Справа № 520/11118/19
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2020-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2020 р. Справа № 520/11118/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2019 року (головуючий суддя І інстанції: Старосєльцева О.В.) по справі № 520/11118/19

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не виплати відповідно до п.1 наказу начальника 118 військового представництва Міністерства оборони України від 31.01.2019 № 7 премії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 премію відповідно до п.1 наказу начальника 118 військового представництва Міністерства оборони України від 31.01.2019 №7.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2019 позов задоволено.

ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі відповідач), не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправомірного висновку.

Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що командуванням 118 військового представництва прийнято рішення про преміювання у розмірі місячного грошового забезпечення безпідставно. Крім того, судом першої інстанції не враховано факту відсутності коштів на вказані виплати, які виділяються окремо з Командування сухопутних військ ЗС України.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що майор ОСОБА_1 , проходить військову службу у 118 військовому представництві Міністерства оборони України на посаді помічника провідного інженера, що підтверджується довідкою від 10.10.2019 № 118/50 (а.с. 14).

118 військове представництво Міністерства оборони України має правовий статус - без права юридичної особи, є відокремленим підрозділом (представництвом) Управління військових представництв Міністерства оборони України та безпосередньо виконує його окремі доручення.

Згідно визначеної структури Управління військових представництв Міністерства оборони України перебуває у структурі апарату Міністерства оборони України, відповідно 118 військове представництво Міністерства оборони України перебуває безпосередньо у структурі апарату Міністерства оборони України та виконує його доручення.

У структурі 118 військового представництва Міністерства оборони України відсутній відділ фінансового забезпечення. За розпорядженням начальника Генерального Штабу Збройних Сил України 118 військового представництва Міністерства оборони України встановлено на грошове забезпечення до відділу фінансового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Фінансові правовідносини між 118 військовим представництвом Міністерства оборони України та Харківським обласним військовим комісаріатом врегульовані Інструкцією про тимчасовий порядок фінансового планування, фінансування, витрачання та використання коштів за кошторисом Міністерства оборони України від 20.06.2000 року, викладеної в Збірнику вказівок № 9 Головного фінансового управління Міністерства оборони України.

Відповідно Інструкції на начальника 118 ВП МО України покладено обов`язок встановлювати вид та розмір передбачених видів грошового забезпечення підпорядкованим йому військовослужбовцям, а на відділ фінансового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 - проводити виплату на підставі зазначених наказів начальника 118 військового представництва Міністерства оборони України.

27.12.2018 Міністром оборони України видано окреме доручення №2704/з/420, яким за підсумками 2018 року відповідно до ст. 15, 23, 27 Дисциплінарного статуту ЗС України та ст. 51 Бюджетного кодексу України дозволено заохотити одноразово премією військовослужбовців:

- в грудні 2018 року апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення;

- у січні 2019 року - установ, які виконують окремі доручення апарату Міністерства оборони та Генерального штабу в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення за грудень 2018 року (додаток № 7).

На виконання окремого доручення від 27.12.2018 № 2704/з/420 начальником 118 військового представництва Міністерства оборони України 25.01.2019 на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 направлений лист № 54 від 25.01.2019 про планування відповідних видатків згідно розрахунку (а.с. 18).

31.01.2019 начальником 118 військового представництва Міністерства оборони України видано наказ № 7, яким визначено виплатити премію військовослужбовцям 118 військового представництва Міністерства оборони України за підсумками 2018 року в розмірах їх місячного грошового забезпечення у грудні 2018 року, зокрема, позивачу, помічнику провідного інженера майору ОСОБА_1 та 05.02.2019 його направлено на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 для реалізації (а.с. 19 - 21).

На адресу 118 військового представництва Міністерства оборони України від Харківського обласного військового комісаріату надійшли листи від 29.01.2019 №108/ВФЗ та від 22.04.2019 №408/ВФЗ, в яких військовий комісар посилається на виникнення спірних питань з приводу реалізації (виконання) наказу начальника 118 військового представництва Міністерства оборони України від 31.01.2019 № 7 (а.с. 22, 23).

