Справа № 183/3892/19
Суддя: Сорока О. В.
Дата ухвалення: 2020-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 183/3892/19
№ 2-а/183/14/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2020 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Сороки О.М.,

секретаря Пащенко А.С.,

розглянувши, в порядку спрощеного позовного провадження, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №1 батальйону №3 Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Ільїна Артема Віталійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

в с т а н о в и в:

21 червня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до інспектора роти №1 батальйону №3 Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Ільїна А.В., в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №052930 від 11.06.2019 року, а провадження по справі про адміністративне правопорушення, - закрити.

Свій позов ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 11.06.2019 року він керував транспортним засобом в складі тягача марки MAN TGS 26.440 (номерний знак НОМЕР_1 ) з напівпричепом марки ВЕСТТ 930014 (номерний знак НОМЕР_2 ). На автомобільній дорозі Н-24, 190 км, Миколаїв-Благовіщенське, його ТЗ було зупинено відповідачем та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №052930. Відповідно до вищевказаної постанови позивач визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.132-1 КУпАП. Як зазначено в оскаржуваній постанові: «водій ОСОБА_1 керуючи ТЗ перевозив негабаритний вантаж ширина якого складає 3,20 м. без увімкненого проблискового маячка оранжевого кольору та не обладнаний знаком об`їзду перешкоди з лівого боку, чим порушив п. 22.5 ПДР» та п.17 постанови КМУ, тому на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510,00 грн.

Між тим, вказану постанову позивач вважає незаконною, оскільки адміністративного правопорушення він не вчиняв, в оскаржуваній постанові відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували його вину в даному правопорушенні, а працівник поліції не в повній мірі встановив необхідні для вирішення справи обставини, оскільки на момент перевезення вантажу та зупинення його працівником поліції на ТЗ позивача був наявний та працював проблисковий маячок, а працівник поліції вказав, що таких має бути два. Крім того, 11.06.2019 року під час зупинки ТЗ та винесення оскаржуваної постанови ТЗ був укомплектований відповідно до Правил, зокрема і знаком «об`їзд перешкоди з лівого боку», однак працівник поліції, всупереч його доводам, виніс постанову про адміністративне правопорушення, посилаючись на те, що вказаний знак не повинен мати ознак вживаності та мати більш виражений колір. До того ж, відповідач не долучив до матеріалів справи докази, які б підтвердили, що вантаж мав ширину 3,2м., а також ним не дотримано процедури здійснення габаритно-вагового контролю у спеціально-відведеному місці, в тому числі, в певному пересувному пункті, проведення перевірки відповідності габаритів вантажу певним нормам із складенням відповідного документу, відповідач проводив заміри габаритів вантажу пристроєм сумнівного походження «рулеткою», на який не було пред`явлено свідоцтва виданого уповноваженим органом виконавчої влади у сфері метрології.

Таким чином, позивач наполягає на тому, що відповідач розглянув справу та притягнув його до адміністративної відповідальності за відсутністю доказів вчинення ним правопорушення, упереджено та керувався лише домислами, припущеннями та порушуючи принцип всебічного, повного, та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, а тому позивач наполягає на скасуванні постанови та просить закрити провадження у справі за відсутності складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення, тому звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 21 червня 2019 року відкрито провадження у справі, за правилами спрощеного позовного провадження.

В судове засідання позивач не з`явився, в прохальній частині позову просив розгляд справи проводити за його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надіславши до суду відзив з додатками, у якому серед іншого зазначив про те, що під час патрулювання автодороги Н-24 «Благовіщенське-Миколаїв» 11.06.2019 року інспектором УПП в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції було виявлено порушення Правил дорожнього руху, а саме водій автомобіля MAN TGS 26.440 д.н.з. НОМЕР_1 , під час перевезення великогабаритного вантажу не ввімкнув проблисковий маячок оранжевого кольору, а також ТЗ не був обладнаний знаком об`їзд перешкоди з лівого боку, після чого вказаний транспортний засіб було зупинено. Підійшовши до водія, ким виявився ОСОБА_1 , представившись, відповідач попросив пред`явити водія документи, а останній виконав законну вимогу патрульного. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення пункту 22.5 ПДР України, відповідальність за яке передбачена ст.132-1 КУпАП, відповідачем було прийнято рішення винести постанову у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача. Отже, факт правопорушення підтверджується постановою у справі про адміністративне правопорушення, винесеною компетентною службовою особою в межах своїх повноважень, а також відеозаписами з нагрудного відео реєстратора. З огляду на вищевикладене, відповідач вважає, що вимоги позивача є безпідставними, тому у задоволенні позову просить відмовити (а.с.29-30).

