Справа № 320/2267/20
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2020-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2020 року № 320/2267/20

Суддя Київського окружного адміністративного суду Терлецька О.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця Виконавчого округу Київської області Голяченка Івана Павловича про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Приватного виконавця Виконавчого округу Київської області Голяченка Івана Павловича, в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка Івана Павловича від 18 лютого 2020 року (ВП №61315650) про стягнення з боржника ОСОБА_1 основної винагороди в розмірі 1143100,98 (один мільйон сто сорок три тисячі сто) гривень, 98 коп.

На думку позивача, оскільки підставою для стягнення з боржника основної винагороди у даному виконавчому провадженні №61315650 є постанова приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 18 лютого 2020 року, яку було винесено з порушенням вимог ч. 4 ст. 4, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», а постанова про стягнення з боржника основної винагороди винесена вже після неправомірного відкриття зазначеного виконавчого провадження, тобто, є наслідком незаконних попередніх дій приватного виконавця Голяченка І.П. , тому вона також не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та підлягає скасуванню.

Також, позивач вважає, що постанова про відкриття виконавчого провадження та похідна від неї постанова про стягнення з боржника основної винагороди, були винесені з порушенням вимог ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки (навіть без урахування п. 2 ч. 4 ст. 4 зазначеного Закону) відповідач повинен був повернути виконавчий документ стягувачу АТ «ОТП Банк» без прийняття його до виконання: 1) або з підстави, передбаченої п. 6 ч. 4 ст. 4 вказаного Закону (якщо у виконавчому документі зазначено невірну адресу боржника), 2) або з підстави, наведеної в п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону (якщо боржник фактично проживала за адресою, зазначеною у виконавчому документі).

Отже, на думку позивача, виконавчий лист №752/17111/13-ц від 07.03.2017 р. за будь-яких, визначених вище обставин, не міг бути прийнятий відповідачем до виконання і підлягав поверненню стягувачу на підставі ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою суду від 16.03.2020 відкрито спрощене позовне провадження в даній адміністративній справі.

Заперечуючи проти позову в письмовому відзиві, Приватний виконавець Виконавчого округу Київської області Голяченко Іван Павлович зазначив, що основною вимогою позивача, при зверненні з позовною заявою до Київського окружного адміністративного суду є визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голячепка І.П від 18 лютого 2020 року про стягнення з боржника основної винагороди, проте свої позовні вимоги ОСОБА_1 обгрунтовує лише на незаконності винесення приватним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідач зауважив, що позивач не оскаржувала дії приватного виконавця Голячепка І.II. саме щодо відкриття виконавчого провадження. Натомість позивачем не було наведено жодних доводів на порушення приватним виконавцем Голяченком І.П. вимог чинного законодавства при винесені постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 18.02.2020 року.

З огляду на вищевикладене, відповідач вважає, що предмет позову та доказова база жодним чином не співвідносяться між собою, підстави для визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця про стягнення з боржника основної винагороди - відсутні, оскільки таке рішення не буде містити законодавчого підґрунтя неправомірності дій приватного виконавця щодо винесення даної постанови, а доводи викладені в позовній заяві не мають відношення до предмету позову.

Протокольною ухвалою суду від 09.04.2020 вирішено подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

27 липня 2016 року Апеляційний суд м. Києва ухвалив рішення у цивільній справі №752/17111/13-ц за позовом ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ПП «Ф-Студія» про стягнення заборгованості за кредитним договором, у розмірі 464323,64 доларів США, яка за офіційним курсом НБУ на день розрахунку, станом на 17 червня 2013 року, становила 3710611,49 гривень та 82940,00 гривень пені. Оригінальний примірник судового рішення зберігається у матеріалах справи №752/17111/13-ц в Голосіївському районному суді м. Києва.

07 березня 2017 року Голосіївським районним судом м. Києва видано виконавчий лист №752/17111/13-ц на примусове виконання зазначеного вище рішення суду.

В квітні 2019 року представник стягувача АТ «ОТП Банк» звернувся до Васильківського МРВ ДВС ГТУЮ у Київській області із заявою про примусове виконання рішення суду.

03 квітня 2019 року Головним державним виконавцем Васильківського МРВ ДВС ГТУЮ у Київській області Назаренко О. Ю. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №752/17111/13-ц від 07.03.2017 року про примусове стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором в розмірі 464323,64 доларів США та 82940,00 гривень пені.