05.06.2019 на адресу Харківського обласного військового комісаріату керівництвом 118 військового представництва МОУ направлений запит про надання інформації про існуючу заборгованість по грошовому забезпеченню військовослужбовців представництва, враховуючи не виплачену особовому складу представництва премію за підсумками 2018 згідно наказу начальника 118 військового представництва Міністерства оборони України від 31.01.2019 № 7 про преміювання особового складу представництва за підсумками 2018 (а.с. 24).

13.06.2019 на адресу 118 військового представництва Міністерства оборони України від Харківського обласного військового комісаріату надійшов лист від 10.06.2019 №600/ВФЗ про відсутність фінансової заборгованості перед особовим складом 118 військового представництва Міністерства оборони України (а.с. 25).

Також рапортом від 08.10.2019 позивач просив військового комісара видати довідку встановленого зразка про розмір грошового забезпечення за грудень 2018 року (а.с. 26).

На вказаний рапорт позивача відповіді від військового комісара ХОВК він не отримав.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу премії відповідно до п.1 наказу начальника 118 ВП МО України від 31.01.2019 № 7 позивач звернувся до суду з даним позовом про оскарження такої бездіяльності ХОВК, зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу вказану премію.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв не правомірно.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі по тексту - Закон № 2011), який встановлює єдину систему соціального захисту військовослужбовців, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначено Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженою наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 року № 260 (далі - Інструкція №260).

Відповідно до п. 1.2 Інструкції № 260, грошове забезпечення військовослужбовців визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з п. 31.1 Інструкції № 260, командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право преміювати осіб офіцерського складу, осіб рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, за їх особистий внесок у загальні результати служби. Командир військової частини має право позбавляти військовослужбовців премії повністю або частково.

Відповідно до п. 31.7 Інструкції № 260, рішення про виплату премії, зменшення її розміру або позбавлення в повному розмірі оформлюється наказом командира військової частини на підставі поданих за командою в кінці місяця клопотань безпосередніх командирів (начальників) про виплату (позбавлення повністю або частково) премії підлеглим військовослужбовцям. У рапортах з клопотанням про позбавлення премії (повністю або частково) зазначаються конкретні причини, які стали підставою для цього.

Згідно з ч. 1 ст. 51 Бюджетного кодексу України, керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських, співробітників Служби судової охорони та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Відповідно до п. 15 Закону України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" до військовослужбовців застосовуються такі заохочення: а) схвалення; б) подяка; в) додаткове звільнення з розташування військової частини або корабля на берег поза чергою (для військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); г) повідомлення батькам або колективу за місцем роботи чи навчання військовослужбовця до призову (вступу) на військову службу про зразкове виконання ним військового обов`язку та отримані заохочення; ґ) додаткова відпустка строком до 5 діб (для військовослужбовців строкової військової служби); д) грамота; е) цінний подарунок; є) грошова премія; ж) занесення прізвища військовослужбовця до Книги пошани військової частини (корабля); з) дострокове присвоєння чергового військового звання; и) почесні нагрудні знаки; і) відомчі заохочувальні відзнаки.

Види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування визначено Законом України Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України № 551-XIV (далі по тексту Закон №551).

Так, приписами пп. в ст. 27 Закону №551 встановлено, що, до офіцерів застосовуються такі заохочення - нагородження грамотою, цінним подарунком або грошовою премією.

Судом встановлено, що наказом начальника 118 Військового представництва Міністерства оборони України від 31.01.2019 № 7 наказано виплатити премію військовослужбовцям за грудень 2018 у розмірі місячного грошового забезпечення, зокрема, позивачу.

Наказ від 31.01.2019 № 7 є чинним та протягом двох місяців безпідставно відділом фінансового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 не реалізований.

Доводи апелянта щодо відсутності коштів на виплату премії, роз`яснень з приводу спірного питання, та посилання, що фінансування на виплату грошового забезпечення військовослужбовцям військових представництв проводиться лише в межах щомісячного грошового забезпечення без врахування додаткових заохочувальних виплат колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідачем не надано жодних доказів в підтвердження факту відсутності в бюджеті відповідного рівня, з якого фінансується Військове представництво 118, коштів на преміювання, і як наслідок не надходження відповідних фінансових асигнувань на рахунки для виплати премії військовослужбовцям у вказаний період.

