Справа № 520/2577/2020
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2020-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2020 р. № 520/2577/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тітова О.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- скасувати рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 , викладене у вигляді витягу з протоколу № 3 від 17.02.2020 року засідання Комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу ветерана військової служби та вдови ветерана військової служби особам, які не є пенсіонерами МО України та встановлення статусу члена сім`ї померлого військовослужбовця в період проходження військової служби, про відому ОСОБА_1 у встановленні статусу члена сім`ї військовослужбовця, який помер (загинув) під час проходження військової служби;

- скасувати рішення Харківського обласного військового комісаріату, викладене у вигляді витягу з протоколу № 3 від 17.02.2020 року засідання Комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу ветерана військової служби та вдови ветерана військової служби особам, які не є пенсіонерами МО України та встановлення статусу члена сім`ї померлого військовослужбовця в період проходження військової служби, про відому ОСОБА_2 у встановленні статусу члена сім`ї військовослужбовця, який помер (загинув) під час проходження військової служби;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 встановити ОСОБА_1 статус "член сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісті під час проходження військової служби" та видати відповідне посвідчення;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 встановити ОСОБА_2 статус "член сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісті під час проходження військової служби" та видати відповідне посвідчення.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що рішенням Харківського обласного військового комісаріату, викладене у вигляді витягу з протоколу №3 від 17.02.2020 засідання Комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу ветерана військової служби та вдови ветерана військової служби особам, які не є пенсіонерами МО України та встановлення статусу члена сім`ї померлого військовослужбовця в період проходження військової служби, про відому ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у встановленні статусу члена сім`ї військовослужбовця, який помер (загинув) під час проходження військової служби, відповідно до п. 2 ст. 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Підставою для прийняття такого рішення є акт проведення службового розслідування по факту загибелі солдата ОСОБА_3 військової частини п/п НОМЕР_1 від 01.07.2015 року, в якому визначено, що загибель солдата ОСОБА_3 не пов`язана з вчиненням злочину чи адміністративного правопорушення, але є наслідком вчинення дій у стані алкогольного сп`яніння. Позивачі вважають спірне рішення №3 від 17.02.2020 протиправними та таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 28.02.2020 відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Представником відповідача 10.03.2020 надано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та зазначив, що рішення №3 від 17.02.2020 прийнято Харківським обласним військовим комісаріатом на підставі акту службового розслідування від 02.07.2015 проведеного у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , яким встановлено факт загибелі солдата ОСОБА_3 , яке не пов`язане з вчиненням злочину чи адміністративного правопорушення, але є наслідком вчинення дій у стані алкогольного сп`яніння, тому позивачі не мають права на отримання статусу ветерана військової служби та вдови ветерана військової служби особам, які не є пенсіонерами МО України та встановлення статусу члена сім`ї померлого військовослужбовця в період проходження військової служби.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно зі статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи встановлено, що позивачі є батьками померлого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження.

Згідно довідки Військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 24.07.2015 №5937 , що дійсно в період з 02.05.2015 по 25.06.2015 ОСОБА_3 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції в м. Мар`їнка Донецької області.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 .

Рішенням Харківського обласного військового комісаріату, викладеним у вигляді витягу з протоколу № 1 від 12.01.2017 засідання Комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу ветерана військової служби та вдови ветерана військової служби особам, які не є пенсіонерами МО України та встановлення статусу члена сім`ї померлого військовослужбовця в період проходження військової служби, яким відмолено ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у встановленні статусу члена сім`ї військовослужбовця, який помер (загинув) під час проходження військової служби, відповідно до п. 2 ст. 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", на підставі акту проведення службового розслідування по факту загибелі солдата ОСОБА_3 військової частини п/п НОМЕР_1 від 01.07.2015 року, в якому визначено, що загибель солдата ОСОБА_3 не пов`язана з вчиненням злочину чи адміністративного правопорушення, але є наслідком вчинення дій у стані алкогольного сп`яніння.