06 травня 2019 року боржник ОСОБА_1 оскаржила постанову Головного державного виконавця Васильківського МРВ ДВС ГТУЮ у Київській області Назаренко О. Ю. про відкриття виконавчого провадження від 03.04.2019 року до Голосіївського районного суду м. Києва (справа №752/17111/13-ц, провадження №4-с/752/52/20, суддя Шкірай М. І. ).

29 січня 2020 року Головним державним виконавцем Васильківського МРВ ДВС ЦМРУ Міністерства юстиції (м. Київ) Назаренко О. Ю. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

18 лютого 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Голяченко І. П. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №61315650 на підставі виконавчого листа №752/17111/13-ц, виданого Голосіївським районним судом м. Києва 07 березня 2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 464323,64 доларів США та 82940,00 гривень пені.

Одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження, приватним виконавцем Голяченко І. П. винесена постанова від 18 лютого 2020 року про стягнення з боржника основної винагороди в розмірі 1143100,98 гривень.

Не погоджуючись із оспорюваною постановою та вважаючи її протиправною, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі їх невиконання у добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження» N 1404- VIII від 02.06.2016 (далі - Закон N 1404-VIII).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (дані - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Приписами пункту 1 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною першою статті 5 Закону № 1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" - діяльність органів державної виконавчої служби та приватних виконавців здійснюється з дотриманням принципів: 1) верховенства права; 2) законності; 3) незалежності; 4) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 5) обов`язковості виконання рішень; 6) диспозитивності; 7) гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; 8) розумності строків виконавчого провадження; 9) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями. 10) Державний виконавець та приватний виконавець повинні здійснювати свою професійну діяльність сумлінно, не розголошувати в будь-який спосіб професійну таємницю, поважати інтереси стягувачів, боржників, третіх осіб, не принижувати їхню гідність.

Суд звертає увагу, що нехтування нормами Закону України "Про виконавче провадження" при здійсненні виконавчих дій суперечить принципу законності та грубо порушує права та інтереси боржника, в тому числі і право на оскарження дій приватного виконавця стороною виконавчого провадження у передбачений законом спосіб.

Згідно зі ст. 42, 45 Закону України "Про виконавче провадження" винагорода приватного виконавця сплачується за вчинення виконавчих дій.

Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді:

1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру;

2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Якщо суму стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Кошти виконавчого провадження складаються з:

1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;

2) авансового внеску стягувача;

3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Таким чином, суд зазначає, що законом встановлено правові підстави для стягнення винагороди виконавця.

Позивач обгрунтовує позов тим, що оскільки підставою для стягнення з боржника основної винагороди у даному виконавчому провадженні №61315650 є постанова приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 18 лютого 2020 року, яку було винесено з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження», а постанова про стягнення з боржника основної винагороди винесена вже після неправомірного відкриття зазначеного виконавчого провадження, тобто, є наслідком незаконних попередніх дій приватного виконавця Голяченка І.П. , тому вона також не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та підлягає скасуванню.

Водночас, в позовних вимогах позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка Івана Павловича від 18 лютого 2020 року (ВП №61315650) про стягнення з боржника ОСОБА_1 основної винагороди в розмірі 1143100,98 (один мільйон сто сорок три тисячі сто) гривень, 98 коп.

Суд звертає увагу, що позовна заява не містить обгрунтування протиправності саме стягнення основної винагороди виконавця. Відтак суд, враховуючи принцип диспозитивності (стаття 9 Кодексу адміністративного судочинства України), який визначає межі позовних вимог, як способу захисту порушених прав позивача, визначеному позивачем предмету позову - обгрунтуванню позовних вимог. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

В той же час, суд не може вийти за межі позовних вимог в частині дій та рішень відповідача по відкриттю виконавчого провадження у зв`язку з пропуском позивачем строку на оскарження таких рішень і дій. Однак, суд вважає за необхідне роз`яснити, що позивач може звернутись до суду з окремою позовною заявою про оскарження дій та рішень відповідача щодо відкриття виконавчого провадження з наданням відповідної заяви про поновлення строку на звернення до адміністративного суду.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на те, що позивачем не доведено обставин, які б свідчили про порушення його прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин, - у суду відсутні підстави для задоволення позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для їх розподілу у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Терлецька О.О.