

Згідно довідки № 48 від 14.04.1992 року, ОСОБА_1 та його сім`я з серпня 1986 року по лютий 1991 року проживали в с Ульяново, Калузької області, Російської Федерації, яке було віднесено до зони проживання з правом на відселення після аварії на ЧАЕС, що відповідає зоні гарантованого добровільного відселення.

Крім того, на підставі записів трудової книжки ОСОБА_1 , з 20.08.1986 року Позивач був прийнятий на посаду інженера-економіста у ЛТП ОІТУ УВС Калузького облвиконкому. Зазначили що з 10.12.1986 року Позивача відряджають в розпорядження МВС Вінницької області, тому, з 10.12.1986р. по 24.10.1994 року, згідно записів у трудовій книжці, зробленим УМВС Вінницької області, ОСОБА_1 служив в органах МВС Вінницької області

До того, згідно довідок про заробітну плату, долучених до заяви про призначення пенсії, ОСОБА_1 отримував грошове забезпечення з вересня 1986 року по березень 1991 року за період служби в установі ЛТП-3 ОИТУ УВС Калузького облвиконкому, що свідчить про нарахування грошового забезпечення по основному місцю роботи за період служби у органах МВС Вінницької області. Населений пункт чи місце розташування зазначеної установи у довідках не зазначено, тому визначити період постійного проживання на території зони гарантованого добровільного відселення неможливо.

Отже, на підставі доданих до заяви про призначення пенсії по віку відповідно до п.2 ст.55 Закону №796 документів загальний страховий стаж позивача складає 28 років 2 місяці 1 день.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що ОСОБА_1 є громадянином України, який відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 25.12.1992 є потерпілим від Чорнобильської катастрофи (категорія 3).

Згідно наявних матеріалів справи, позивач з серпня 1986 по лютий 1991 проживав в с. Ульяново Ульяновського району Калузької області Російської федерації, яке входить в перелік районів, які зазнали радіоактивне забруднення внаслідок аварії на ЧАЕС, територія району віднесена до зони з правом добровільного відселення.

Згідно відомостей трудової книжки серії НОМЕР_2 , позивач 20.08.1986 був прийнятий на посаду інженера- економіста у ЛТП ОІТУ УВС Калузького облвиконкому. З 10.12.1986 позивач був відряджений в розпорядження МВС у Вінницькій області, де він по 24.10.1994 року проходив службу.

Згідно архівної довідки, виданої Управлінням Федеральної служби виконання покарань Росії в Калузькій області позивачу здійснювалось нарахування заробітної плати за період роботи в ЛТП-3 ОІТУ УВД Калузького облвиконкому.

ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з заявою про призначення пенсії із зниженням пенсійного віку, як потерпілому внаслідок аварії на ЧАЕС, у відповідності до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Позивачем було надано посвідчення серії НОМЕР_1 від 25.12.1992 є потерпілим від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) та довідку № 48 від 14.04.1992 про проживання ОСОБА_1 з серпня 1986 по лютий 1991 в зоні гарантованого добровільного відселення.

Разом із тим, рішенням № 41 від 21.11.2019 відповідач відмовив в призначенні позивачу відповідної пенсії. Така відмова мотивована тим, що відсутні достовірні документи, які б підтверджували період проживання чи роботи у населеному пункті, віднесеному до зони добровільного гарантованого відселення. Зазначили, що згідно записів трудової книжки з 10.12.1986 по 24.10.1994 року ОСОБА_1 служив в органах МВС у Вінницькій області. Згідно довідок про заробітну плату, долучених до заяви про призначення пенсії, ОСОБА_1 отримував грошове забезпечення з вересня 1986 по березень 1991 за період служби в установі ЛТП-3 ОІТУ УВС Калузбкого обливконкому, що свідчить про нарахування грошового забезпечення по основному місцю роботи за період служби у органах МВС Вінницької області. Населений пункт чи місце розташування зазначеної установи у довідках не зазначено, тому визначити період постійного проживання на території зони гарантованого добровільного відселення неможливо.

Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Згідно з частиною третьою статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" призначення та виплата пенсій, особам які мають право на її отримання із зменшенням пенсійного віку, провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Статтею 55 Закону визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

Приписами пункту 2 частини 1 статті 55 Закону передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи:

- особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років - зменшення віку передбачено на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Згідно із приміткою до зазначено пункту, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Таким чином, аналіз ст. 55 зазначеного Закону свідчить про те, що обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі абз.4 ч.2ст.55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи є факт постійного проживання та (або) праці такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років до 01 січня 1993 року.

В даному ж випадку, як слідує із матеріалів справи, зокрема із трудової книжки та довідки Адміністрації Ульяновського району № 48 від 14.04.1992, позивач проживав (працював) у зоні гарантованого добровільного відселення на територіях радіоактивного забруднення в період з серпня 1986 по лютий 1991, що становить 4 роки 6 місяців.

При цьому, факт віднесення с. Ульяново до переліку населених пунктів, які відносяться до зони гарантованого добровільного відселення відповідачем не заперечується.

Таким чином, станом на 01.01.1993 позивач постійно проживав в зоні добровільного гарантованого відселення 4 роки 6 місяців (з серпня 1986 по лютий 1991).

З огляду на викладене, позивач має право на зменшення йому пенсійного віку на 2 роки за повних 4 роки проживання в с. Ульяново, яке відносяться до зони гарантованого добровільного відселення.

В той же час, початкова величина зниження пенсійного віку (3 роки) в даному випадку не застосовується, оскільки в суду відсутні відомості щодо проживання ОСОБА_1 з 26.04.1986 по 31.07.1986, натомість є відомості його проживання в зоні гарантованого добровільного відселення з серпня 1986 по лютий 1991.

Відповідач зазначав що довідка № 48 від 14.04.1992 видана без зазначення первинних документів, на підставі яких вона видавалась, а відтак підстав для врахування її для призначення пенсії немає.

Суд критично ставиться до таких посилань відповідача, оскільки відомості які зазначені в даній довідці свідчать про те, що позивач мав право на зарахування спірного періоду до страхового стажу. При цьому неналежний порядок видачі документів з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Відтак, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку що відповідачем не вчинено всі залежні від нього дії та не в повному обсязі з`ясовано всі підстави для призначення позивачу пенсії за віком.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити та виплачувати йому пенсію за віком, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із ч. 3 ст. 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відповідно до ч. 4 с. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Отже, з метою ефективного захисту права позивача на належне пенсійне забезпечення, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково, шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком та прийняти відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За приписами вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, про відсутність підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Розподіл судових витрат здійснюєтсья відповідно до положень ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 41 від 21.11.2019 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , як потерпілому внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення йому пенсії за віком, як потерпілому внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії, та прийняти відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений ним при зверненні до суду судовий збір в розмірі 420,40 (чотириста двадцять гривень сорок копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, ).

Повний текст рішення складено 30.04.2020.

Суддя Віятик Наталія Володимирівна