Справа № 760/7113/18
Суддя: Кушнір С. І.
Дата ухвалення: 2020-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №760/7113/18
Провадження №2-а/760/787/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2020 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Кушнір С.І.

при секретарі - Каліш С.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №7 батальйону №2 полку №1 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Дубовича Петра Вікторовича, Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві, третя особа: Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання незаконною та скасування постанови, визнання дій незаконними та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 16.03.2018 р. звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва із зазначеним адміністративним позовом до інспектора роти №7 батальйону №2 полку №1 УПП у м. Києві ДПП Дубовича П.В., УПП у м. Києві ДПП, в якому просив:

визнати незаконною та скасувати постанову серії ВР № 005823 від 28.01.2018 р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 126 КУпАП відносно позивача, ОСОБА_1 ;

визнати незаконними дії інспектора роти №7 батальйону №2 полку №1 УПП у м. Києві ДПП Дубовича П.В. по притягненню до адміністративної відповідальності позивача, ОСОБА_1 , за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення;

стягнути з Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 7000 гривень.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 16.03.2018 р. зазначену цивільну справу було передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кізюн Л.І.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва Кізюн Л.І. від 28.03.2018 р., позовну заяву ОСОБА_1 до інспектора роти №7 батальйону №2 полку №1 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Дубовича Петра Вікторовича, Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та стягнення моральної шкоди, - залишено без руху.

Надано позивачу строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

02.05.2018 р. до суду від представника позивача Михайличенка О.В. надійшов адміністративний позов до ОСОБА_1 до інспектора роти №7 батальйону №2 полку №1 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Дубовича Петра Вікторовича, Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві, третя особа: Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання незаконною та скасування постанови визнання дій незаконними та стягнення моральної шкоди (в новій редакції), поданий на виконання вимог ухвали суду від 28.03.2018 р. про залишення позовної заяви без руху, у якому позивач просив:

визнати незаконною та скасувати постанову серії ВР № 005823 від 28.01.2018 р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 126 КУпАП відносно позивача, ОСОБА_1 ;

визнати незаконними дії інспектора роти №7 батальйону №2 полку №1 УПП у м. Києві ДПП Дубовича П.В. по притягненню до адміністративної відповідальності позивача, ОСОБА_1 , за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення в розмірі 425 грн.;

стягнути з Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 7000 гривень.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва Кізюн Л.І. від 02.05.2018 р., адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №7 батальйону №2 полку №1 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Дубовича Петра Вікторовича, Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві, третя особа: Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та стягнення моральної шкоди, - передано на розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва за підсудністю.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.07.2018 р., адміністративну справу № 760/7113/18, - прийнято до провадження та відкрито спрощене позовне провадження у справі (без виклику сторін).

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.06.2019 р., передано адміністративну справу №760/7113/18 за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №7 батальйону №2 полку №1 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Дубовича Петра Вікторовича, Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві, третя особа: Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання незаконною та скасування постанови, визнання дій незаконними та стягнення моральної шкоди, за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 13.09.2019 р. зазначену цивільну справу передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І.

Ухвалою суду від 16.09.2019 р., справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №7 батальйону №2 полку №1 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Дубовича Петра Вікторовича, Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві, третя особа: Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання незаконною та скасування постанови, визнання дій незаконними та стягнення моральної шкоди, - прийнято до провадження Солом`янського районного суду м. Києва, продовжено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з адміністративним позовом до інспектора роти №7 батальйону №2 полку №1 УПП у м. Києві ДПП Дубовича П.В., Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві, третя особа: УПП у м. Києві ДПП НП України про визнання незаконною та скасування постанови, визнання дій незаконними та стягнення моральної шкоди, позивач ОСОБА_1 посилається на наступне.

Так, 28.01.2018 р. об 11 год. 23 хв. інспектором роти №7 батальйону №2 полку №1 УПП у м. Києві ДПП Дубовичем П.В. відносно позивача було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР № 005823.

Відповідно до винесеної постанови, позивача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Згідно змісту оскаржуваної постанови, позивач, нібито, керуючи транспортним засобом - автомобілем Chevrolet Lacetti, д.н.з. НОМЕР_1 , в м. Києві по вул. Б. Хмельницького, 2, здійснив стоянку ближче 10 м до пішохідного переходу, позначеного дорожнім знаком 5.35.1, та при перевірці документів не пред`явив посвідчення водія, чим порушив п.п. 2.1 а ПДР України.

Позивач вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП є незаконним, необґрунтованим та недоведеним, а тому оскаржувана постанова є протиправною, незаконною, необґрунтованою та підлягає скасуванню.

Встановлені відповідачем у оскаржуваній постанові обставини, які стали підставою для висновку про порушення ним вимог ПДР України не відповідають дійсності. Інспектором при винесені постанови не було наведено доказів, на яких ґрунтується його висновок про скоєння позивачем адміністративного правопорушення, будь-які пояснення очевидців, які б підтвердили порушення позивачем ПДР, фото-, відеофіксація зазначеного порушення відсутні.

