Справа № 120/655/20-а
Суддя: Свентух Віталій Михайлович
Дата ухвалення: 2020-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

27 квітня 2020 р. Справа № 120/655/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Свентуха Віталія Михайловича, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 - Меламеда Вадима Борисовича до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання бездіяльності, рішення протиправними, його скасування та зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в :

до Вінницького окружного адміністративного суду звернувся представник позивача ОСОБА_1 - Меламед Вадим Борисович з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання бездіяльності, рішення протиправними, його скасування та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначив, що відповідач протиправно припинив виплату пенсії позивачу, відмовляючись перераховувати на визначений нею банківський рахунок, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду.

Ухвалою від 24.02.2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Даною ухвалою також надано відповідачу строк на подання відзиву.

10.03.2020 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з наступних підстав.

Заява про поновлення виплати раніше призначеної пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, який призначає пенсію, за місцем перебування на обліку, як одержувача пенсії. Поновлення виплати пенсії здійснюється за документами, що наявні у пенсійні справі та з урахуванням додатково поданих документів. Особа, яка звертається за пенсією має пред`явити паспорт або інший документ, що посвідчує особу, місце її проживання/реєстрації та вік.

Крім того, у разі, коли пенсіонер бажає отримувати пенсію за довіреністю, термін дії якої більше одного року, то він зобов`язаний через кожний рік дії такої довіреності подавати особисто або через свого представника до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, відповідну заяву про виплату пенсії за довіреністю. За відсутності особистого звернення пенсіонера виплата пенсії припиняється.

Ухвалою суду від 19.03.2020 року розгляд справи відкладено на 16.04.2020 року.

Ухвалою від 16.04.2020 року розгляд справи вирішено проводити у порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 у 2000 році виїхала з України на постійне місце проживання до Ізраїлю.

Постановою Жмеринського міськрайонниго суду Вінницької області від 10.10.2017 року у адміністративній справі №130/2107/17 за позовом Вадима Меламеда в інтересах ОСОБА_1 до Жмеринського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про зобов`язання призначити пенсію за віком адміністративний позов задоволено частково, а саме:

- визнано протиправною бездіяльність Жмеринського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області щодо не призначення ОСОБА_1 пенсії за віком.

- зобов`язано Жмеринське об`єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області призначити та виплачувати з 19.05.2017 пенсію за віком ОСОБА_1 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30.11.2017 року постанову Жмеринського міськрайонниго суду Вінницької області залишено без змін.

26 вересня 2018 року до Жмеринського об`єднаного управління Пенсійного фонду України /а.с. 55/ та 12 листопада 2019 року до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області /а.с. 56/ позивачем через представника Меламеда Вадима було подано заяви про перерахунок нарахованої пенсії на її особистий банківський рахунок.

Листом начальника відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України Вінницької області №64 від 24.01.2020 року /а.с. 80/ повідомлено, що за період з 19.05.2017 року по 31.01.2018 року позивачу нараховано пенсію у розмірі 9905,08 грн., для виплати пенсії на поштове відділення, так як до управління не було надано банківських реквізитів.

Відповідно до порядку виплати пенсій, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" ОСОБА_1 припинено виплату пенсії з 01.09.2018 року в зв`язку із тривалою неоплатою понад 6 місяців, а саме з 01.02.2018 року по 31.08.2018 року.

Зазначено, що виплата пенсії поновлюється при зверненні пенсіонера особисто з заявою та паспортом, крім випадків продовження пенсії по інвалідності. Заява про виплату пенсії на яку пенсіонер мав право, але не отримав з власної вини, подається особисто заявником до органу, що призначає пенсію за місцем перебування пенсіонера на обліку. Особа, яка звертається за пенсією за минулий час, повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що посвідчує її особу, місце постійного проживання та вік).

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Згідно з положеннями статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Пунктом 2 частини першої статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 пункт 2 частини 1 статті 49, друге речення статті 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в Рішенні № 25-рп/2009 оспорюваними нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій, право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Відповідно до статті 47 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Пенсія може виплачуватися за довіреністю, порядок оформлення і строк дії якої визначаються законом. Виплата пенсії за довіреністю здійснюється протягом усього періоду дії довіреності за умови поновлення пенсіонером заяви про виплату пенсії за довіреністю через кожний рік дії такої довіреності.