Зважаючи на те, що розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного провадження, строки визначені судом для подання сторонами процесуальних заяв та доказів закінчилися, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, за наявними у справі доказами.

На підставі ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

Суду подано копію постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №052930, винесену 11 червня 2019 року інспектором роти №1 батальйону №3 Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції сержантом поліції Ільїним А.В., у відповідності до якої ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом MAN TGS 26.440 НОМЕР_1 11.06.2019 року о 18.00 годин на а/д Н-24 «Благовіщенське-Миколаїв», перевозив негабаритний вантаж, ширина якого складає 3,20 м. без увімкненого проблискового маячка оранжевого кольору та не обладнаний знаком об`їзду перешкоди з лівого боку, чим порушив п.22.5 ПДР України та п.17 постанови КМУ, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст.132-1 КУпАП, тому на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн. (а.с.5).

У відповідності до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Так, відповідно до п.5 ч.1 ст.213, ст.ст. 222, 258 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі передбачених ст.132-1 КУпАП, в порядку скороченого провадження, тобто без складання протоколу про адміністративне правопорушення з винесенням постанови по справі про адміністративне правопорушення за результатами її розгляду на місці вчинення правопорушення.

Судом встановлено, що справа про адміністративне правопорушення розглянута безпосередньо на місці вчинення адміністративного правопорушення інспектором як уповноваженою посадовою особою органу поліції, що не суперечить ст.276 КУпАП, з роз`ясненням ОСОБА_1 , як особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, його прав, передбачених ст.268 КУпАП, що підтверджується оглянутим судом відеозаписом з нагрудного відеореєстратора на диску DVD-R, тому суд приходить до висновку, що постанова винесена з дотриманням вимог ст.ст.222, 258, 278, 280, 283 КУпАП та процесуального порядку, передбаченого розділом IV Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом МВС України від 06.11.2015 року за №1376.

Разом з тим, перевіряючи правомірність винесення оскаржуваної постанови суб`єктом владних повноважень, суд зобов`язаний перевірити наявність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Положеннями ч.5 ст.14 Закону «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху України та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п.1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

У відповідності до статті 132-1 КУпАП (в редакції чинній на дату винесення оскаржуваної постанови) порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами , - тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, уповноважених з питань безпеки перевезення небезпечних вантажів, громадян - суб`єктів господарської діяльності - у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30 (далі - Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів, Правила).

Згідно з п. 2 та п.3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великогабаритним, якщо його габарити перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху. Транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, на який міститься посилання в оскаржуваній постанові, встановлено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

В свою чергу, пункт 17 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів визначає перелік обладнання, яким повинні бути укомплектовані великогабаритні та великовагові транспортні засоби, в тому числі знаком "Об`їзд перешкоди з лівого боку" та знаком "Об`їзд перешкоди з правого боку" діаметром по 600 міліметрів кожний, виготовленими із світловідбивного матеріалу відповідно до вимог стандартів; не менш як одним проблисковим маячком оранжевого кольору з автономним живленням.

В силу, вищевказаних норм закону, керування спеціальною технікою на дорогах загального користування, зважаючи на встановленні законодавством обмеження, вимагає від водіїв неухильного дотримання Правил дорожнього руху з метою забезпечення безпеки інших учасників дорожнього руху.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так, ч.1 ст.40 Закону України «Про національну поліцію» закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Отже, візуальне спостереження за дотриманням ПДР працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

В силу п.9 ч.1 ст. 31 та ст. 40 Закону України «Про національну поліцію»

відеоспостереження за дотриманням позивачем ПДР України інспектором роти №1 батальйону №3 УПП в Миколаївській області ДПП сержантом поліції Ільїним А.В.зафіксовано у встановленому законом порядку, тому суд визнає його як належний та допустимий доказ.