Колегія суддів зазначає, що наказ від 31.01.2019 № 7 про преміювання є чинним та не скасований. Доказів того, що позивач притягався до адміністративної або до дисциплінарної відповідальності відповідачем не надано, також відсутні накази про зменшення розміру премії на підставі поданих за командою в кінці місяця клопотань безпосередніх командирів (начальників) про виплату (позбавлення повністю або частково) премії позивача, відсутні також рапорти з клопотанням про позбавлення премії (повністю або частково) позивача із зазначенням конкретних причин, які стали підставою для цього.

Крім того, з приводу тверджень відповідача про відсутність фінансування на виплату премії позивачу колегія суддів зазначає, що Міністр оборони України, видавши 27.12.2018 окреме доручення №2704/з/420 про можливість заохочення військовослужбовців відповідних установ, зокрема, і 118 військового представництва, грошовою премією у січні 2019 року, керувався, зокрема, статтею 51 Бюджетного кодексу України, а отже, діяв, оцінивши наявність матеріальних ресурсів Бюджету Міністерства оборони України на 2019 рік для виплати вказаної премії.

У свою чергу, начальник 118 ВП МОУ при видачі наказу від 31.01.2019 № 7, діючи на виконання вказаного окремого доручення та в межах наданих законом повноважень, встановивши розмір премії військовослужбовцям за січень 2019 року в розмірі їх місячного грошового забезпечення за грудень 2018 року, також враховував матеріальні можливості фонду грошового забезпечення для виплати вказаної премії.

Таким чином, державою в особі командирів, які мають право преміювання військовослужбовців, було взято на себе певні майнові зобов`язання, в межах наданих законом повноважень, а тому наразі відповідач не може посилатися на відсутність бюджетних асигнувань як на підставу позбавлення позивача майнового права на отримання премії.

При цьому, колегія суддів відмічає, що премія позивачу була встановлена в кінці січня 2019 року, і не була виплачена позивачеві і станом на січень 2020 року, тобто, відповідач не виконував своїх майнових зобов`язань більше року.

У пункті 45 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 №228, зазначено, що під час складання на наступний рік розписів відповідних бюджетів, кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету та планів спеціального фонду, планів використання бюджетних коштів (крім планів використання бюджетних коштів одержувачів) і помісячних планів використання бюджетних коштів враховуються обсяги здійснених видатків і наданих кредитів з бюджету згідно з тимчасовими розписами відповідних бюджетів та тимчасовими кошторисами, тимчасовими планами використання бюджетних коштів і тимчасовими помісячними планами використання бюджетних коштів.

З урахуванням наведеного, та беручи до уваги, що особа, яка утримується за рахунок державного бюджету, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення виплати премії як частини грошового забезпечення військовослужбовців, колегія суддів вважає, що після спливу одного року з дня прийняття начальником 118 ВП МОУ наказу від 31.01.2019 № 7 про виплату премій відповідач мав змогу забезпечити фінансування вказаних виплат, принаймні при затвердженні бюджету на наступний рік.

Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі Рисовський проти України Європейський Суд з прав людини ... підкреслює особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок … і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси….

Тобто, виходячи з принципу належного урядування, державні органи загалом, і відповідач зокрема, зобов`язати діяти вчасно та в належний спосіб, а держава не повинна отримувати вигоду у вигляді невиплати особам, які отримують грошове забезпечення, виплат, на які вони мають право.

У справі "Кечко проти України" Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу №1 Конвенції, про захист прав людини і основоположних свобод, зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п. 23 Рішення).

Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних та чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

З урахуванням викладеного, обмежене фінансування не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на виплату премії, що є предметом спору у даній справі.

На підставі аналізу наведених правових положень колегія суддів вважає необґрунтованими посилання відповідача на відсутність коштів на виплату премій, оскільки остання, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про протиправну бездіяльність Харківського обласного військового комісаріату щодо не виплати відповідно до п. 1 наказу начальника 118 військового представництва Міністерства оборони України від 31.01.2019 року №7 премії позивачу та як наслідок наявність підстав для зобов`язання Харківський обласний військовий комісаріат нарахувати та виплатити ОСОБА_1 премію відповідно до п.1 наказу начальника 118 військового представництва Міністерства оборони України від 31.01.2019 року №7.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2019 по справі № 520/11118/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді С.П. Жигилій Т.С. Перцова