Таким чином, враховуючи, що він правил дорожнього руху не порушував, враховуючи відсутність будь-яких підстав притягнення його до адміністративної відповідальності, позивач звернувся до суду з позовом.

Відповідно до ст. 257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь - яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Положеннями ч. 5 ст. 262 КАС України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь якої зі сторін про інше. За клопотання однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо стягнення грошових сум, які ґрунтуються на рішеннях суб`єкта владних повноважень, щодо яких завершився встановлений цим Кодексом строк оскарження та сума яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

Відповідно до вимог ст. 162 КАС України, відповідачу було встановлено строк в п`ятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву.

13.08.2018 р. до суду від відповідача Головного управління державної казначейської служби України в м. Києві надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача просить в задоволенні позову відмовити.

16.08.2018 р. до суду від представника відповідача до інспектора роти №7 батальйону №2 полку №1 УПП у м. Києві ДПП Дубовича П.В., який також є представник третьої особи УПП у м. Києві ДПП надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача вважає, що вимоги та твердження позивача про те, що дії інспектора поліції є протиправними, а постанова винесена з порушенням вимог чинного законодавства щодо її змісту і процедури складання є безпідставними та необґрунтованими, оскільки інспектор поліції під час складання постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, діяв відповідно до покладених на нього повноважень, а також виконував процедуру притягнення до адміністративної відповідальності, яка передбачена КУпАП, а тому не має підстав для скасування постанови. Крім того, вказує, що інспектором поліції було законно винесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП серії ВР № 005823 від 28.01.2018 р., з дотриманням положень діючого законодавства України. Вина позивача є доведеною повністю, а тому просить відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Позивачем відповіді на відзив до суду подано не було.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР № 005823 від 28.01.2018 р., позивач ОСОБА_1 , 28.01.2018 р. об 11 год. 10 хв., за адресою: м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 2, керуючи транспортним засобом «Chevrolet Lacetti», н.з. НОМЕР_1 , здійснив стоянку ближче 10 м до пішохідного переходу, позначеного дорожнім знаком 5.35.1 та при перевірці документів не пред`явив посвідчення водія, чим порушив п.п. 2.1 (а) Правил дорожнього руху.

Відповідно до вказаної постанови ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

Як передбачено ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

За змістом п. 1-2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19 Конституції України).

Відповідно до ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Як зазначено вище постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності складена поліцейським патрульної поліції, який відповідно до вимог ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення має право розглядати справи про адміністративні порушення та накладати адміністративні стягнення безпосередньо за ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 280 КУпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з п.п. 3, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення адміністративних правопорушень та припиняє їх, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР України його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КпАП України передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка") та тягне за собою накладення штрафу.

Відповідно до п. 2.4 Правил дорожнього руху на вимогу працівника міліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Такими документами, зазначеними в п. 2.1 Правил, є посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, внутрішніх військ МВС, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон). у разі встановлення на транспортних засобах проблискових маячків і (або) спеціальних звукових сигнальних пристроїв - дозвіл, виданий Державтоінспекцією МВС, на маршрутних транспортних засобах - схему маршруту та розклад руху; на великовагових і великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів, - документацію відповідно до вимог спеціальних правил, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій має право знати причину зупинки транспортного засобу посадовою особою державного органу, яка здійснює нагляд за дорожнім рухом, а також прізвище і посаду цієї особи.

Водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу працівників міліції пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно п. 33.5 додатку 1 ПДР, знак 5.35.1 «Пішохідний перехід» застосовується для позначення місць, призначених для організованого переходу пішоходів через проїзну частину. Знак встановлюється праворуч від дороги на ближній межі переходу.

Відповідно до п. 15.9 (г) ПДР, зупинка забороняється на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі.

Згідно п. 15.10 (а) ПДР, стоянка забороняється у місцях, де заборонена зупинка.

Згідно зі ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;

2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;

4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;

5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;

6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;

8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;

9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.

Поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Відповідачем була винесена постанова відносно позивача за ч. 1 ст.126 КУпАП, а саме: водій, керуючи транспортним засобом, «Chevrolet Lacetti», н.з. НОМЕР_1 , здійснив стоянку ближче 10 м до пішохідного переходу, позначеного дорожнім знаком 5.35.1 та при перевірці документів не пред`явив посвідчення водія, чим порушив п.п. 2.1 (а) Правил дорожнього руху.

П. 1.3 ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги ПДР.

У п. 1.5 ПДР, вказано, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Згідно з ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.ст. 75, 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Позивачем заперечується факт порушення ним Правил дорожнього руху України, відповідальність за які передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Так, позивач вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП є незаконним, необґрунтованим та недоведеним, оскільки він Правил дорожнього руху не порушував, а тому оскаржувана постанова є протиправною, незаконною, необґрунтованою та підлягає скасуванню.

Так, позивач, оскаржуючи постанову серії ВР № 005823 від 28.01.2018 р. про притягнення його до адміністративної відповідальності посилається на те, що він не був водієм транспортного засобу, ним не керував, а лише знаходився в припаркованому автомобілі на місці водія, тобто був пасажиром, а тому не зобов`язаний пред`являти інспектору поліції посвідчення водія. Особа, яка здійснювала керування автомобілем в той день, був гр. ОСОБА_2 Пасажир не є суб`єктом правопорушення, визначеного ч. 1 ст. 126 КУпАП, оскільки відповідно до змісту цієї статті, суб`єктом цього правопорушення може виступати виключно водій транспортного засобу. Таким чином, в його діях не має складу правопорушення, визначеного ч. 1 ст. 126 КУпАП, а тому застосування санкції за ч. 1 ст. 126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 425 грн., є незаконним.

На підтвердження своїх позовних вимог позивачем надано суду диск з відеозаписом розмови позивача з поліцейським.

Відповідно положень ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення (зі змінами), доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Суть позовних вимог зводиться до того, що позивач ОСОБА_1 не був водієм транспортного засобу, з приводу чого суд зазначає наступне.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 16.03.2018 р. у справі №761/5327/18, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 600 неоподатковуваних доходів громадян,що становить 10200 грн. 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Вказаною постановою суду, яка набрала законної сили, встановлено, що ОСОБА_1 , 28.01.2018 р. об 11 год. 10 хв., керував транспортним засобом марки «Chevrolet Lacetti», н.з. НОМЕР_1 , в стані наркотичного сп`яніння, чим порушив п. 2.9 (а) ПДР.

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 25.06.2018 р., постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16.03.2018 р., якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишено без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Зважаючи на те, що події, які встановлені постановою суду від 16.03.2018 р., якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відбувались в однаковий період часу та однаковою адресою, у суду є достатньо підстав вважати, що позивач ОСОБА_1 був за кермом автомобіля «Chevrolet Lacetti», н.з. НОМЕР_1 , перебував на водійському сидінні, тобто був водієм, як це було встановлено постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16.03.2018 р. (справа №761/5327/18), якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Поясненням позивача стосовно того, що він не керував транспортним засобом, а перебував в якості пасажира, суд дає критичну оцінку і розцінює їх як намагання уникнути відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення. Оскільки такі пояснення не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (частина перша статті 9 КУпАП).

Таким чином, наявними в матеріалах справи доказами, підтверджується факт порушення позивачем ПДР України, обставини вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Суд звертає увагу на те, що позивачем не додано посвідчення водія відповідної категорії й до матеріалів позовної заяви.

При цьому, суд не бере до уваги також відеозапис, наданий позивачем, оскільки на ньому зафіксовано лише розмову позивача з поліцейськими, що не є належним доказом у справі.

Відповідно до ст. 222 КУпАП до компетенції органів Національної поліції відноситься розгляд справ про адміністративні правопорушення, в тому числі передбаченої ст. 126 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції , які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Згідно ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2 розділу ІІІ Інструкції «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені в тому числі ст.126 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином, здійснюючи розгляд справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови на місці вчинення правопорушення, інспектор поліції діяв в межах повноважень та відповідно до вимог ст. 258 КУпАП.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху (ПДР), затверджені постановою КМ України від 10 жовтня 2001 року №1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтями 245-246 КУпАП України встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її з точною відповідністю з законом.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У ній повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказано мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.

Положення ст. 7 КАС України передбачає, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Позиція сторін має бути визначеною юридично і доведеною безспірними доказами, якими в даній справі є конкретні документи та матеріали.

Разом з цим, на думку суду, позиція позивача у даній справі не є доведеною.

Підготовка та розгляд справи про адміністративне правопорушення у відповідності до ст. 276 КУпАП здійснена інспектором за місцем його перебування та виконання ним посадових обов`язків, який в даному випадку був уповноважений розглядати вказану адміністративну справу на місці здійснення адміністративного правопорушення, а не за місцем перебування УПП у м. Києві ДПП.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в діяннях позивача, зазначених в постанові про накладення адміністративного стягнення серії ВР № 005823 від 28.01.2018 р., вбачається порушення ним п. 2.1 (а) ПДР України та склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, за що на нього було накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн.

Оскаржувана постанова складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам закону, вимогам ст.ст. 283-284 КУпАП, адміністративне стягнення накладено в межах санкції ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Суд вважає, що інспектор УПП в м. Києві ДПП при винесенні оскаржуваної постанови діяв в межах своєї компетенції та відповідно діючого законодавства, а постанова по справі про адміністративне правопорушення серії ВР № 005823 від 28.01.2018 р. винесена інспектором патрульної поліції на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені діючим законодавством України.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 7, ч. 1 ст. 126, 251, 268, 283-284, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 2, 8, 9, 72-78, 205, 241-246, 250, 286, 292, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора роти №7 батальйону №2 полку №1 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Дубовича Петра Вікторовича, Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві, третя особа: Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання незаконною та скасування постанови, визнання дій незаконними та стягнення моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду через районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кушнір С.І.