Справа № 120/1356/20-а
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

30 квітня 2020 р. Справа № 120/1356/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитришеної Р.М., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Комунального некомерційного підприємства "Вінницька центральна районна клінічна лікарня" Вінницької районної ради (код ЄДРПОУ - 01982502, вул. Хмельницьке шосе, 92, м. Вінниця, 21029) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Комунального некомерційного підприємства "Вінницька центральна районна клінічна лікарня" Вінницької районної ради (код ЄДРПОУ - 01982502, вул. Хмельницьке шосе, 92, м. Вінниця, 21029) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 24.09.2019 звернувся до відповідача із запитом про надання інформації. Листом від 04.10.2019 відповідачем повідомлено про те, що на запит від 24.09.2019, що стосується шлагбауму, позивачу надавалась відповідь, в межах чинного Закону України "Про доступ до публічної інформації", у листах за №1054 від 29.08.2019 та №1086 від 04.09.2019.

Вважаючи протиправною відмову відповідача у наданні відповіді на запит, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою суду від 26.03.2020 відкрито провадження у даній справі та вирішено розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) відповідно до положень ст. 263 КАС України. Даною ухвалою також встановлено відповідачу 15-денний строк для подачі до суду відзиву на позовну заяву.

22.04.2020 на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом сторін) та відзив на позовну заяву, в якому останній виклав свої заперечення щодо позову, які полягають у наступному.

Так, 24.09.2019 позивач, що працював на час звернення лікарем-стоматологом в поліклінічному відділені Комунального некомерційного підприємства "Вінницька центральна районна клінічна лікарня" Вінницької районної ради, звернувся до відповідача, як розпорядника публічної інформації, із запитом про надання інформації. З аналогічними запитами позивач неодноразово звертався протягом серпня - вересня 2019 року, на який йому була надана вичерпна відповідь стосовно запитуваної інформації (запити позивача від 20.08.2019, 22.08.2019, 27.08.2019, 29.08.2019 та 02.09.2019).

Листом за №1054 від 29.08.2019 позивачу було надіслано вичерпну відповідь на запит про надання інформації. Відповідь на наступні запити надавалась з урахуванням інформації викладеної у листі №1054.

З огляду на те, що відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством, останній просить в задоволенні позову відмовити.

24.04.2020 на адресу суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі, в яких викладено пояснення щодо наведених у відзиві мотивів та зазначено про те, що представником відповідача - адвокатом Кордонським О.В. на підтвердження його повноважень, як представника має бути надано оригінал довіреності чи ордеру або ж їх копії, засвідчені у визначеному законом порядку. За таких обставин, представник позивача вважає, що відзив належить залишити без розгляду та повернути особі, що його подала.

24.04.2020 на адресу суду надійшла заява про стягнення судових витрат на професійну допомогу у розмірі 3990,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Ухвалою суду від 29.04.2020 в задоволенні клопотання представника Комунального некомерційного підприємства "Вінницька центральна районна клінічна лікарня" Вінницької районної ради відмовлено.

Ухвалою від 29.04.2020 в задоволенні клопотання представника позивача про залишення відзиву на позовну заяву без розгляду та повернення особі, що його подала - відмовлено.

Дослідивши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд встановив наступне.

24.09.2019 позивач звернувся до КНП "Вінницька ЦРКЛ", як розпорядника інформації, в порядку Закону України "Про доступ до публічної інформації", із запитом вх. №27 про надання інформації, в якому просив:

- зареєструвати та розглянути цей запит;

- надати інформацію, які суми коштів було витрачено для закупівлі шлагбауму та необхідного для встановлення і експлуатації та користування цим шлагбаумом обладнання (ключі доступу і т.д.) КНП "Вінницька ЦРКЛ";

- надати інформацію за які кошти було здійснено придбання шлагбауму та необхідного для встановлення і експлуатації та користування цим шлагбаумом обладнання (ключі доступу і т.д.) КНП "Вінницька ЦРКЛ";

- надати інформацію, де вказати джерело надходження цих коштів до лікарні і (або) вказати ким, коли і на якій підставі було надано ці кошти;

- надати копії документів, які підтверджують отримання цих коштів лікарнею;

- надати інформацію, де вказати яке саме обладнання було закуплено із зазначенням повного найменування цього обладнання та вказати в якому році;

- надати інформацію, де вказати інформацію хто з посадових (службових) осіб КНП "Вінницька ЦРКЛ" приймав рішення про придбання цього шлагбауму та вищезазначеного обладнання, із зазначенням повної назви займаної посади та ПІБ, а також надати інформацію, де вказати на підставі яких нормативно-правових актів і (або) інших документів (рішень, наказів) посадовими особами (службовими) особами КНП "Вінницька ЦРКЛ" прийнято рішення про придбання цього шлагбауму та вищезазначеного обладнання, та надати їх копії.

