Справа № 640/17225/19
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2020-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2020 року м. Київ № 640/17225/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шулежка В.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «СВІТ ПЛЮС» до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування акту камеральної перевірки, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «СВІТ ПЛЮС» (далі - позивач, ТОВ «СВІТ ПЛЮС») з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач, ГУ ДФС у м. Києві), в якому просить:

визнати протиправним та скасувати акт камеральної перевірки №129/26-15-12-09-19/34353218 від 31.05.2019;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №9 від 17.07.2019, винесене ГУ ДФС у м. Києві.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що вважає акт та податкове повідомлення-рішення такими, що ґрунтуються не на дійсних обставинах справи, є протиправними та підлягають скасуванню. Щодо сплати податку на землю позивач стверджує, що він є орендарем цілісного майнового комплексу, розташованого за адресою: м . Київ, вул. Молодогвардійська, 32 на підставі договору оренди, при цьому земельна ділянка, на якій розташований комплекс, йому не передавалася ні у власність, ні у користування. У позивача відсутні будь-які правовстановлюючі документи на земельну ділянку, а тому, на думку позивача, він не може бути платником податку на землю, у зв`язку з чим нарахування податкових зобов`язань згідно оскаржуваного рішення є безпідставними.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.10.2019 відкрито провадження у адміністративній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Здійснивши підготовку справи до судового розгляду ухвалою суду від 12.11.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

В обґрунтування своєї позиції представник відповідача зазначив, що за результатами камеральної перевірки встановлено, що згідно поданих позивачем уточнюючих податкових декларацій з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) сума коригування податкового зобов`язання за 2019 рік з земельного податку з юридичних осіб TOB «СВІТ ПЛЮС» визначена без врахування суми нарахованого податку на 2019 рік за даними раніше поданої звітної декларації, що призвело до заниження суми вказаного податку за період січень-квітень 2019 року. Відповідач вважає, що позивач повинен сплачувати податок у незалежності від факту реєстрації прав на земельну ділянку, а тому вважає спірне податкове повідомлення-рішення правомірним та прийнятим у відповідності до вимог чинного законодавства.

На підставі частини дев`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, за відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, суд дійшов висновку про розгляд справи у письмовому провадженні.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ГУ ДФС у м. Києві на підставі підпункту 19-1.1.2 пункту 19-1.1 статті 19-1, підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 та пункту 75.1 статті 75, згідно порядку встановленого статтею 76 Податкового кодексу України проведено камеральну перевірку уточнюючих податкових декларацій з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2019 рік TOB «СВІТ ПЛЮС», за результатами якої було складено акт від 31.05.2019 № 129/26-15-12-09-19/34353218.

Як вбачається з акту перевірки, TOB «СВІТ ПЛЮС» засобами електронного зв`язку подані уточнюючі податкові декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) № від 03.05.2019, № від 03.05.2019 та № від 03.05.2019.

Камеральною перевіркою встановлено, що сума коригування податкового зобов`язання за 2019 рік з земельного податку з юридичних осіб (КБК 18010500) зазначена в уточнюючих податкових деклараціях з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) реєстраційний номер від 03.05.2019 і реєстраційний номер від 03.05.2019, визначена TOB «СВІТ ПЛЮС» без врахування суми нарахованого податку на 2019 рік за даними раніше поданої звітної декларації реєстраційний номер від 20.02.2019. Вказане порушення порядку складання уточнюючих розрахунків призвело до визначення податкового зобов`язання із земельного податку з юридичних осіб (КБК 18010500) за січень, лютий, березень і квітень 2019 року як від`ємне значення податку на загальну суму 6 095 106,48 грн.

На підставі вказаних висновків, відповідно до пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України, ГУ ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 17.07.2019 №9, яким збільшено суму грошового зобов`язання із земельного податку з юридичних осіб у розмірі 6 095 106,48 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 3 047 553,24 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Відповідно до підпункту 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Згідно з пунктом 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні. (підпункт 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України)

Отже, обов`язок сплачувати земельний податок виникає у власників землі та землекористувачів з дати виникнення права власності на земельну ділянку або права користування земельною ділянкою.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 Земельного кодексу України).

Згідно з частиною другою статті 120 Земельного кодексу України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Аналогічним чином перехід права власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, унормовують положення статті 377 ЦК України.

Отже вказаними нормами встановлено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені.

Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо протиправності податкового повідомлення-рішення позивач зазначив про те, що не може виступати платником земельного податку в даних правовідносинах, оскільки у нього відсутній діючий договір оренди земельної ділянки та він не є ні власником, ні користувачем вказаної земельної ділянки.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.05.2008 між Солом`янською районною в м. Києві державною адміністрацією (Орендодавець) та ТОВ «СВІТ ПЛЮС» (Орендар) укладено договір оренди цілісного майнового комплексу плодоовочевої бази Комунального підприємства «Світ» Солом`янського району м. Києва (далі - Підприємство), за умовами якого Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування Підприємство, розташоване за адресою: м. Київ, вул. Молодогвардійська, 32.