Рішенням Комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу ветерана військової служби та вдови ветерана військової служби особам, які не є пенсіонерами МО України та встановлення статусу члена сім`ї померлого військовослужбовця в період проходження військової служби від 12.04.2019 №3, після надання додаткових документів, а саме постанови старшого слідчого СВ Марійського ВП Волноваського ВП ГУНП в Донецькій області про закриття кримінального провадження, позивачам повторно відмовлено у встановленні статусу члена сім`ї військовослужбовців які загинули (померли) під час проходження військової служби, в зв`язку з тим, що постанова не спростовує акту проведення службового розслідування від 01.07.2015 щодо встановлення факту загибелі солдата ОСОБА_3 внаслідок вчинення дій у стані сп`яніння.

Не погодившись з рішеннями ІНФОРМАЦІЯ_1 №1 від 12.01.2017 та №3 від 12.04.2019, позивачі звернулись до суду за захистом своїх прав.

09.08.2019 Харківським окружним адміністративним судом винесено рішення у адміністративній справі №520/4899/19 за позовом гр. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Харківського обласного військового комісаріату, відповідно до якого позивачам було відмовлено у задоволенні позову.

На вказане рішення суду першої інстанції позивачами було подано апеляційну скаргу.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2019 у справі №520/4899/19 було частково задоволено апеляційну скаргу, та:

- скасовано п. 4 та п.5 протокольного рішення № 1 від 12.01.2017 засідання Комісії для розгляду пи тань, пов`язаних із встановленням статусу ветерана військової служби та вдови ветерана військової служби особам, які не є пенсіонерами МО України та встановлення статусу члена сім. ї померлого війсь ковослужбовця в період проходження військової служби;

- скасовано п. 2 та п. З протокольного рішення № 3 від 12.04.2019 засідання Комісії для розгляду пи тань, пов`язаних із встановленням, статусу ветерана військової служби та вдови ветерана військової служби особам, які не є пенсіонерами МО України та встановлення статусу члена сім ї померлого війсь ковослужбовця в період проходження військової служби;

- зобов`язано Харківський обласний військовий комісаріат повторно розглянути заяви позивачів від 20.03.2019 про отримання статусу члена сім`ї померлого військовослужбовця в період проходження війсь кової служби.

На виконання Постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2019 року по справі №520/4899/19 Комісією для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу ветерана військової служ би та вдови ветерана військової служби особам, які не є пенсіонерами МО України та встановлення статусу члена сім`ї померлого військовослужбовця в період проходження військової служби, з урахуванням висно вків суду, було повторно розглянуто заяви позивачів від 20.03.2019 року, долучені документи, позивачам було відмовлено у задоволенні їх заяв від 20.03.2019 року у зв`язку з тією обставиною, що відповідно до Акту проведення службового розслідування від 02.07.2015 року проведеного у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 : вважати солдата ОСОБА_3 таким, що загинув під час проходження військо вої служби в зоні проведення антитерористичної операції, але не пов`язана з виконанням військового обов`язку 25.06.2015 року внаслідок необережності та у стані алкогольного сп`яніння.

Вказане рішення оформлено та занесено до протоколів засідання Комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу ветерана військової служби та вдови ветерана військової служби осо бам, які не є пенсіонерами МО України та встановленням статусу члена сім`ї померлого військовослужбов ця в період проходження військової служби від 17.02.2020 року № 3 пункт 1, 2, що наданий до суду у формі витягу.

Не погодившись з рішеннями Харківського обласного військового комісаріату у вигляді витягу з протоколу №3 від 17.02.2020, позивачі звернулись до суду за захистом своїх прав.

Суд враховує, що відповідно до статті 1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року №3551-XII (далі - Закон №3551-XII, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) Закон спрямований на захист ветеранів війни шляхом: створення належних умов для підтримання здоров`я та активного довголіття; організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів; виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни; надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров`я.