Листом за №1186 від 04.10.2019 повідомлено позивача про те, що на аналогічні запити від 20.08.2019 за №22, від 22.08.2019 за №24, від 27.08.2019 за №25, від 29.08.2019 за №26 та від 02.09.2019 відповідь у межах чинного Закону України "Про доступ до публічної інформації", надавалась листом за №1054 від 29.08.2019 та №1086 від 04.09.2019.

Листом за №1054 від 29.08.2019 повідомлено наступне:

- шлагбаум був придбаний не за бюджетні кошти, тому запит в частині надання інформації, яку на думку позивача, про використання бюджетних коштів на закупівлю та встановлення шлагбауму, не підлягає задоволенню;

- шлагбаум був встановлений не на проїзді загального користування, а на території земельної ділянки, наданої в користування Вінницькій центральній районній клінічній лікарні;

- основними нормативно-правовими актами, що регулюють земельні правовідносини лікувальних закладів є Земельний кодекс України, державні санітарні норми і правила, державні будівельні норми України.

Вважаючи, що відповідачем не надано інформацію на інформаційний запит, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Відповідач заперечує щодо задоволення позову, вважає, що діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з наступного.

Правовідносини, які складаються у сфері розгляду звернень суб`єктів стосовно отримання інформації, врегульовані Конституцією України та відповідними спеціальними законами, а саме Законом України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР (далі Закон від 02.10.1996 № 393/96-ВР), Законом України "Про інформацію" від 02.10.1996 № 2657-XII (далі Закон від 02.10.1996 № 2657-XII) та Законом України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 № 2939-VI (далі Закон від 13.01.2011 № 2939-VI).

Згідно з ч. 2 ст. 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Закон від 02.10.1996 № 2657-XII визначає, що кожен має право на вільне одержання, використання, поширення, зберігання та захист інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Статтею 1 Закону від 02.10.1996 № 2657-XII визначено, що інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

У свою чергу порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес, визначено Законом від 13.01.2011 №2939-VI.

При цьому суд враховує, що інформаційний запит позивача від 24.09.2019 був поданий саме в порядку, визначеному цим Законом, а тому суд надає оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами у зв`язку з поданням та розглядом такого запиту саме з урахуванням вимог Закону від 13.01.2011 № 2939-VI.

Відповідно до статті 1 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 3 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI визначені гарантії забезпечення права на публічну інформацію, зокрема: обов`язок розпорядників інформації надавати інформацію, крім випадків, передбачених законом, визначення розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє, максимальне спрощення процедури подання запиту та отримання інформації.

Відповідно до статті 5 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI одним із способів доступу до інформації є надання такої за запитами на інформацію.

Згідно із статтею 12 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

Відповідно до ст. 13 Закону №2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків; 4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Частиною першої статті 14 Закону №2939-VI встановлено, що розпорядники інформації зобов`язані: 1) оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; 6) надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Згідно з положеннями частини 1, 4 статті 20 Закону №2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Щодо статусу відповідача як розпорядника публічної інформації, то суд враховує наступне.

Відповідно до п. 2-3 ч. 1 ст. 13 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI, розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків.

Відтак, комунальні заклади охорони здоров`я, що надають медичні послуги є розпорядниками інформації зокрема щодо використання бюджетних коштів та інформації пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків, а зазначена інформація вважається публічною.

Висновок суду узгоджується із роз`ясненнями щодо застосування норм Закону від 13.01.2011 № 2939-VI наданими у п. 2.4 - 2.5 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 № 10 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації".

Судом встановлено, що 24.09.2019 позивач звернувся до Комунального некомерційного підприємства "Вінницька центральна районна клінічна лікарня" Вінницької районної ради, як розпорядника інформації, в порядку Закону України "Про доступ до публічної інформації", із запитом про надання інформації за вх. № 27.

