Справа № 120/285/20-а
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2020-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Вінниця

27 квітня 2020 р. Справа № 120/285/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Крапівницької Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом:

ОСОБА_1

до Головного управління ДПС України у Вінницькій області

про визнання протиправною та скасування вимоги,

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Вінницькій області, у якому, просить суд: визнати протиправними та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Вінницькій області про сплату боргу (недоїмки) Ф-240767-55 від 12.11.2018 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що з 2016 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , не здійснює підприємницької діяльності і не отримував від такої діяльності доходів. Однак 11.11.2019 року дізнався про прийняття відповідачем вимоги від 12.11.2018 року про сплату боргу із єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 15819,54 грн.

Оскільки, на думку позивача, вимога про сплату боргу (недоїмки) Ф-240767-55 від 12.11.2018 року є протиправною він звернувся до суду із цим позовом з метою її скасування.

Ухвалою суду від 03.02.2019 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено її розгляд здійснювати з правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Також встановлено відповідачеві строк для подання відзиву на позовну заяву.

21.12.2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Обґрунтовуючи відзив, відповідач зазначив, що згідно реєстраційних даних ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) зареєстрований фізичною особою підприємцем з 19.08.2002 року номер державної реєстрації 567. Дата прийняття рішення про припинення - 26.11.2018 рік.

Відповідно до даних ІКП 71040000, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) нараховано єдиного соціального внеску: 8448 грн - 2017 рік, термін сплати 09.02.2018 року, за 1 квартал 2018 року - 2457,18 грн, термін сплати 19.04.2018 року, за 2 квартал 2018 року - 2457,18 грн, термін сплати 19.07.2018 року, за 3 квартал 2018 року - 2457,18 грн, термін сплати 19.10.2018 року.

Таким чином станом на 31.10.2018 року борг по ІКП 71040000 становить 15819,54 грн.

Оскільки, сплата єдиного внеску позивачем здійснена не була, 12.11.2018 року сформовано спірну вимогу Ф-240767-55, яка є правомірною та скасуванню не підлягає.

Розглянувши подані документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заяви по суті справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

ОСОБА_1 зареєстрований фізичною особою підприємцем зареєстрований фізичною особою підприємцем з 19.08.2002 року номер державної реєстрації 567. Види діяльності КВЕД 52.62.0 - роздрібна торгівля з лотків. З 26.11.2018 позивачем припинено підприємницьку діяльність за власним рішенням №3002164.

Відповідно до інформації інтегрованої картки платника податків (внесків) за кодом класифікації доходів бюджету 71040000 (для фізичних осіб-підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування) станом на кінець грудня 2018 року за позивачем рахується борг (недоїмка) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 15819,54 грн.

На підставі облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-240767-55 від 12.11.2018 року про сплату боргу в сумі 15819,54 грн.

11.11.2019 року заступником начальника Тульчинського ВДВС ГТУЮ у Вінницькій області прийнята постанова про арешт коштів боржника ВП №59385122 з метою виконання вимоги № Ф-240767-55 від 12.11.2018 року.

Позивач дізнавшись про вимогу не погодився із обов`язком сплати єдиного внеску, зазначивши, що з 2016 року не здійснює підприємницької діяльності і не отримував від такої діяльності доходів. Тому з метою захисту своїх прав та інтересів звернувся із цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, врегульовані Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI (далі Закон від 08.07.2010 № 2464-VI).

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації фізичних осіб підприємців визначені Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" (далі Закон від 15.05.2003 № 755-IV).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону від 15.05.2003 № 755-IV державна реєстрація базується на таких основних принципах: 1) обов`язковості державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі; 2) публічності державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі та документів, що стали підставою для її проведення; 3) врегулювання відносин, пов`язаних з державною реєстрацією, та особливостей державної реєстрації виключно цим Законом; 4) державної реєстрації за заявницьким принципом; 5) єдності методології державної реєстрації; 6) об`єктивності, достовірності та повноти відомостей у Єдиному державному реєстрі; 7) внесення відомостей до Єдиного державного реєстру виключно на підставі та відповідно до цього Закону; 8) відкритості та доступності відомостей Єдиного державного реєстру.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону від 15.05.2003 № 755-IV Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Судом встановлено, що позивач був зареєстрований як фізична особа - підприємець та взятий на облік як платник податків з 09.08.2003 року. Запис про припинення підприємницької діяльності внесено до Єдиного державного реєстру 26.11.2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону від 15.05.2003 № 755-IV, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Відтак, на момент розгляду цієї адміністративної справи, суд не має підстав ставити під сумнів достовірність зазначених відповідачем відомостей про статус позивача як фізичної особи - підприємця у період із 09.08.2003 року по 26.11.2018 року, оскільки джерелом таких відомостей є дані Єдиного державного реєстру.

На підставі облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів відповідачем прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-240767-55 від 12.11.2018 року, якою позивачу нараховано недоїмку зі сплати єдиного внеску на суму 15819,54 грн.

Під час примусового виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-240767-55 від 12.11.2018 року заступником начальника Тульчинського ВДВС ГТУЮ у Вінницькій області прийнята постанова про арешт коштів боржника ВП №59385122.

Судом на підставі доказів, які містяться у матеріалах справи, а саме: контракту про проходження громадянами військової служби від 07.10.2016 року, посвідчення УБД, довідки про безпосередню участь в АТО №3316 від 20.11.2015 року, військового квитка НОМЕР_3 , що починаючи із 07.10.2016 року ОСОБА_1 проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 та брав безпосередню участь в АТО.

Оцінюючи підстави для прийняття вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-240767-55 від 12.11.2018 року, що стала предметом оскарження, суд враховує наступне.

Пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону від 08.07.2010 № 2464-VI передбачено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Під застрахованою особою розуміють фізичну особу, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок (п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону від 08.07.2010 № 2464-VI).

За змістом ст. 2 Закону від 08.07.2010 № 2464-VI визначено, що дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з абзацом 7 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону від 08.07.2010 № 2464-VI, платниками єдиного внеску є, у тому числі, військові частини та органи, які виплачують грошове забезпечення, допомогу по тимчасовій непрацездатності, допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами, допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства для військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, у тому числі тих, які проходять військову службу під час особливого періоду, визначеного законами України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та "Про військовий обов`язок і військову службу".

Суд акцентує увагу на тому, що п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону від 08.07.2010 № 2464-VI з-поміж інших платників єдиного внеску визначено й фізичних осіб-підприємців, у тому числі й тих, які обрали спрощену систему оподаткування.

У силу пункту 1 частини 2 статті 6 Закону від 08.07.2010 № 2464-VI, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини 1 статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абзац 3 часини 8 статті 9 Закону від 08.07.2010 № 2464-VI).

Відповідно до пункту 1 та 3 частини 1 статті 7 Закону від 08.07.2010 № 2464-VI єдиний внесок нараховується:

- для платників, зазначених в абзаці сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, на суму грошового забезпечення кожної застрахованої особи, оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності, що здійснюється за рахунок коштів роботодавця, та допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами; допомоги, надбавки або компенсації відповідно до законодавства;

- для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Разом із цим, відповідно до ч. 3 ст. 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, не припиняється державна реєстрація підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців. У разі не провадження ними підприємницької діяльності у період проведення мобілізації нарахування податків і зборів таким фізичним особам - підприємцям не здійснюється.

Відтак, зазначена норма Закону, не виключає одночасного перебування позивача у статусі фізичної особи - підприємця та військовослужбовця, що проходить військову службу за контрактом у час виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці до закінчення особливого періоду.

У той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при наявності у військовослужбовця, що проходить службу за контрактом, статусу фізичної особи - підприємця та права на здійснення підприємницької діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом від 08.07.2010 № 2464-VI не врегульовано.

Однак, системний аналіз наведених норм Закону від 08.07.2010 № 2464-VI свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою господарської діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Саме дохід особи від господарської діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (висновок узгоджується із постановою Верховного Суду від 04.12.2019 по справі № 440/2149/19 (провадження № К/9901/28514/19).

Відтак, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи-підприємці, проте фактично діяльності не здійснюють, не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Однак, у постанові від 04.12.2019 по справі № 440/2149/19 (провадження №К/9901/28514/19) Верховним Судом сформульовано правовий висновок, відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа - підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону від 08.07.2010 № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, на думку суду касаційної інстанції, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При розгляді цієї справи суд, на підставі витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, встановив, що позивач з 19.08.2002 року по 26.11.2018 був зареєстрований як фізична особа - підприємець. При цьому, із контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України встановлено, що починаючи із 07.10.2016 Позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Водночас вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 12.11.2018 № Ф-240767-55 нараховано недоїмку зі сплати єдиного внеску на суму 15819,54 грн, 8448 грн - 2017 рік, термін сплати 09.02.2018 року, за 1 квартал 2018 року - 2457,18 грн, термін сплати 19.04.2018 року, за 2 квартал 2018 року - 2457,18 грн, термін сплати 19.07.2018 року, за 3 квартал 2018 року - 2457,18 грн, термін сплати 19.10.2018 року.

Аналіз встановлених судом обставин дає підстави для висновку, що нарахування позивачу (як фізичній особі - підприємцю) недоїмки із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування відбувалося протягом періоду у який сплату за ОСОБА_1 внеску здійснювала військова частину НОМЕР_1 де позивач проходив військову службу за контрактом, що з огляду на окреслені вище правові позиції Верховного Суду, є недопустимим.

При цьому суд враховує, що відповідачем не надано доказів фактичного здійснення позивачем підприємницької діяльності як і доказів отримання доходу від такої діяльності, що обумовлювало б виникнення підстав для сплати ним внеску у розмірі більшому, аніж розмір мінімального страхового внеску. Відтак, покладення спірною вимогою на позивача обов`язку із сплати єдиного соціального внеску за спірний період спричинить подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого Державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічного висновку про застосування норм Закону від 08.07.2010 № 2464-VI дійшов Верховний Суд у постановах від 27.11.2019 (справа № 160/3114/19), від 04.12.2019 (справа № 440/2149/19) та від 23.01.2020 (справа № 480/4656/18).

Крім цього, відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась щодо застосування правила про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи "Серков проти України" (заява № 39766/05), "Щокін проти України" (заяви N 23759/03 та № 37943/06), які відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права.

З урахуванням встановлених обставин, та наданої їм правової оцінки, суд дійшов висновку, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від № Ф-240767-55 від 12.11.2018 року в сумі 15819,54 грн, прийнята Головним управлінням ДФС у Вінницькій області з порушенням, є протиправною, а тому, підлягає скасуванню.

Питання розподілу судових витрат Відповідно до статті 139 КАС України не вирішується, оскільки відповідно Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС України у Вінницькій області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-240767-55 від 12.11.2018 року в сумі 15819,54 грн.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

позивач - ОСОБА_1 (РПОКПП: НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 , тел.: НОМЕР_5 );

відповідач - Головне управління ДПС у Вінницькій області (21000, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7, код ЄДРПОУ - 39402165).

Суддя Крапівницька Н. Л.