Справа № П/320/143/20
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2020-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2020 року справа №П/320/143/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Управління соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, оформлене листом від 29.10.2019 за вих.№3446, про відмову у встановленні ОСОБА_1 статуту інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни;

- зобов`язати Управління соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області встановити ОСОБА_1 статус інваліда війни ІІ групи та видати відповідне посвідчення інваліда війни ІІ групи.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачка зазначила, що вона є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), зокрема, брала безпосередню участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та отримала інвалідність внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Так, 01.02.2002 позивачці встановлено ІІ групу інвалідності довічно, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Позивачка зазначила, що за результатом розгляду її звернення до Управління соціального захисту Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про встановлення статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення відповідач відмовив їй у наданні такого статусу у зв`язку з відсутністю доказів залучення позивачки до складу формувань Цивільної оборони.

Позивачка вважає вказану відмову протиправною та зазначає, що вона виконувала роботи по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме у складі формувань Цивільної оборони, про що були надані відповідні документи.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.02.2020 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначив, що відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" необхідними передумовами надання особі статусу інваліда війни є її залучення до складу формувань Цивільної оборони та отримання інвалідності внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи. Однак, оскільки позивачка не надала належних доказів залучення її до складу формувань Цивільної оборони, підстави для встановлення позивачці статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни встановленого зразка у даному випадку відсутні.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , виданим Поліським РВ ГУ МВС України в Київській області 09.02.1998 (а.с.13-15).

Згідно зі свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 15.10.1990 дівоче прізвище позивачки - ОСОБА_1 (а.с.16).

Позивачка є громадянкою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорії 1), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 від 30.01.1996, виданим Київською обласною державною адміністрацією (а.с.10).

Як вбачається з витягу із акта огляду МСЕК до довідки сер. КИО-І №170191 від 20.02.2002, позивачці з 01.02.2020 довічно встановлено ІІ групу інвалідності. Причина інвалідності: захворювання, пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с.12).

Судом встановлено, що у період з 01.12.1982 по 09.11.1989 позивачка працювала товарознавцем на Вільшанській міжрайбазі, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.20-24).

Наказом начальника Цивільної оборони споживчої кооперації Київської області від 01.05.1986 №01 зобов`язано з 01.05.1986 організувати на всіх організаціях та підприємствах споживчої кооперації роботу з виїздом членів правління облспоживради, голів та членів правління райспоживрад та спеціалістів в населені пункти Чорнобильського району для забезпечення особистого складу спецпідрозділів безперебійним харчуванням, товарами першої необхідності і вивозу матеріальних цінностей з торгових та промислових підприємств споживчої кооперації (а.с.25).

На підставі цього наказу Вільшанською міжрайонною базою Київської споживчої кооперації було прийнято наказ від 02.05.1986 №30ё яким вирішено організувати роботу по забезпеченню особистого складу спецпідрозділу і населення обслуговуваних районів безперебійним харчуванням, товарами щоденного попиту і вивозу товарно-матеріальних цінностей зі складу розтоварювання м.Чорнобиль з виїздом робітників бази в м. Чорнобиль у складі невоєнізованих формувань Цивільної оборони системи облспоживради (а.с.26).

Згідно з маршрутним листом (а.с.32) та табелем виходу на роботу за травень 1986 року (а.с.37) позивачка 17.05.1986, 18.05.1986, 24.05.1986 та 25.05.1986 перебувала у м.Чорнобиль (склад №1) та здійснювала інвентаризацію, вивіз та захоронення товарів.

Відповідно до виписки від 03.12.2007 №174, наданої Красятицьким споживчим товариством, яке є правонаступником Вільшанської міжрайонної бази, ОСОБА_1 була направлена для ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у складі формувань Цивільної оборони (а.с.30).

Згідно з довідкою від 03.12.2007 №172, наданою Красятицьким споживчим товариством, позивачка 17.05.1986, 18.05.1986, 24.05.1986 та 25.05.1986 безпосередньо була зайнята на роботах, що передбачені постановою ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР і ВЦСПС від 29.12.1987 №1497-378 та постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦСПС від 06.06.1986 №665-195, які дають право на державну пенсію на пільгових умовах відповідно до списку №1, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173 (а.с.31).

Наказом Вільшанської міжрайонної бази від 30.05.1986 №36 ОСОБА_1 було залучено для надання допомоги по перемаркуванню та переміщенню вантажу зі складу №1 м.Чорнобиль в 30-кілометровій зоні (а.с.87).

Як вбачається з довідки Управління з питань надзвичайних ситуацій Київської обласної державної адміністрації від 20.12.2007 №01-08/1226, ОСОБА_1 приймала участь в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі невоєнізованого формування служби торгівлі і харчування ЦО Поліського району від Вільшанської міжрайбази облспоживспілки 17,18,24 та 25 травня 1986 року (а.с.27).

Отже, матеріали справи свідчать про те, що позивачка брала участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі невоєнізованого формування служби торгівлі і харчування Цивільної оборони Поліського району від Вільшанської міжрайбази облспоживспілки 17, 18, 24 та 25 травня 1986 року.

17.10.2019 позивачка звернулась до Управління соціального захисту Києво-Святошинської районної державної адміністрації із заявою про встановлення їй статус інваліда війни, до якої були додані копії вищевказаних документів (а.с.18-19).

За результатом розгляду цього звернення Управління соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації листом від 29.10.2019 №3446 повідомило позивачці, що відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 26.10.2011 №1088/014/99-11 статус інваліда війни встановлюється особам, залученим до складу формувань Цивільної оборони на підставі документів, які повинні містити інформацію про розпорядчий документ по лінії Цивільної оборони про залучення підприємств, установ (наказ чи розпорядження) до вказаного формування та розпорядчий документ по підприємству, установі про залучення осіб до складу зазначеного формування, усі відомості про роботу, яку виконував громадянин під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а також довідки МСЕК про групу інвалідності та причину захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

У вказаному листі відповідач зазначив про неможливість надання позивачці статусу інваліда війни (а.с.17).

