Справа № 640/20164/18
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2020-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

27 квітня 2020 року місто Київ №640/20164/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 щодо звернення до негайного виконання та встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.05.2019 у справі №640/20164/18 адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 з 90% грошового забезпечення до 70% грошового забезпечення; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві перерахувати пенсію ОСОБА_1 у розмірі 90% відповідних сум грошового забезпечення та виплатити частину пенсії (різницю), недоплачену з 31.05.2017.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.08.2019 №640/20164/18, апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду місті Києва від 11.05.2019 повернуто особі, яка її подала.

Відтак, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.05.2019 у справі №640/20164/18 набрало законної сили 01.08.2019.

Окружним адміністративним судом міста Києва 09.10.2019 позивачу видано виконавчий лист, яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві перерахувати пенсію ОСОБА_1 у розмірі 90% відповідних сум грошового забезпечення та виплатити частину пенсії (різницю), недоплачену з 31.05.2017.

Позивач через канцелярію суду 27.01.2020 звернувся до суду із заявою про визнання протиправними рішення та бездіяльності, вчинених суб`єктом владним повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, щодо порушення прав позивача підтверджених такими рішеннями.

Як вбачається з прохальної частини вказаної заяви, позивач просить суд, на підставі частини другої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України звернути до негайного виконання відповідачем виплату пенсії позивачу у розмірі 90% грошового забезпечення без будь-якого обмеження та величини заборгованості з пенсійних виплат, - недоплачену частину щомісячних пенсій (різницю) з 31.05.2017 року однією сумою; з метою захисту прав позивача та належного виконання судового рішення застосувати до відповідача відповідні норми статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Відтак, судом встановлено, що позивач звернувся з заявою саме про звернення до негайного виконання судового рішення та встановлення судового контролю за виконанням рішення в адміністративній справі №640/20164/18.

В обґрунтування вказаної заяви позивач зазначив, відповідачем не виконано рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.05.2019 №640/20164/18 у безумовній відповідності до вимог резолютивної частини рішення.

Розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 , судом встановлено наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання постанови суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф у розмірі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З аналізу викладених норм вбачається, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не його обов`язком.

Європейський Суд з прав людини звертав увагу, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у справі "Скордіно проти Італії" (Scordino v. Italy). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі "Сіка проти Словаччини" (Sika v. Slovaki), №2132/02, пп. 24-27, від 13.06.2006, пп. 18 рішення "Ліпісвіцька проти України" №11944/05 від 12.05.2011).

Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах "Бурдов проти Росії" від 07.05.2002, "Ромашов проти України" від 27.07.2004, "Шаренок проти України" від 22.02.2004 зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язувальне рішення залишалося бездієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі "Сокур проти України" (Sokur v. Ukraine), №29439/02, від 26.04.2005, та у справі "Крищук проти України" (Kryshchuk v. Ukraine), №1811/06, від 19.02.2009).

Аналіз зазначених вище рішень Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві існує інститут судового контролю за виконанням судового рішення. Судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.

Згідно зі статтею 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до приписів частини другої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

З вищевикладеного вбачається, що рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи. Вказане забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України "Про виконавче провадження". Судовий контроль у формі зобов`язання подати звіт, також є формою забезпечення виконання судових рішень.

Відповідно до правової позиції викладеної в постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про огляд застосування адміністративними судами статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України" №3 від 13.03.2017 вбачається, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання постанови, є правовим наслідком судового рішення і саме в його резолютивній частині повинно бути визначено обов`язок подати звіт, оскільки встановити судовий контроль за невиконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може лише під час прийняття постанови у справі.

Слід зауважити, що при ухваленні рішення від 11.05.2019 в адміністративній справі №640/20164/18 судовий контроль не встановлювався.

Водночас, суд наголошує, що завершальною стадією судового провадження з примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) є виконавче провадження (стаття 1 Закону України "Про виконавче провадження").

При цьому, у разі відсутності добровільного виконання судових рішень, приписами Закону України "Про виконавче провадження" врегульований порядок дій та заходів, що спрямовані на примусове виконання таких рішень.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач отримав виконавчий лист від 09.10.2019 на примусове виконання рішення суду.

Окрім того, судом встановлено, що позовна вимога щодо зобов`язання відповідача негайно одним платежем здійснити позивачу виплату пенсії без обмеження її розміру, позивачем при зверненні до суду з адміністративним позовом не заявлялась, не була предметом розгляду в адміністративній справі №640/20164/18, та як наслідок не вирішувалась судом при ухвалені судового рішення.

При цьому питання щодо негайного виконання судового рішення врегульовано статтею 371 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви позивача про звернення до негайного виконання судового рішення та встановлення судового контролю за виконанням рішення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 241-243, 248, 256, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про звернення до негайного виконання судового рішення та встановлення судового контролю за виконанням рішення в адміністративній справі №640/20164/18.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та оскарженню не підлягає.

Суддя Літвінова А.В.