Справа № 826/15527/18
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2020-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2020 року м. Київ № 826/15527/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю

«Фінансова компанія «Октава фінанс»

до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві

про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення № (форма «С») від 12 липня 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Октава фінанс» (далі - позивач, товариство, ТОВ «ФК «Октава фінанс») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі - ГУ ДФС у м. Києві) та просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12 липня 2018 року № (форма «С») на суму 170 грн. - штрафу за порушення законодавства про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що після проведення фактичної перевірки Луганського відділення № 4 ТОВ «Фінансова компанія «Октава фінанс» Головним управлінням Державної фіскальної служби у Київській області складено Акт №0141/12/32/14/04/39628794/515 від 26 червня 2018 року, відповідно до висновків якого виявлено порушення пункту 7 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (тут та далі - Закон №265/95 із змінами та доповненнями станом на час виникнення спірних правовідносин). На підставі зазначених висновків відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № (форма «С») від 12 липня 2018 року та застосовано штрафні санкції на суму 170, 00 грн.

Позивач стверджує, що як небанківська установа, що здійснює господарську діяльність з обміну валюти на підставі генеральної ліцензії НБУ №165 від 20 листопада 2015 року, товариство керується спеціальними нормами права, які визначені законодавцем у нормативно-правових актах НБУ, зокрема, Інструкцією про порядок організації та здійснення валютно-обмінних операцій на території України, затвердженою постановою Правління НБУ №502 від 12 грудня 2002 року (далі - Інструкція №502). При цьому, висновки відповідача, викладені в Акті перевірки від 26 червня 2018 року, зокрема, що Луганське відділення №4 не передає до органів доходів і зборів по дротових та бездротових лініях зв`язку інформацію про обсяг розрахункових операцій з купівлі-продажу іноземних валют, які є у фіскальній пам`яті РРО, не відповідають дійсності, оскільки такі повідомлення передавалися належним чином.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 вересня 2018 року позовну заяву залишено без розгляду, надано позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2018 року відкрито провадження у справі, визначено здійснювати розгляд суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву та усі наявні докази.

Відповідачем 26 грудня 2018 року подано відзив на позовну заяву з додатками-доказами. З відзиву вбачається, що станом на час проведення перевірки позивача та здійснення ним операцій з купівлі-продажу іноземної валюти без застосування РРО (реєстратора розрахункових операцій) чинним був наказ ДФС України від 20 квітня 2017 року №275, яким затверджено Державний реєстр реєстраторів розрахункових операцій та визнано таким, що втратив чинність наказ ДФС України від 17 лютого 2017 року №102, яким у свою чергу також затверджувався Державний реєстр реєстраторів розрахункових операцій та визнано таким, що втратив чинність, наказ ДФС України від 14 грудня 2016 року №1019, яким також затверджувався Державний реєстр реєстраторів розрахункових операцій та визнано таким, що втратив чинність, наказ ДФС України від 28 вересня 2016 року №813.

Отже, усіма зазначеними документами затверджувався зазначений Реєстр, тому позивач зобов`язаний був використовувати у своїй діяльності РРО. Отже, у зв`язку з фіксацією факту незастосування РРО стосовно позивача правомірно винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Оцінивши у порядку письмового провадження належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі наказу ГУ ДФС у Луганській області від 25 червня 2018 року №712 9а.с.49) проведено фактичну перевірку ТОВ «ФК «Октава фінанси» за адресою: Луганська область, м. Кремінна, провулок Дружби, 7, за результатами якої складено Акт № 0141/12/32/14/04/39628794 від 26 червня 2018 року.

Копія наказу №712 та направлення на перевірку №577 та №578 від 25 червня 2018 року (а.с.51-52) пред`явлені представниками відповідача особі, яка фактично проводила розрахункову операцію (касиру) ОСОБА_1 , яка власноруч розписалася на направленнях на перевірку.