Абзацом першим пункту 1 частини 1 статті 10 Закону №3551-XII встановлено, що чинність цього Закону поширюється на сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

Відповідно до абзацу 9 пункту 1 частини 1 статті 10 Закону №3551-XII порядок надання статусу особи, на яку поширюється чинність цього Закону, особам, зазначеним в абзацах п`ятому - восьмому цього пункту, визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з абзацом 16 пункту 1 частини 1 статті 10 Закону №3551-XII до членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать: утриманці загиблого або того, хто пропав безвісти, яким у зв`язку з цим виплачується пенсія; батьки; один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; діти, які мають свої сім`ї, але стали особами з інвалідністю до досягнення повноліття; діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти.

Відповідно до пункту 4 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранам війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 №302 (далі - Положення №302), особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (стаття 10 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом "Посвідчення члена сім`ї загиблого". Нагрудний знак зазначеним особам не видається.

Абзацом 2 пункту 7 Положення №302 визначено, що "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни", "Посвідчення учасника війни" і відповідні нагрудні знаки, "Посвідчення члена сім`ї загиблого" видаються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за місцем реєстрації громадянина.

Разом з тим, відповідно до п.2 ч.3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" дія цього Закону не поширюється на членів сімей військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які загинули чи померли під час проходження військової служби (зборів), проходження служби у резерві внаслідок вчинення ними злочину чи адміністративного правопорушення, або якщо загибель (смерть) військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста сталася внаслідок вчинення ними дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння, чи є наслідком навмисного заподіяння собі військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом тілесного ушкодження.

Отже, підставою для отримання посвідчення відповідно до зазначеного вище Закону є причинний зв`язок смерті з пораненням, контузією чи каліцтвом, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків).

За обставинами справи під час прийняття оскаржуваного рішення досліджувались: акт проведення службового розслідування по факту загибелі солдата ОСОБА_3 , затвердженого командиром військової частини пп НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_5 від 02.07.2015; висновок експерта №129 від 25.06.2015 судово-медичної експертизи трупа громадянина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; витяг з наказу №151 від 20.07.2015 Міністерства оборони України командира військової частини польової пошти НОМЕР_1 (по стройовій частині), постанова про закриття кримінального провадження від 28.02.2018 та додаткові документи, надані на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2019 у справі №520/4899/19.

За змістом наказу №151 від 20.07.2015 Міністерства оборони України командира військової частини польової пошти НОМЕР_1 (по стройовій частині) ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , та його смерть, не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, оскільки наступила від набряку головного мозку, отриманої внаслідок необережності та у стані алкогольного сп`яніння.

Зі змісту висновку експерта №129 судово-медичної експертизи від 25.06.2015 відносно ОСОБА_3 від речовин мозку сторонніх запахів не відчувається; під час розтину черевної порожнини сторонніх запахів не відчувається. Кров та шлунок зі складовими, що вилучені для токсикологічного дослідження, утилізовано у зв`язку з відсутністю умов зберігання та транспортування біоречовин.

Відповідно до акту проведення службового розслідування по факту загибелі солдата ОСОБА_3 , затвердженого командиром військової частини пп НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_5 від 02.07.2015, за результатами проведеного розслідування запропоновано, зокрема, вважати солдата ОСОБА_3 таким, що загинув під час проходження військової служби в зоні проведення антитерористичної операції, але не пов`язано з виконанням військового обов`язку 25.06.2015 внаслідок необережності та у стані алкогольного сп`яніння.

У поясненнях, що відображені у зазначеному акті, солдату ОСОБА_6 здалося, що ОСОБА_3 знаходився у нетверезому стані.

При цьому, в своїх поясненнях молодший сержант ОСОБА_7 , з яким разом солдат ОСОБА_6 знаходився в одному приміщенні, не вказав про перебування ОСОБА_3 в стані алкогольного сп`яніння.

Суд, вважає що дані свідчення не є належними та достатніми доказами для встановлення причинно-наслідкового зв`язку смерті ОСОБА_3 , оскільки достовірними та належними доказами стану алкогольного сп`яніння за даних обставин є висновки токсилогічного дослідження крові та шлунку зі складовими, проте такі не були проведені за відсутності умов зберігання та транспортування біоматеріалу, а сам висновок експерта №129 судово-медичної експертизи від 25.06.2015 не містить таких заключень.