Пунктом 4 частини 1 статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд.

Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати (ч. 2 ст. 49 ЗУ №1058-IV).

Згідно із пунктом 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, заява про поновлення виплати пенсії, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії.

Отже, пунктом 1.5 Порядку 22-1 передбачено можливість подачі заяви як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №501/28/17 від 05.02.2020 року.

Пунктом 14 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року № 1596, передбачено, що якщо суми пенсій та грошової допомоги одержуються за довіреністю більше як один рік або не одержуються з поточного рахунка більше як один рік, уповноважений банк зобов`язаний повідомити про це відповідний орган Пенсійного фонду або орган праці та соціального захисту населення не пізніше 28 числа місяця, у якому виникли такі обставини, а одержувач пенсії та грошової допомоги - подати нову заяву в орган Пенсійного фонду або орган праці та соціального захисту населення у порядку, визначеному в пункті 10 цього Порядку.

Аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку про те, що Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" не встановлено обмежень на подачу заяви про поновлення виплати пенсії представником пенсіонера.

Судом встановлено, що повноваження Меламеда Вадима Борисовича, як представника ОСОБА_1 підтверджуються довіреністю з апостилем від 20 лютого 2017 року, яка була подана разом із заявою про поновлення виплати пенсії.

Враховуючи, що ОСОБА_1 через свого представника по довіреності - Меламеда Вадима Борисовича звернулась до пенсійного фонду із заявами про поновлення виплати пенсії, тому вимога щодо особистої подачі заяви про виплату пенсії на банківський рахунок була дотримана.

З огляду на викладе, суд доходить висновку, що безумовно позивач як громадянин України має право на виплату призначеної їй пенсії.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним Судом у постановах від 12 березня 2019 року у справі № 441/1239/17 та від 31 жовтня 2019 року у справі № 160/7699/18, від 09 січня 2020 року у справі № 351/2066/16-а.

За таких обставин, на переконання суду, достатніми є підстави, а позов обґрунтований та підлягає задоволенню в частині зобов`язання відповідача поновити ОСОБА_1 виплату пенсії на визначений нею банківський рахунок.

Щодо інших вимог, заявлених у даному позові, слід зазначити наступне.

Представник позивача просить визнати протиправним, дискримінаційним та скасувати рішення відповідача про незаконну відмову у виплаті пенсії на визначений позивачем банківський рахунок та припинення виплати пенсії, в тому числі, якщо воно було прийнято, але не передано позивачу.

Однак, судом не встановлений факт прийняття управлінням пенсійного фонду рішення про відмову у виплаті пенсії на визначений позивачем банківський рахунок, а тому дана вимога задоволенню не підлягає.

Відповідно до положень підпункту 2 частини 1 статті 1 Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" дискримінація визначена як ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними, зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Представником позивача не доведено в чому саме полягає дискримінація позивача та не надано доказів, які б підтверджували вказані обставини, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Разом з тим, відстуні правові підстави для визнання протиправним та дискримінаційним припинення виплати пенсії позивачу, оскільки відповідач діяв у порядок та спосіб передбачений пунктом 4 частини 1 статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Досліджуючи обґрунтованість мотивів щодо наявності допущеної відповідачем бездіяльності, судом враховано, що протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма пасивної поведінки цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у не здійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Судом встановлено, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень на заяву представника позивача щодо перерахунку пенсії відреагував та вчинив певні управлінські дії, в наслідок яких направлено лист начальника відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №64 від 24.01.2020 року.

Отже, відповідачем допущено активну поведінку (вчинення дій) щодо припинення пенсійних виплат та відмови у їх виплаті позивачу, що виключає можливість встановлення факту допущеної бездіяльності, а відтак позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

З огляду на предмет, підстави позову та встановлені обставини справи, суд переконаний, що пред`явлений позов спрямований на захист порушених прав та інтересів позивача саме через вчинення дій суб`єктом владних повноважень.

При цьому, позивачем не заявлено вимог щодо визнання протиправними дій відповідача.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При з`ясованих в ході розгляду справи обставинах, суд вважає, що із задоволенням вимоги зобов`язального характеру буде досягнуто ефективного захисту та відновлення прав, інтересів позивача без виходу за межі позовних вимог та додаткового окреслення судовим рішенням протиправності дій суб`єкта владних повноважень.