Відповідно до висновків Акту виявлено порушення пунктів 1,2 та 7 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» № 265/95-ВР від 06 липня 1995 року, а саме: проведення операції з купівлі-продажу іноземних валют, при якій не проведено через РРО розрахункові операції з обміну іноземної валюти, відповідні розрахункові документи не роздруковувалися, РРО знаходилося у неробочому стані.

Зокрема, в ході перевірки встановлено факт порушення положень законодавства під час операції з купівлі-продажу іноземної валюти (валютно-облікових) операцій, пов`язаних з продажем фізичним особам готівкової іноземної валюти, а саме: 100 доларів США обміняні на 2 640,00 грн., що підтверджено квитанцією №29 від 26 червня 2018 року (а.с.53), роздрукованою о 15:45, без застосування зареєстрованого та опломбованого у встановленому порядку та переведеному у фіскальний режим роботи реєстратор розрахункових операцій, без роздрукування та видачі відповідного документа, що підтверджує виконання цих розрахункових операцій.

На підставі висновків Акту від 26 червня 2018 року відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення № (форма «С») від 12 липня 2018 року, з яким не згоден позивач, вважаючи, що оскільки Товариство не належить до уповноважених банків або їх агентів, а здійснює операції з купівлі-продажу іноземної валюти на підставі генеральної ліцензії НБУ, до нього не застосовуються положення Закону № 265/95, а у своїй господарській діяльності товариство керується спеціальним законодавством, зокрема, Інструкцією №502 та при здійсненні господарських операцій з купівлі-продажу іноземної валюти оформлює квитанції, передбачені зазначеною Інструкцією.

Розглядаючи спірні правовідносини, суд виходить з того, що згідно положень статті 3 Закону №265/95-ВР з урахуванням пунктів 1,2,7 зазначеної статті, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів, тощо) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані:

1) проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуг) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з друкуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових операцій;

2) видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті замовлення, оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку роздрукований документ встановленої форми на повну суму проведеної операції;

7) подавати до органів доходів і зборів звітність, пов`язану із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій та розрахункових книжок, не пізніше 15 числа наступного за звітним місяця у разі, якщо цим пунктом не передбачено подання інформації по дротових або бездротових каналах зв`язку.

Пунктом 1 розділу І Інструкції №502 визначено, що банки, фінансові установи здійснюють операції з готівковою іноземною валютою на підставі генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій.

Згідно з пунктом 6 розділу ІІ Інструкції №502 банк, фінансова установа має право розпочинати роботу пункту обміну валют після реєстрації реєстратора розрахункових операцій в органі доходів і зборів та повідомлення НБУ.

Наказом Міністерства фінансів України від 14 червня 2016 року №547 затверджено Порядок про затвердження порядків щодо реєстрації реєстраторів розрахункових операцій та книг обліку розрахункових операцій (далі - Порядок №547), що поширюється на усіх суб`єктів господарювання та їх представників (уповноважених осіб), які здійснюють операції з купівлі-продажу іноземної валюти.

Згідно з пунктом 1 частини другої Розділу ІІ зазначеного Порядку №547 уповноважені банки, фінансові установи, національний оператор поштового зв`язку та їх агенти, що здійснюють операції з купівлі-продажу іноземної валюти в пунктах обміну іноземної валюти, касах фінансових установ, касах відокремлених підрозділів фінансових установ, касах відділень поштового зв`язку національного оператора поштового зв`язку для здійснення операцій з купівлі-продажу валюти зобов`язані зареєструвати РРО відповідно до положень Порядку, виконати його персоналізацію, опломбувати та перевести у фіскальний режим роботи.