Отже, в силу ОСОБА_3 помер під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), не внаслідок: вчинення ним злочину чи адміністративного правопорушення; вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння чи навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В порушення наведених норм відповідачем не було надано жодних доказів щодо того, що смерть ОСОБА_3 настала у зв`язку з перебуванням ним у стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, розглядаючи наведені відповідачем аргументи, суд виходить з того, що всі доводи Харківського ОВК, викладені в оскаржуваному рішенні та відзиві, відповідають змісту скасованим: п. 4 та п.5 протокольного рішення №1 від 12.01.2017; п. 2 та п. З протокольного рішення № 3 від 12.04.2019 відповідача, які були ретельно перевірені та проаналізовані Другим апеляційним адміністративним судом у справі №520/4899/19, та їм надана належна правова оцінка. Всупереч висновкам суду відповідач повторно використав аналогічні доводи в оскаржуваному рішенні.

З огляду на це, суд дійшов висновку, що рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 , викладене у вигляді витягу з протоколу № 3 від 17.02.2020 року відносно позивачів, не відповідає наведеним критеріям, оскільки прийняте не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; без використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Стосовно частини позовних вимог про зобов`язання відповідача встановити позивачам статус "члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісті під час проходження військової служби" та видати відповідне посвідчення, то суд зазначає наступне.

Суд дійшов висновку, що відмова Харківського обласного військового комісаріату у встановленні статусу "член сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісті під час проходження військової служби" є протиправною, оскільки не підтверджена жодними доказами та ґрунтується виключно на припущеннях.

Суд наголошує, що інших обставин, які б позбавляли можливості встановити статус позивачам "член сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісті під час проходження військової служби", крім посилання на те, що ОСОБА_3 загинув під час проходження військової служби в зоні проведення антитерористичної операції, внаслідок необережності та у стані алкогольного сп`яніння, відповідачем не наведено.

Згідно позиції Верховного Суду, яка сформована у постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 361/7567/15-а, від 07 березня 2018 року у справі № 569/15527/16-а, від 20 березня 2018 року у справі № 461/2579/17, від 20 березня 2018 року у справі № 820/4554/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 569/16681/16-а та від 12 квітня 2018 року справа № 826/8803/15, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Отже, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

Суд наголошує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Отже, суд повинен відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України", "Рябих проти Росії", "Нєлюбін проти Росії"), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

З огляду на те, що у ході судового розгляду було визнано протиправною відмову у встановленні статусу позивачам "член сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісті під час проходження військової служби" та видачі відповідного посвідчення, а інших підстав для відмови не вбачається, то суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивачів у обраний ними спосіб судового захисту, який є належним та дієвим в межах спірних правовідносин.

Така позиція суду ґрунтується на позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 28 листопада 2019 року у справі № 2340/3933/18.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів та системного аналізу положень законодавства України, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до статті 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 257, 258, 262, 246, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Скасувати рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 , викладене у вигляді витягу з протоколу № 3 від 17.02.2020 року засідання Комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу ветерана військової служби та вдови ветерана військової служби особам, які не є пенсіонерами МО України та встановлення статусу члена сім`ї померлого військовослужбовця в період проходження військової служби, про відому ОСОБА_1 у встановленні статусу члена сім`ї військовослужбовця, який помер (загинув) під час проходження військової служби.

Скасувати рішення Харківського обласного військового комісаріату, викладене у вигляді витягу з протоколу № 3 від 17.02.2020 року засідання Комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу ветерана військової служби та вдови ветерана військової служби особам, які не є пенсіонерами МО України та встановлення статусу члена сім`ї померлого військовослужбовця в період проходження військової служби, про відому ОСОБА_2 у встановленні статусу члена сім`ї військовослужбовця, який помер (загинув) під час проходження військової служби.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 встановити ОСОБА_1 статус "член сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісті під час проходження військової служби" та видати відповідне посвідчення.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 встановити ОСОБА_2 статус "член сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісті під час проходження військової служби" та видати відповідне посвідчення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати в вигляді судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в вигляді судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Тітов