В свою чергу, відповідач листом за №1186 від 04.10.2019 щодо поставлених питань повідомив про те, що Комунальне некомерційне підприємство "Вінницька центральна районна клінічна лікарня" надавало відповідь на аналогічні запити у листі за №1054 від 29.08.2019 та №1086 від 04.09.2019, відповідно до якого повідомлено:

- шлагбаум був придбаний не за бюджетні кошти, тому запит в частині надання інформації, яку на думку позивача, про використання бюджетних коштів на закупівлю та встановлення шлагбауму, не підлягає задоволенню;

- шлагбаум був встановлений не на проїзді загального користування, а на території земельної ділянки, наданої в користування Вінницькій центральній районній клінічній лікарні;

- основними нормативно-правовими актами, що регулюють земельні правовідносини лікувальних закладів є Земельний кодекс України, державні санітарні норми і правила, державні будівельні норми України.

Натомість, позивач вважає, що відповідачем надано неповну інформацію на поставленні у запиті питання.

Оглянувши матеріали справи, суд погоджується з позицією позивача, що відповідачем не в повному обсязі надано інформацію щодо поставлених у запиті питань за №1-7. Однак, вказана відповідь не є відмовою у наданні інформації на запит, а містить неповну відповідь на поставлені питання.

Відтак, суд приходить до висновку, що заявлена вимога щодо визнання протиправною відмови відповідача у наданні інформації на запит підлягає частковому задоволенню шляхом визнання протиправними дій Комунального некомерційного підприємства Вінницька центральна районна клінічна лікарня Вінницької районної ради щодо надання неповної інформації при розгляді запиту про надання інформації за вх. №27 від 24.09.2019.

При цьому суд акцентує увагу, що за правилами, визначеними частиною першою статті 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону. Цей перелік є виключний і розширенню не підлягає.

Відповідно до запиту про надання інформації за №1, інформація, що запитується, не належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону, а тому підстави для відмови у наданні такої інформації або не наданні її в повному обсязі відсутні.

Разом з тим, суд зазначає, що розпорядник інформації повинен надати відповідь на письмовий запит запитувача інформації, при цьому, такий, повинен бути повним, достовірним та точним або вмотивовану відмову у наданні запитуваної інформації, у разі наявності підстав, унормованих ст. 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Крім того, відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 22 Закону, відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

З приводу аргументів відповідача, що суди повинні дотримуватись встановлених процесуальними законами правил підсудності та підвідомчості спорів, то слід вказати, що відповідно до ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

Щодо мотивів відповідача, що судовому захисту підлягають тільки права, свободи та законні інтереси учасників правовідносин, які виникають із визначених законом підстав та інших юридичних фактів, то суд звертає увагу, що метою Закону України "Про доступ до публічної інформації" є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 23 Закону, рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

З аналізу наведеної норми слід дійти висновку, що будь-які дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені запитувачем інформації до суду.

Щодо наявності аналогічного спору у провадженні Вінницького окружного адміністративного суду, то згідно із відомостями з КП "Діловодства спеціалізованого суду", установлено, що ухвалою суду від 04 березня 2020 р. відкрито провадження у справі № 120/889/20-а за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства "Вінницька центральна клінічна лікарня" Вінницької районної ради про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії. В ухвалі зазначено, що 29.08.2019 року позивач звернувся до відповідача із запитом про надання інформації, однак відповідачем надано відповідь №1054 від 29.08.2019 року не по суті запиту, без належно оформленої відмови у задоволенні такого.

Натомість у справі, що розглядається, предметом оскарження є дії відповідача щодо не надання відповіді на запит від 24.09.2019 року за вх. №27, а відтак суд відхиляє твердження відповідача щодо аналогічного предмету позову.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному п. 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом в рішенні.

З огляду на вище викладені положення, а також беручи до уваги обставини, встановлені в ході розгляду даної справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача повторно розглянути запит ОСОБА_1 про надання інформації за вх. №27 від 24.09.2019 та надати відповідь, з дотриманням положень Закону України "Про доступ до публічної інформації".

За приписами вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Що стосується відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, то суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 3 ст. 134 КАС України).

Приписами ч. 4-6 ст. 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Зі змісту вказаних норм встановлено, що від учасника справи, який поніс витрати на професійну правничу допомогу, вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Судом встановлено, що в підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивача надано копію договору про надання правової допомоги від 13.02.2020 за № 27, копію акту приймання-передачі наданих послуг від 23.03.2020, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом від 24.03.2020, меморіальний ордер за № 37334252.1 від 21.04.2020 про сплату 3990,00 грн.

Як встановлено з матеріалів справи, 13.02.2020 між позивачем та адвокатським об`єднанням "Адвокатська компанія "Якименко та партнери" в особі його президента Якименка О.О. укладено Договір № 27 про надання правової допомоги.

