Справа № 380/2176/20
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2020-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/2176/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гулкевич І.З., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області ( 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея,10) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не нарахування та невиплати підвищення до пенсії ОСОБА_1 у розмірі 25% мінімальної пенсії за віком з часу звернення за перерахунком пенсії відповідно до пункту г статті 77 Закону України Про пенсійне забезпечення;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити нарахування та виплату підвищення до пенсії ОСОБА_1 в розмірі 25% мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст. 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування відповідно до пункту г ст. 77 Закону України Про пенсійне забезпечення з часу звернення за перерахунком пенсії і до настання обставин, з яким закон пов`язує зміну чи припинення таких виплат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату та надбавку пенсії як реабілітованому та потерпілому від політичних репресій на підставі п. г ст. 77 Закону України Про пенсійне забезпечення, ст. 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Листом від 22.11.2019 №4938/02.04-11 відповідач повідомив позивача про те, право на підвищення до пенсії відповідно до ст. 3 Закону України Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні мають громадяни, які були примусово заслані і виселені з постійного місця проживання. Однак, ця норма не поширюється на осіб, які народжені в місцях примусового виселення, тому підстав для задоволення заяви немає.

У відзиві на позов відповідач позовних вимог не визнав, посилаючись на те, що позивач особисто не зазнала політичних репресій і згодом не була реабілітована, а є особою, яка належить до членів сім`ї особи, яка зазнала політичних репресій, однак не була примусово переселена. Оскільки підвищення до пенсії членам сімей репресованих передбачено для тих, членів сім`ї, яких було примусово переселено, тому у позивача відсутні умови для нарахування підвищення до пенсії. Також зазначив, що рішення про відмову у перерахунку пенсії позивачу управлінням не приймалось.

Позивачем надано відповідь на відзив. В обґрунтування якої зазначила, що право на пільги передбачені Закону України Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні підтверджується відповідним посвідченням, таким чином є особою, яка необґрунтовано зазнала політичних репресій як член сім`ї репресованого з політичних мотивів родини (батька), згодом була реабілітована, що надає право на підвищення призначеної пенсії відповідно до п. г ст. 77 Закону України Про пенсійне забезпечення. Щодо тверджень відповідача, що останньою не подано заяву відповідно зразка щодо перерахунку пенсії, то таке не відповідає дійсності, оскільки заяву про перерахунок пенсії позивач особисто подано до Дрогобицького відділу обслуговування громадян (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, яка містить вимогу про перерахунок пенсії. відповідно сам факт невідповідності форми заяви зразку, є формальністю та не може служити підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про перерахунку розміру пенсії. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 27.11.2019 №748/696/17. Просить позовні вимоги задовольнити повністю.

Представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив. Зазначає, що відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1, затверджений зразок та форми заяви яка подається до органу, що призначає та проводить перерахунок призначених пенсій. Тобто, незалежно від наявності права особи на пенсію існує обов`язкова процедура звернення до органу що призначає пенсії із заявою встановленого зразка. Аналогічне підтверджується в ухвалі Вищого адміністративного суду від 30.09.2014 та постановах Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.07.2015 №876/2404/15 та від 10.11.2015 №876/6821/15.

Відтак, позивач з заявою відповідно зразка про перерахунок пенсії не зверталася, відповідно рішення про відмову у перерахунку пенсії управлінням не приймалось у відповідності до Порядку №22-1. Також позивач особисто не зазнала політичних репресій і згодом не була реабілітована, а є особою, яка належить до членів сім`ї особи, яка зазнала політичних репресій, однак не була примусово переселена. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Дрогобицьким МВУМВС України у Львівській області 18.02.1999 року, перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України Львівської області.

Згідно листа Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 12.06.2019 № 666/11/01-2019 ОСОБА_2 (батько позивача) 1929 р.н., 21 жовтня 1947 р із села Завадка Сколівського району Львівської області за рішенням Особливої наради при МДБ СРСР від 23.01.1948, був примусово виселений на спецпоселення з конфіскацією майна в Челябінську область, по політичних мотивах, як член сім`ї учасника ОУН, звідки звільнений 17.06.1958 р. На підставі ст. 3 Закону України від 17.04.1991 Закону України Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні ОСОБА_2 визнаний реабілітований, з поверненням конфіскованого майна або його вартості.

Львіською обласною радою 04.07.2019 видано ОСОБА_1 посвідчення № 276/8-П, згідно якого позивач має право на пільги, передбачені рішенням Львівської обласної ради та Законом України Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні.

ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України Львівської області із заявою щодо встановлення підвищення до пенсії відповідно до пункту г ст. 77 Закону України Про пенсійне забезпечення. Листом від 22.11.2018 року № 4938/02.04-11 повідомлено, що оскільки згідно наданих документів відсутній факт примусового переселення права на підвищення пенсії відповідно до пункту г ст. 77 Закону України Про пенсійне забезпечення не має.

Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 2 КАС України є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

Доказами в адміністративному судочинстві відповідно до ч.1 ст.72 КАС України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зі змісту ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 ч. 1 Європейської Соціальної хартії та ч. 3 ст. 46 Конституції України випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які набули правового статусу реабілітованих, основи їх соціального статусу та гарантії їх соціальної захищеності шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки визначені та закріплені в Законі України Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні, дія якого поширюється на осіб, необґрунтовано засуджених судами України або репресованих на території республіки іншими державними органами в будь-якій формі, включаючи позбавлення життя або волі, переселення в примусовому порядку, вислання і заслання за межі республіки, позбавлення громадянства, примусове поміщення до лікувальних закладів, позбавлення чи обмеження інших громадянських прав або свобод з мотивів політичного, соціального, класового, національного і релігійного характеру.

Статтею 1 Закону України Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні встановлено, що реабілітованими є, зокрема, особи, які з політичних мотивів були необґрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі двійками, трійками, особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР Про кримінальну відповідальність за державні злочини від 25.12.1958, за винятком осіб, зазначених у статті 2 цього Закону.

Статтями 3, 4 Закону України Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні встановлено реабілітувати всіх громадян, засланих і висланих з постійного місця проживання та позбавлених майна за рішенням органів державної влади і управління з політичних, соціальних, національних, релігійних та інших мотивів під приводом боротьби з куркульством, противниками колективізації, так званими бандпособниками та їх сім`ями.

Поновити реабілітованих в усіх громадських правах, у тому числі в праві проживання в населених пунктах і місцевостях, в яких вони постійно проживали до репресій, поширивши це право на членів їх сімей.

Відповідно до ст. 9 Закону України Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні, вирішення питань, пов`язаних з встановленням факту розкуркулювання, адміністративного виселення, з відшкодуванням матеріальних збитків, поновленням трудових, житлових, пенсійних та інших прав громадян, реабілітованих відповідно до цього Закону, покладається на обласні, міські і районні Ради народних депутатів.

Згідно з п. 2.13 постанови Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, якою затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, яка зареєстрована у Мінюсті 27.12.2005 за № 1566/11846, за документ, який засвідчує, що особа визнана реабілітованою, приймається завірена в установленому порядку копія посвідчення реабілітованого. Для осіб, реабілітованих згідно зі статтею 3 Закону України Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні, приймаються довідки органів внутрішніх справ, видані на підставі наявних у них відповідних документів (постанови про вислання, особистих справ на висланих осіб тощо), а за відсутності таких документів - довідки районних комісій з поновлення прав реабілітованих, видані на підставі встановленого факту переселення.

До матеріалів справи долучено копію безстрокове посвідчення реабілітованого та потерпілого від політичних репресій, виданого Львівською обласною радою 04.07.2019.

Тобто, позивач є особою, який необґрунтовано зазнав політичних репресій як член сім`ї репресованої з політичних мотивів родини, згодом був реабілітований, що надає право на підвищення призначеної пенсії відповідно до п. г ст. 77 Закону України Про пенсійне забезпечення .

Пунктом г ч. 1 ст. 77 Закону України Про пенсійне забезпечення громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, призначені пенсії підвищуються на 50%, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 % мінімальної пенсії за віком.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність у ОСОБА_1 , як примусово переселеного члена сім`ї, особи, яка необґрунтовано зазнала політичних репресій і згодом була реабілітована, права на підвищення до пенсії у розмірі, передбаченому п. г ст. 77 Закону України Про пенсійне забезпечення, із розрахунку 25% мінімальної пенсії за віком, з часу звернення позивача за перерахунком пенсії.

Відтак, аргументи відповідача про те, що позивач не звертався з відповідною заявою про перерахунок пенсії, оцінюються судом критично.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримані, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 19, 22, 25,72-77, 90, 241-246, 250, пп. пп. 15.5 п. 15 розділу VІІ Перехідні положення КАС України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії як реабілітованій особі в розмірі, передбаченому п. г ст. 77 Закону України Про пенсійне забезпечення із розрахунку 25% мінімальної пенсії за віком, встановленої ст.28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести ОСОБА_1 нарахування та виплату підвищення до пенсії, відповідно до п. г ч. 1 ст. 77 Закону України Про пенсійне забезпечення в розмірі 25% мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст.28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з дати звернення позивача за перерахунком пенсії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Гулкевич І.З.