Вважаючи таку відмову протиправною, позивачка звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Правовий статус ветеранів війни, гарантії щодо створення належних умов для їх життєзабезпечення визначено у Законі України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-XII (далі - Закон №3551-XII).

Відповідно до статті 4 Закону №3551-XII ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7 Закону №3551-XII до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Отже, умовами для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону № 3551-ХІІ, є:

1) настання інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС;

2) участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991р. №796-XII (далі - Закон №796-ХІІ) учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Правила видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни врегульовані Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 №302 (далі Положення №302, в ч редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних відносин).

Згідно з пунктом 2 Положення №302 посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на основі якого надаються відповідні пільги і компенсації.

Пунктом 3 Положення №302 передбачено, що відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Особам з інвалідністю внаслідок війни (стаття 7 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни" та нагрудний знак "Ветеран війни - особа з інвалідністю внаслідок війни".

Згідно з абзацом 2 пункту 7 Положення №302 "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни", "Посвідчення учасника війни" і відповідні нагрудні знаки, "Посвідчення члена сім`ї загиблого" видаються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за місцем реєстрації громадянина.

Відповідно до пункту 10 Положення №302 "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни" видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

Особам з інвалідністю внаслідок війни, у яких групу інвалідності встановлено без терміну перегляду, видаються безтермінові посвідчення, іншим - на період встановлення групи інвалідності. У разі продовження медико-соціальною експертною комісією терміну чи зміни групи інвалідності в посвідчення (на правій внутрішній стороні) вклеюється новий бланк, до якого вносяться відповідні записи. Записи в бланку завіряються відповідно до пункту 8 цього Положення.

Відповідно до вимог нормативно-правових актів з Цивільної оборони, які були чинними на момент аварії на Чорнобильській катастрофі, зокрема, Положення про Цивільну оборону СРСР, затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради міністрів СРСР від 18.03.1976 №201-78, наказів заступника Міністра оборони СРСР - начальника ЦО СРСР від 06.06.1975 №90 (Положення про невоєнізовані формування ЦО і норми оснащення (табелювання) їх матеріально-технічними засобами) та від 29.06.1976 №92 (настанова про організацію та ведення Цивільної оборони в районі (Сільському на сільськогосподарському об`єкті народного господарства), розпорядження ЦО СРСР від 26.04.1986, начальника ЦО УРСР від 28.04.1986, начальника Цивільної оборони Київської області - голови Київської обласної Ради народних депутатів трудящих за 1986 рік (від 29.04.1986 №01, від 30.04.1986 №02, від 04.05.1986 №16, від 19.05.1986 №52 та інші), цивільна оборона організовувалась за територіально-виробничим принципом в усіх населених пунктах та на всіх об`єктах народного господарства, а до складу її невоєнізованих формувань зараховувались в обов`язковому порядку громадяни СРСР, в тому числі - чоловіки у віці від 16 до 60 років, за винятком інвалідів та осіб, що мали мобілізаційні приписи та жінки від 16 до 55 років за винятком вагітних жінок та жінок, які мають малолітніх дітей.

Тобто, формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювалися саме з метою виконання робіт по ліквідації наслідків аварії, катастроф і стихійних лих. Отже, громадяни, які виконували роботи по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи (аварії на ЧАЕС та її наслідків) залучалися до виконання цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони.

Верховний Суд у постановах від 10.10.2019 у справі №278/1320/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР 84855533), від 07.10.2019 у справі №676/1505/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР 84788067), від 03.10.2019 у справі №753/7304/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР 84703667), від 07.08.2019 у справі №826/11163/18 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР 83513416), від 15.05.2019 у справі №816/851/18 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР 81759362), від 10.07.2019 у справі №360/2690/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР 82937827), від 10.10.2019 у справі №810/4584/18 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР 84855878) та від 27.02.2020 у справі №377/196/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 87868485) зазначив, що участь особи у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у складі невоєнізованого формування Цивільної оборони має бути підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною шостою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.74 КАС України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 75 КАС України).

Статтею 76 КАС України закріплено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд зазначає, що надані позивачкою розпорядчі документи, які підтверджують її участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі невоєнізованих формувань Цивільної оборони є належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, які у своїй сукупності підтверджують право позивачки на встановлення їй статуту особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що відмова відповідача у встановленні позивачці статусу особи з інвалідністю внаслідок війни і видачі відповідного посвідчення є необґрунтованою.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, який відповідачем в даному випадку не виконаний.

Доказів, які б спростовували доводи позивачки відповідачем як суб`єктом владних повноважень суду не надано.

У зв`язку з цим, суд вважає за необхідне визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації у встановленні ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення, оформлену листом від 29.10.2019 №3446.

Відповідно до Рекомендації №R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 № 1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки відповідачем було протиправно відмовлено позивачці у встановлені статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, суд вважає, що у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.

У зв`язку з цим, суд вважає за необхідне зобов`язати Управління соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області встановити ОСОБА_1 статус особи з інвалідністю внаслідок війни та видати відповідне посвідчення.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачка звільнена від сплати судового збору. Доказів понесення інших судових витрат позивачка суду не надала. Таким чином, судові витрати присудженню на користь позивачки не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243- 246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області у встановленні ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення, оформлену листом від 29.10.2019 №3446.

3. Зобов`язати Управління соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області встановити ОСОБА_1 статус особи з інвалідністю внаслідок війни та видати відповідне посвідчення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Дудін С.О.