Так, на відеозаписах зафіксовано, що транспортний засіб з великогабаритним вантажем, під керуванням позивача, не обладнаний знаком "Об`їзд перешкоди з лівого боку", на вказаному ТЗ наявний один проблисковий маячок оранжевого кольору, однак такий не був увімкнений. При цьому, позивач зазначив, що «знак "Об`їзд перешкоди з лівого боку"десь є, він обізнаний про вимогу рухатися з увімкненим проблисковим оранжевим маячком, однак вказані порушення він допустив, оскільки є стажером четвертий день, а водій зараз відпочиває в кабіні».

Також, на відеозаписі зафіксовано, що працівниками поліції за допомогою рулетки здійснено заміри ширини вантажу, який становив 3,20 м., перевірено наявність відповідного дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

В свою чергу, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження обставин викладених у позові щодо незаконної вимоги відповідача мати два увімкнених проблискових маячка, а також більш вираженого без слідів вживаності знаку "Об`їзд перешкоди з лівого боку",і в ході розгляду справи таких даних судом не встановлено.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку; орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного; правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи. яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Вважаючи незаконною постанову по справі про адміністративне правопорушення за ст. 132-1 КУпАП, ОСОБА_1 послався на те, що відповідач, застосувавши прилад сумнівного походження «рулетку», вказав у постанові ширину вантажу 3,20 м., при цьому не надав жодних доказів дотримання процедури здійснення габаритно-вагового контролю у спеціально-відведеному місці, в тому числі, в певному пересувному пункті, проведення перевірки відповідності габаритів вантажу певним нормам із складенням відповідного документу, а отже дії відповідача і постанову оскаржує виключно з формальних процедурних підстав.

Між тим, постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 року №879 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, який визначає механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування (надалі Порядок №879).

Відповідно до п.6 Порядку №879, габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.

Проведення габаритно-вагового контролю щодо здійснення відповідних вимірювань покладено на органи Укртрансбезпеки, які керуються вищевказаним порядком.

Відповідно до ст. 31 Закону України "Про Національну поліцію", поліція може застосовувати такі превентивні заходи, як перевірка документів особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Згідно ст.35 Закону «Про національну поліцію» поліцейський може зупинити транспортний засіб, якщо водій порушив Правила дорожнього руху. А в силу ст. 23 вказаного Закону, поліція відповідно до покладених на нею завдань регулює дорожній рух і здійснює контроль за дотриманням учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Таким чином вирізняються і не є ідентичними поняття габаритно-вагового контролю (що включає вимірювання на спецобладнанні і процедуру видачі дозвільних документів) і контролю за наявністю у водіїв таких транспортних засобів відповідних дозвільних документів та дотримання їх вимог при здійснення руху дорогами України (контролю безпеки дорожнього руху).

У даному випадку відповідач є уповноваженим працівником НП, який здійснював заходи щодо додержання правил ПДР України, а саме перевірки наявності у позивача відповідного дозволу Національної поліції та дотримання Правил дорожнього руху, а отже останній не був зобов`язаний керуватися Порядком №879.

Суд виходить з того, що у даному випадку відповідач діяв в межах своїх повноважень, у спосіб, передбачений законом, з дотриманням процедури, без порушення прав особи, яке б тягло однозначне скасування прийнятого рішення, і діяв належно для досягнення мети, для якої він наділений відповідним повноваженнями (щодо забезпечення безпеки дорожнього руху і дотримання водіями вимог ПДР України при керуванні транспортними засобами на дорогах України), і така мета була досягнута правомірними діями.

Тому, надаючи аналіз діям відповідача у контексті вимог статті 2 КАС України, суд не вбачає таких порушень, які б тягли скасування постанови. В цілому, дії відповідача правомірні, і оскаржувана постанова законна, і вона не може бути скасована лише з формальних підстав.

Таким чином, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, підстав позову і виходячи з наявних доказів, а також враховуючи ті обставини, що будь-яких інших аргументованих доказів щодо незаконності дій відповідача та постанови серії ДП18 №052930 від 11.06.2019 року у справі про адміністративне правопорушення судом не встановлено, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 9, 72, 77-79, 120, 241-246, 250, 286 КАС України, ст. ст. 132-1, 247, 292, 293 КУпАП, Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, -

у х в а л и в:

Відмовитти ОСОБА_1 у задоволенні позовуц до інспектора роти №1 батальйону №3 Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Ільїна Артема Віталійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №052930 від 11.06.2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Сорока О.В.