Справа № 9901/561/19
Суддя: Анцупова Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

02 квітня 2020 року

м. Київ

Справа № 9901/561/19

Провадження № 11-1264заі19

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Анцупової Т. О.,

суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С.В., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Гриціва М. І., Гудими Д. А., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лященко Н. П., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження заяву про самовідвід суддів Великої Палати Верховного Суду Анцупової Тетяни Олександрівни, Гриціва Михайла Івановича від участі у розгляді справи № 9901/561/19 заапеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 28 листопада 2019 рокуза позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправною бездіяльності, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИЛА:

30 жовтня 2019 року ОСОБА_1 надіслав до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як до суду першої інстанції позовну заяву, в якій просив:

? визнати протиправною бездіяльність Вищої ради юстиції (Вищої ради правосуддя) щодо невнесення подання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Апеляційного суду міста Києва на підставі пункту 2 частини п`ятої статті 126 Конституції України (в редакції від 02 березня 2014 року);

? визнати протиправним і скасувати рішення Вищої ради правосуддя за № 1547/0/15-18 від 29 травня 2018 року «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Апеляційного суду міста Києва»;

? зобов`язати Вищу раду правосуддя залишити без розгляду і повернути заяву Вищої ради юстиції щодо поведінки судді від 14 квітня 2016 року № 5019/0/9-16 на підставі пункту 5 частини першої статті 44 Закону України «Про вищу раду правосуддя», підпункту 12.43 Регламенту Вищої ради правосуддя;

? зобов`язати Вищу раду правосуддя розглянути заяву ОСОБА_1 від 22 грудня 2015 року про звільнення з посади судді Апеляційного суду міста Києва та ухвалити рішення про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Апеляційного суду міста Києва у відставку на підставі пункту 4 частини шостої статті 126 Конституції України.

Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 04 листопада 2019 року позовну заяву залишено без руху. Надано позивачу десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для подання заяви про поновлення строку звернення до суду, в якій запропоновано вказати поважні підстави для поновлення строку.

Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 28 листопада 2019 року визнано неповажними причини пропуску строку звернення до суду, позовну заяву повернуто позивачу.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 12 грудня 2020 року подав апеляційну скаргу на зазначене рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою від 18 грудня 2019 року Велика Палата Верховного Суду відкрила апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 28 листопада 2019 року.

01 квітня 2020 року судді Великої Палати Верховного Суду Анцупова Т. О., Гриців М. І. подали заяву про самовідвід від участі в розгляді справи № 9901/561/19, яку мотивували тим, що брали участь у розгляді справи № 9901/766/18 у Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду за позовом до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування рішення (Гриців М. І. як суддя-доповідач та Анцупова Т. О. як член колегії). На їхню думку, зазначена обставина може викликати в учасників справи сумнів щодо його неупередженості або об`єктивності при розгляді цієї справи.

За приписами частини першої статті 40 КАС України питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Велика Палата Верховного Суду перевірила наведені суддями Анцуповою Т. О. та Гриців М. І. доводи на обґрунтування заяви про самовідвід і дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі ? Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до частини першої статті 36 КАС України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований у результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Головна мета відводу ? гарантувати безсторонність суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігти будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Практика Європейського суду з прав людини (далі ? ЄСПЛ) свідчить, що при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Коли це стосується органу, який засідає як суд присяжних, то визначається, окремо від персональної поведінки його членів, чи існують явні факти, що ставлять під сумнів неупередженість органу в цілому. Так само й у вирішенні питання щодо існування легітимних причин сумнівів у неупередженості конкретного судді (параграфи45-50 рішення ЄСПЛ у справі «Morelпроти Франції» (Morel v. France); параграф23 рішення ЄСПЛ у справі «Pescador Valero проти Іспанії» (Pescador Valero v. Spain) або органу, що засідає у вигляді суду присяжних (параграф 40 рішення ЄСПЛ у справі «Luka проти Румунії»(Luka v. Romania), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву в неупередженості суду (параграф44 рішення ЄСПЛ у справі «Wettsteinпроти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland); параграф 30 рішення ЄСПЛ у справі «Pabla Ky проти Фінляндії»(Pabla Ky v. Finland); параграф 96 рішення ЄСПЛ у справі «Micallef проти Мальти»(Micallef v. Malta).

У рішенні від 09 листопада 2006 року в справі «Білуха проти України» ЄСПЛ з посиланням на його усталену практику вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед іншого, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (параграф 49).

Стосовно об`єктивного критерію Суд указує на те, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (параграф52).

Наведені суддямиВеликої Палати Верховного Суду Анцуповою Т. О. та Гриців М. І. обставини щодо наявності підстав для самовідводу суддів, передбачених пунктом 4 частини першої статті 36 КАС, не дає підстав для висновку про упередженість суддів стосовно позивача, його зацікавленість в певному рішенні в цій справі, чи про необ`єктивне ставлення до учасників справи.

За вказаних обставин Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність обґрунтованих підстав для задоволення заяви про самовідвід суддівВеликої Палати Верховного Суду Анцупової Т. О. та Гриців М. І.

Керуючись статтями 36, 39, 40 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

Відмовити у задоволенні заяви про самовідвід суддів Великої Палати Верховного Суду Анцупової Тетяни Олександрівни, Гриціва Михайла Івановича від участі в розгляді справи за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправною бездіяльності, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Т. О. Анцупова

Судді: Н. О. Антонюк О. Р. Кібенко

С. В. Бакуліна В. С. Князєв

В. В. Британчук Н. П. Лященко

Ю. Л. Власов Л. І. Рогач

М. І. Гриців О. М. Ситнік

Д. А. Гудима О. С. Ткачук

Ж. М. Єленіна В. Ю. Уркевич

О. С. Золотніков О. Г. Яновська