На твердження позивача щодо відсутності на день проведення перевірки у нього обов`язку використовувати у своїй діяльності реєстратор розрахункових операцій в силу відсутності чинного нормативно-правового акту про затвердження Державного реєстру реєстраторів розрахункових операцій, суд зазначає, що на час здійснення позивачем операції з купівлі-продажу іноземної валюти без застосування реєстратора розрахункових операцій чинним був наказ ДФС України від 20 квітня 2017 року №275, яким затверджено Державний реєстр реєстраторів розрахункових операцій та визнано таким, що втратив чинність наказ ДФС України від 17 лютого 2017 року №102, яким у свою чергу також затверджувався Державний реєстр реєстраторів розрахункових операцій та визнано таким, що втратив чинність, наказ ДФС України від 14 грудня 2016 року №1019, яким також затверджувався Державний реєстр реєстраторів розрахункових операцій та визнано таким, що втратив чинність, наказ ДФС України від 28 вересня 2016 року №813.

Як вже зазначав суд, позивач має статус фінансової установи та здійснює діяльність на підставі генеральної ліцензії НБУ від 20 листопада 2015 року №165 на здійснення валютних операцій, зазначених у пунктах 3,8 (діяльність з обміну валют та переказ коштів) частини першої статті 4 Закону №265/95-ВР.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону №265/95-ВР форма, зміст та порядок ведення розрахункових документів при здійсненні операцій з купівлі-продажу іноземної валюти встановлюється НБУ за погодженням з органом доходів і зборів.

Наказом Міністерства фінансів України від 14 червня 2016 року №547 затверджено Порядок реєстрації та застосування реєстраторів розрахункових операцій, що застосовуються для реєстрації операцій з купівлі-продажу іноземної валюти, який набув чинності з 26 липня 2016 року.

Також суд зазначає, що позивачем не заперечується факт наявності у нього РРО, що окрім цього підтверджується також листом від 06 липня 2018 року №1202 за підписом директора ТОВ «Фінсофт» ОСОБА_2 (а.с.10), у якому зазначено, що збоїв у роботі у тому числі в передачі даних реєстратора розрахункових операцій УЕ РККС заводський номер FK80200602, фіскальний номер в період з 01 червня 2018 року по 30 червня 2018 року, зокрема й 26 червня 2018 року, в програмному забезпеченні АРМ керування ЦСО, яке було надано виробником РРО «УЕ РККС» зафіксовано не було.

Тобто, наявний у позивача пристрій РРО у день фактичної перевірки був у наявності та у робочому стані.

З викладеного суд приходить до висновку, що позивач як фінансова установа що здійснює операції з купівлі-продажу іноземної валюти, зобов`язаний використовувати у своїй господарській діяльності реєстратор розрахункових операцій, тому встановлений факт щодо незастосування товариством РРО є доказом вчинення ним порушення законодавства.

Статтею 18 Закону №265/95-ВР встановлено, що у разі порушення встановленого цим Законом порядку виконання операцій з купівлі-продажу іноземної валюти, до уповноважених банків та суб`єктів господарювання, що здійснюють свою діяльність на підставі агентських угод з уповноваженими банками, за рішеннями відповідних органів доходів і зборів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі не проведення розрахункових операцій через реєстратор розрахункових операцій, не роздрукування розрахункового документа, що підтверджує виконання операції з купівлі-продажу іноземної валюти або проведення операції на неповну суму коштів.

За викладених обставин, суд не знаходить неправомірності у винесеному та оскаржуваному позивачем податковому повідомленні-рішенні (форма «С») від 12 липня 2018 року та відповідно й підстав для його скасування.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 9, статей 73, 74, 77 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду відповідачем доведено правомірність та обґрунтованість прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення з урахуванням вимог частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з обґрунтувань позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та наявних у матеріалах справи доказів, адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Октава фінанс» задоволенню не підлягає.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якими судові витрати підлягають поверненню позивачу, який не є суб`єктом владних повноважень лише при задоволенні позову.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 243-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Октава фінанс» до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення № (форма «С») від 12 липня 2018 року - відмовити.

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне найменування сторін:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Октава фінанс», адреса: 01133, м. Київ, вул. Є. Коновальця, 36-В, , тел. +19.

Відповідач: Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві, адреса: 04116, м. Київ, вулиця Шолуденка, 33/19, , тел. .

Суддя В.І. Келеберда