За умовами цього договору (п. 1.1, 1.2. та 2.1) адвокатське об`єднання приймає на себе доручення Клієнта надавати останньому та в його інтересах оплатну правову допомогу, на умовах, визначених цим Договором, а саме складання позовної заяви про оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядника публічної інформації, у частині доступу до публічної інформації, у зв`язку з ненаданням інформації на запит про надання публічної інформації № 27 від 24.09.2019 КНП "Вінницька ЦРКЛ".

Адвокату адвокатського об`єднання - Кравчуку Михайлу Олександровичу, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю ВН № 000473 від 24.04.2019, доручається виконання зазначеного Договору.

Вартість правової допомоги (гонорар) за цим договором зазначається в акті приймання-передачі наданих послуг.

Згідно висновків, викладених Верховним Судом у постанові від 09.04.2019 по справі №826/2689/15, надання належних та допустимих доказів на підтвердження витрат, понесених у зв`язку з вчиненням окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, а також часу, витраченого на підготовку позовної заяви та інших процесуальних документів, з урахуванням тривалості розгляду справи, є підставою для задоволення вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу.

У цьому випадку доказом понесення витрат позивача на правничу допомогу є меморіальний ордер за № 37334252.1 від 21.04.2020, згідно якого на виконання умов Договору № 27 від 13.02.2020 позивач сплатив гонорар у розмірі 3990,00 грн.

Як встановлено з акта приймання-передачі наданих послуг відповідно до Договору про надання правової допомоги № 27 від 13.02.2020, а також детального опису робіт (наданих послуг), адвокатом надано позивачці такі юридичні послуги: складання позовної заяви про оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядника публічної інформації, у частині доступу до публічної інформації, у зв`язку із ненаданням інформації на запит №27 від 24.09.2019 КНП "Вінницька ЦРКЛ" - вартістю 3990 грн.; складність справи - звичайна; затрачено 6 годин часу; вартість 1 години часу витраченої на надання послуг становить 665 грн. Таким чином, загальна вартість наданих послуг відповідно до Договору становить 3990 грн. та розраховувалось наступним чином: 665,00 (грн.) х 6 (год.) = 3990 грн.

Однак на переконання суду, вказані витрати є неспівмірними та завищеними.

Дослідивши зміст позовної заяви, який складає фактично 6 аркушів та в більшій частині дублює зміст позовних заяв у інших справах Вінницького окружного адміністративного суду за позовом ОСОБА_1 до КНП "Вінницька ЦРКЛ", зокрема у справах за № 120/892/20-а, 120/890/20-а, 120/891/20-а, 120/603/20-а, що установлено з КП "Діловодство спеціалізованого суду", та, враховуючи кваліфікацію і досвід адвоката, а також, що дану справу віднесено до незначної складності, суд вважає завищеною кількість витраченого часу на складання позовної заяви.

За наведених обставин, суд при визначенні суми відшкодування приходить до висновку зменшити розмір заявлених сум витрат на професійну правничу допомогу.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги обставини цієї справи, обсяг наданих адвокатом послуг, їх складність та час, необхідний для їх надання, суд приходить до висновку про стягнення з КНП "Вінницька ЦРКЛ" на користь позивача витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 1330,00 грн. (2 год. х 665 грн.), що відповідає вимогам розумності та співмірності.

Згідно ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, беручи до уваги обставини цієї справи, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 1330,00 грн та понесені витрати зі сплати судового збору в сумі 420,40 грн.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Комунального некомерційного підприємства "Вінницька центральна районна клінічна лікарня" Вінницької районної ради щодо надання неповної інформації при розгляді запиту про надання інформації за вх. №27 від 24.09.2019.

Зобов`язати Комунальне некомерційне підприємство "Вінницька центральна районна клінічна лікарня" Вінницької районної ради повторно розглянути запит ОСОБА_1 про надання інформації за вх. №27 від 24.09.2019 та надати запитувану інформацію, відповідно до положень Закону України "Про доступ до публічної інформації" з урахуванням висновків суду.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 420,40 (чотириста двадцять гривень 20 коп.) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1330,00 грн (одна тисяча триста тридцять гривень 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Комунального некомерційного підприємства "Вінницька центральна районна клінічна лікарня" Вінницької районної ради.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Реквізити: ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ); Комунальне некомерційне підприємство "Вінницька центральна районна клінічна лікарня" Вінницької районної ради (код ЄДРПОУ - 01982502, вул. Хмельницьке шосе, 92, м. Вінниця, 21029)

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна