Справа № 191/359/20
Суддя: Кухар Д. О.
Дата ухвалення: 2020-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 191/359/20
Провадження № 2-а/191/5/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2020 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого: судді Кухаря Д.О.

за участю секретаря: Яніної О.В.

розглянувши згідно вимог передбачених ч. 4 ст. 229 КАС України у відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора 2 батальйону 2 роти ППП в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Кошіна Івана Івановича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Синельниківського міськрайонного суду з позовом до інспектора 2 батальйону 2 роти ППП в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Кошіна Івана Івановича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 01.02.2020 року йому, ОСОБА_1 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАК № 2051597. Постанова була винесена інспектором 2 батальйону 2 роти ППП в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровської області лейтенантом поліції Кошіним Іваном Івановичем.

У вищевказаній постанові зазначено, що позивачем було здійснено адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та порушено п.12.4 правил дорожнього руху, а саме порушення швидкісного режиму в населених пунктах ( дозволена швидкість не більше 50 км/год). Таким чином, на позивача було накладено штраф у розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 255 грн.

Вважає, що накладене адміністративне стягнення є безпідставним, а постанова серії ЕАК № 2051597 є незаконною та такою, що підлягає скасуванню, з огляду на наступне.

Так, відповідачем в постанові зазначено, що позивачем при керуванні транспортним засобом BMW 525D номер НОМЕР_1 порушено п.12.4 ПДР - порушення швидкісного режиму в населених пунктах ( дозволена швидкість не більше 50 км/год).

Проте позивач, зазначає, що він рухався згідно ПДР в межах дозволеної швидкості, а саме не більш ніж як 50 км/год. на ділянці автомобільної дороги траси Н11 в с.Новоюлівка 117 км в потоці інших транспортних засобів, які рухалися у попутному та зустрічному напрямках. Однак, транспортний засіб було безпідставно зупинено співробітниками управління патрульної поліції з обґрунтуванням порушення швидкісного режиму в населених пунктах та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення.

Позивач зазначив, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, відповідач не повідомив його про можливість скористатися правовою допомогою, порушивши його права на захист. Згідно судової практики Європейського суду з прав людини, у справах «Яременко проти України», «Шебальник проти України», «Кромбах проти Франції» зазначає, що право кожної особи обвинуваченої у вчиненні правопорушення на захист адвоката є абсолютним та становить одну з головних засад справедливого розгляду такої справи.

Відповідачем вимірювання швидкості руху було здійснено приладом із функцією фото та відео-фіксації, не в автоматичному, а в ручному режимі.

Позивач зазначив, що правопорушення було зафіксоване на лазерний вимірювач швидкості «TruCAM» однак використання лазерного вимірювача швидкості автотранспортних засобів LTI 20/20 «TruCAM» є неправомірним, інспектор поліції не надав документи про провірку та сертифікацію вимірювача.

Тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM», який зареєстрований в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12, є виключеним з Державного реєстру на підставі наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.11.2015 року №1362 та сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки №UA-MI/1-2903-2012 від 29.08.2012 року є не чинним з 02.11.2015 року.

Таким чином вимірювання швидкості руху автомобіля позивача було проведено за допомогою несертифікованого технічного засобу, а тому накладення адміністративного стягнення є неправомірним.

Вважає, що дана постанова є незаконною та підлягає скасуванню оскільки винесена з порушенням вимог передбачених ст. ст. 258, 268, 276, 283 КУпАП та інспектором поліції не надано відповідних доказів, щодо скоєння вищезазначеного правопорушення.

Враховуючи вищевикладені обставини, позивач просить скасувати постанову серії ЕАК № 2051597 від 01.02.2020 року , винесену інспектором УПП в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Кошіним Іваном Івановичем стосовно притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. Закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення.

До початку проведення судового засідання позивач ОСОБА_1 надав суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його присутності.

Відповідач у судове засідання не з`явився, попередньо надавши заяву про розгляд справи без його участі. Також надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що розгляд справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови відбулось у відповідності до вимог КУпАП та просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, прийшов до наступного.

Матеріалами справи встановлено, що інспектором 2 батальйону 2 роти ППП в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Кошіним І. І. 01.02.2020 року відносно ОСОБА_1 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАК № 2051597 передбачене ч.1 ст.122 КУпАП України та накладено штраф в розмірі 255 гривень.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п.4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно п. 2 Розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейським матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі №1395 від 07.11.2015 року, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виносяться на місці вчинення адміністративного правопорушення. Поліцейські розглядають справи про адміністративні правопорушення, визначені у статті 222 КУпАП.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 283 КУпАП України розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до ст. 278 КУпАП України орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: чи належить до його компетенції розгляд даної справи; чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; чи витребувано необхідні додаткові матеріали; чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ч.1 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її позовні вимоги та заперечення. За нормою ч. 2 цієї статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Так, законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість, а тому з урахуванням принципів і загальних засад КУпАП, практики Європейського Суду по правах людини, передбачається принцип презумпції невинуватості особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.

Позивач, у позові зазначив, що він не порушував ПДР, інспектор Кошін І.І. не виконавши вимог ст. 245 КУпАП, щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи та не вислухавши пояснень позивача, безпідставно виніс постанову про накладення адміністративного стягнення.

Перевіривши законність і обґрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, суд приходить до висновку, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, у суді жодним чином не доведено правомірності свого рішення, не надано суду достатньо доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, а позивач вказує на протиправність притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, а тому право останнього є порушеним, у зв`язку з чим воно підлягає захисту судом шляхом задоволення вказаного позову.

Єдиним доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм правил дорожнього руху. Однак, оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Аналогічна правова позиція підтримана постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі ст. 139 КАС України у зв`язку із задоволенням адміністративного позову та скасуванням постанови про накладення адміністративного стягнення, а також враховуючи Постанову Пленуму Вищого адміністративного суду України від 23 січня 2015 року № 2 «Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» щодо відсутності підстав для сплати судового збору у справах зазначеної категорії, суд приходить до висновку що судові витрати у справі відносяться на рахунок держави і стягненню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 241- 244, 246, 250 КАС України, ст.ст.,122, 258, 278, 279, 280, 293 КУпАП, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕАК № 2051597 від 01.02.2020 року, винесену інспектором ППП в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Кошіним Іваном Івановичем стосовно притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 255 грн.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Д. О. Кухар