Умовами пункту 2 цього Договору визначено, що Орендар вступає у строкове платне користування підприємством на термін, указаний у Договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього Договору та акту приймання-передачі Підприємства. Передача Підприємства в оренду не тягне за собою виникнення у Орендаря права власності на це майно. Власником Підприємства залишається територіальна громада Солом`янського району м. Києва, а Орендар користується ним протягом строку оренди.

Згідно з пунктом 3.1 Договору, орендна плата за користування майном визначається згідно з Методикою розрахунку та порядком використання орендної плати за користування майном, що належить до комунальної власності територіальної громади Солом`янського району м. Києва, затвердженої рішенням Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 20.12.2006 №101.

Між тим, згідно з пунктом 1.4 Договору визначено, що цей договір є підставою для виникнення у разі приватизації підприємства пріоритетних прав ТОВ «СВІТ ПЛЮС» на довгострокову оренду земельної ділянки, на якій розміщене Підприємство, з наступним викупом цієї ділянки відповідно до законодавства.

В подальшому, між позивачем (Орендар) та Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) (Орендодавець) укладено договір оренди цілісного майнового комплексу (в новій редакції) №2913 (цмк) від 30.01.2019.

За умовами цього Договору також передбачено передача вказаного Об`єкта Орендарю у строкове платне користування підприємством на термін, указаний в Договорі. Передача Об`єкта в оренду не тягне за собою виникнення у Орендаря права власності на цей Об`єкт. Власником Об`єкта залишається територіальна громада м. Києва, а Орендар користується ним протягом строку оренди. Орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади м. Києва, яке передається в оренду затвердженої рішенням Київської міської ради від 21.04.2015 №415/1280 та згідно з розрахунком орендної плати.

Згідно з пунктами 288.1, 288.2, 288.3, 288.4 статті 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Платником орендної плати є орендар земельної ділянки.

Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Відповідно до вимог статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Пунктом 287.6 статті 287 Податкового кодексу України передбачено, що при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

Як уже зазначалось у розумінні Податкового кодексу України, земельним податком визнається обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (пп.14.1.72); землекористувачами можуть бути юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди (пп.14.1.73).

Правовий аналіз зазначених вище норм в контексті спірних правовідносин дає змогу дійти висновку про те, що платником земельного податку є особа, яка володіє відповідним речовим правом на земельну ділянку (правом власності або правом користування), відповідно з моменту набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (нежитлового приміщення), обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку, на якій розміщений такий об`єкт, покладається на особу, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду.

Судом встановлено, що позивачу збільшено податкове зобов`язання із земельного податку за 2019 рік, як орендарю об`єкта нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці, яка не належить йому ні на праві власності, ні на праві користування та не передана в оренду.

Особливості регулювання відносин в сфері земельного права, в тому числі підстави для набуття земельних ділянок у власність та користування, визначені Земельним кодексом України

Відповідно до статей 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Статтею 202 Земельного кодексу України передбачено, що державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом. При цьому земельна ділянка має бути індивідуально визначеним об`єктом нерухомого майна, якому властиві такі характеристики, як площа, межі, ідентифікатор у Державному земельному кадастрі тощо.

Водночас, згідно з частиною 10 статті 79-1 Земельного кодексу України державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

З огляду на зазначене, особу, яка володіє нерухомим майном, що розташоване на земельній ділянці, права на яку для такої особи не оформлені, не можна вважати платником земельного податку в розумінні статті 269 Податкового кодексу України до моменту виникнення відповідних прав такої особи на цю земельну ділянку відповідно до запису, сформованого у Державному земельному кадастрі у порядку, визначеному законом. До такого моменту зазначена особа відповідно до вимог Податкового кодексу України не повинна сплачувати земельний податок.

Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц, право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені і яка не була відведена в оренду попередньому власнику.

Разом з тим, контролюючим органом до матеріалів справи не надано, а судом не встановлено наявності доказів, що підтверджують реєстрацію права власності/користування земельною ділянкою, за якою відносно позивача прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про необґрунтованість та протиправність спірного податкового повідомлення-рішення, що є підставою для його скасування.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування акту камеральної перевірки №129/26-15-12-09-19/34353218 від 31.05.2019, суд зазначає акт є носієм доказової інформації, яка в подальшому має використовуватися контролюючим органом для прийняття рішення щодо визначення платникові податків податкових зобов`язань. Тому акт перевірки не є рішенням органу владних повноважень, оскільки є службовим документом, що підтверджує факт проведення перевірки і є носієм доказової інформації про виявлені порушення, а відтак акт та висновки, які в ньому містяться, самі по собі не породжують для платника податків настання будь - яких юридичних наслідків та не впливають на його права, обов`язки та законні інтереси.

З огляду на викладене, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, оскільки не матиме правовим наслідком відновлення прав позивача.

Згідно із частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно, беручи до уваги положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно частини першої цієї статті при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 72-77, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «СВІТ ПЛЮС» (03151, м. Київ, вул. Молодогвардійська, 32, ) задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 17.07.2019 №9.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «СВІТ ПЛЮС» (03151, м. Київ, вул. Молодогвардійська, 32, ) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 19210,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС в м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19, ).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295-297 КАС України з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Суддя В.П. Шулежко