Справа № 260/1552/19
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2020-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2020 рокуЛьвівСправа № 260/1552/19 пров. № А/857/3344/20

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.

при секретарі судового засідання: Омеляновській Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року про залишення позовної заяви без розгляду (ухвала винесена о 14:15 год. у м. Ужгороді судом у складі головуючої судді Рейті С.ІР.С., повний текст виготовлено 07.02.2020) у справі № 260/1552/19 за позовом ОСОБА_1 до Тячівської районної державної адміністрації третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування містобудівних умов та обмежень,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з позовом до Тячівської районної державної адміністрації про визнання протиправними та скасування містобудівних умов та обмежень № 07 від 29.09.2016 року для будівництва гуртового складу, магазину змішаної торгівлі та житлово-офісних приміщень на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивача позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв`язку з початком будівництва будівлі на сусідній земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_2 та з метою встановлення чи не порушені права та інтереси позивача, як сусіднього землевласника, представником останнього у квітні місяці було направлено запит до відповідача з метою отримання підстав такого будівництва, а саме містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки. 12.04.2019 року позивачем отримано містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 - ОСОБА_2 . Дані містобудівні умови та обмеження, на думку позивача, прийняті і надані з порушенням вимог Законів України "Про регулювання містобудівної діяльності" та Порядку надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст, який затверджений Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 07.07.2011 року № 109 та внаслідок цього порушують права та інтереси позивача, як власниці сусіднього житлового будинку, а відтак є незаконними та підлягають скасуванню.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 до Тячівської районної державної адміністрації третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування містобудівних умов та обмежень - залишено без розгляду.

Вказану ухвалу в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржувана ухвала є незаконною, винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою справу направити на продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід задоволити з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд першої інстанції, приймаючи оскаржувану ухвалу, виходив з того, що ОСОБА_1 пропущений шестимісячний строк звернення до суду, а також позивачем не надано належного обґрунтування причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

З наявної в матеріалах справи заяви ОСОБА_1 до Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області від 20.05.2019 року, зареєстрованої і управлінні за вхідним № 28/Ж/1007-1.20/2-19 від 21.05.2019 року видно, що ОСОБА_1 , відповідно до ч.4 та п.3 ч.15 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду, який затверджений Постановою КМУ від 19.08.2015 року № 698, просить здійснити, у строки, передбачені ч.17 Порядку, державний архітектурно-будівельний нагляд, а саме провести позапланову перевірку законності надання Тимчасовою робочою групою по розгляду звернень громадян з питань містобудування, архітектури та документів по землеустрою на період реєстрації новоствореного відділу капітального будівництва, містобудування та архітектури Тячівської райдержадміністрації - містобудівних умов та обмежень № 7 від 29.09.2016 року замовнику ОСОБА_2 для будівництва гуртового складу, магазину змішаної торгівлі та житлово-офісних приміщень на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , та, за результатами виявлених порушень скасувати містобудівні умови та обмеження № 07 від 29.09.2016 року та прийняті відповідно до них документи, які дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт та притягнути посадових осіб об`єктів нагляду до відповідальності за вчинені правопорушення відповідно до закону.

Таким чином, позивач з метою досудового вирішення спору звернулася до відповідача із вказаною вище заявою з вимогою про скасування оскаржуваних мостобудівних умов та обмежень.

Однак, Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області за результатами розгляду скарги позивача не було прийнято будь-якого рішення щодо скасування чи відмови у скасуванні оскаржуваних містобудівних умов, що підтверджується листом відповідача від 17.07.2019 року № 745/1007-120.

Так, відповідно до ч.4 ст.122 КАС України якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Враховуючи те, що позивач скористалася можливістю досудового порядку вирішення спору шляхом подання відповідної заяви про скасування містобудівних умов та обмежень, однак відповідачем за результатами розгляду такої не було прийнято будь-яких рішень, то за таких обставин, колегія суддів вважає, що первинною датою відліку строку звернення до суду є дата звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень, тобто 20.05.2019 року.

Отже, позивачем дотримано шестимісячний строк звернення до суду, передбачений ч.4 ст.122 КАС України.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказує, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 08.04.2010 у справа «Меньшакова проти України» (Заява №377/02) у п.52 «Суд повторює, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі «право на суд», яке, згідно з практикою Суду, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом (наприклад, рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ЕСПЛ 2002-ІІ)».

Так, у справі Delcourt v. Belgium Європейський Суд з прав людини зазначив, що "у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Отже, відповідно до позиції Європейського Суду з прав людини основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Постановивши ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, суд першої інстанції фактично позбавив позивача права доступу до суду, що свідчить про порушення його права на захист прав, свобод та інтересів і розгляд справи в адміністративному суді, гарантовані ст.5 КАС України.

Відповідно до ст.320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції не виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин не вірно застосував норми процесуального права, що призвело до ухвалення поспішного рішення.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволити.

Скасувати ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року у справі №260/1552/19, яка перешкоджає подальшому провадженню по справі та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.

Постанова остаточна та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. З. Улицький
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 29.04.2020р.