Разом з тим, вирішуючи питання з якого часу у позивача виникло право на поновлення виплати пенсії, суд виходить з наступного.

Згідно статті 46 Конституції України, пенсія є одним із видів соціального захисту, право яке гарантується громадянину.

Виходячи із самого визначення поняття "пенсія", щомісячні виплати здійснюються на постійній основі, один раз на місяць протягом невизначеного періоду часу, а тому цей вид виплат не є строковим і не може бути призначений на певний строк. У цьому випадку визначається лише дата, з якої особа має право на отримання виплати (чи її перерахунок).

Кінцевий термін або строк, на який призначається такий вид забезпечення як пенсія не може встановлюватись, бо це суперечить самому визначенню та суті таким виплатам.

Відповідно до частини 1 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Оскільки, позивачем вперше 26 вересня 2018 року, через представника Меламеда Вадима , було подано заяву про перерахунок нарахованої пенсії на її особистий банківський рахунок, суд приходить до висновку, що поновити пенсію позивачу необхідно з дня звернення до управління пенсійного фонду з відповідною заявою, а саме 26.09.2018 року.

Факт звернення позивача 26.09.2018 року із заявою про перерахунок нарахованої пенсії на її особистий банківський рахунок відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано.

Висновок про те, що пенсія має бути поновлена з дати звернення особи із відповідною заявою до пенсійного органу узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, що висловлена в постанові від 20.02.2018 року у справі №757/12134/14-а.

Визначаючись щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача виплатити на банківський рахунок усі недотримані пенсійні виплати з урахуванням усіх підвищень з 19.05.2017 року до фактичного виконання відповідачем рішення по цій справі, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів на усі несвоєчасно виплачені суми позивача, починаючи з 19.05.2017 року до їх фактичної виплати та продовжити виплату пенсії позивачці на банківський рахунок довічно, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Аналізуючи вказану норму Закону в контексті предмету цього позову, суд вважає, що для здійснення компенсації втрати частини доходів законодавцем визначено певні умови та порядок її здійснення, а саме те, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць.

Таким чином, компенсація втрати частини доходів може бути обчислена лише з нарахованої особі до виплати суми, яка не була виплачена у встановлені законодавством строки.

Механізм проведення індексації визначений Законом України "Про індексацію грошових доходів населення".

Частиною другою статті 62 цього Закону визначено, що пенсії, призначені зазначеним особам в Україні до виїзду на постійне місце проживання за кордон, виплачуються в порядку, встановленому Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно з частиною другою статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" для забезпечення індексації пенсії щороку проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.

Суд вважає вимогу позивача про зобов`язання відповідача здійснити індексацію пенсії передчасною, оскільки відповідач ще не здійснив поновлення та перерахунок пенсії позивачу, а відтак відсутні докази того, що при проведенні такого перерахунку пенсії відповідач не здійснить її індексацію самостійно, як того вимагає Закон.

Разом з тим, суд зазначає, що визначення розміру виплати пенсії є виключною компетенцією пенсійного органу, а тому підміна судом повноважень даного суб`єкта владних повноважень є формою втручання в його дискреційні повноваження.

При цьому, у разі незгоди з діями відповідача щодо розміру пенсії, позивач не позбавлена права звернутися за захистом своїх прав до суду, а тому з врахуванням вищенаведеного, в задоволенні цих позовних вимог слід відмовити.

Крім того, суд вважає, що заявлена вимога про продовження виплати пенсії позивачу на банківський рахунок довічно є необґрунтованою та в її задоволенні слід відмовити, оскільки вона спрямована на врегулювання правовідносин, які не настали, але можуть виникнути у майбутньому, а судове рішення повинно бути наслідком чинного правового регулювання.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наведеного та враховуючи встановлені обставини у справі, оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, на користь позивача належить стягнути сплачений ним судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме 280,26 грн.

Керуючись ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, ст. 24, 46, Конституції України, ст. 42, 45, 47 49, 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-IV, ст. 62 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 року 1282-XII, ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 року № 1382-IV, п. 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, п. 14 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року № 1596, суд,-

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії на визначений нею банківський рахунок, починаючи з 26.09.2018 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 280,26 грн. (двісті вісімдесят гривень 26 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21028, ).

Суддя Свентух Віталій Михайлович