Справа № 240/794/20
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2020-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2020 року м. Житомир справа № 240/794/20

категорія 109020100

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

судді Капинос О.В.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Баранівської міської ради Житомирської області про скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- скасувати рішення 38 сесії 8 скликання Баранівської міської ради № 2565 від 06.12.2019;

- зобов`язати Баранівську міську раду прийняти рішення про надання ОСОБА_1 , дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення (кадастровий номер :07:000:0190) площею 2,0 га за межами села Глибочок на території Баранівської міської об`єднаної територіальної громади для ведення особистого селянського господарства.

В обґрунтування позову зазначає, що звернувся до Баранівської міської ради з клопотанням про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення (кадастровий номер :07:000:0190) площею 2,0 га за межами села Глибочок на території Баранівської міської об`єднаної територіальної громади для ведення особистого селянського господарства. Рішенням Баранівської міської ради від 06.12.2019 відмовлено у задоволенні клопотання. Вважає рішення протиправним, оскільки воно суперечить Конституції України та Земельному кодексу України.

Ухвалою суду від 10.02.2020 відкрито провадження по справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

10.03.2020 відповідачем подано відзив на позов. В обґрунтування відзиву зазначено, що беручи до уваги рекомендацій постійної комісії з питань земельних відносин, містобудування, будівництва та охорони навколишнього середовища, 06.12.2019 на 38 сесії 8 скликання Баранівської міської ради було прийнято рішення №2565 про не надання дозволу громадянину ОСОБА_1 , який проживає в АДРЕСА_1 , на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення комунальної власності Баранівської об`єднаної територіальної громади загальною площею 2,00 га за межами с. Глибочок зі зміною цільового призначення з земель запасу на землі для ведення особистого селянського господарства за межами с. Глибочок, Баранівського району Житомирської області, з подальшою передачею у власність. Даний громадянин на території Баранівської ОТГ не зареєстрований.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, суд встановив наступне.

21 жовтня 2019 року відповідно до ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України позивач звернувся з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з правом передачі у власність площею 2 га для ведення особистого селянського господарства до Баранівської міської ради (Баранівської міської об`єднаної територіальної громади).

Рішенням № 2565 від 06.12.2019 тридцять восьмої сесії 8 скликання Баранівська міська рада, розглянувши заяву гр. ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок, керуючись ст.12,33,118,125,126 Земельного кодексу України, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення порядку набуття прав на землю", Законом України "Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", ст.12,25 Закону України "Про землеустрій", ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", розпорядженням Кабінету Міністрів України від 31.01.2018 №60 "Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад", враховуючи рекомендації постійної комісії з питань земельних відносин, містобудування, будівництва та охорони навколишнього природного середовища, вирішила не надавати дозвіл гр. ОСОБА_1 , який проживає в АДРЕСА_1 , на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення комунальної власності Баранівської об`єднаної територіальної громади загальною площею 2,00 га за межами с.Глибочок зі зміною цільового призначення з земель запасу (16.00) на землі для ведення особистого селянського господарства (01.03) за межами с.Глибочок, Баранівського району Житомирської області, з подальшою передачею у власність. Кадастровий номер земельної ділянки :07:000:0190.

Відповідач вказує на те, що підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення вищезазначеної земельної стало те, що позивач не проживає на території Марківського старостинського округу Баранівської об`єднаної територіальної громади.

Вважаючи рішення відповідача про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність незаконним та необґрунтованим, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ст. 40 ЗК України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Статтею 121 ЗК України передбачено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Зокрема, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений статтею 118 ЗК України.

Згідно з ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України від 21.05.1997 № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Повноваження відповідних органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 118, 122, 123 Земельного кодексу України, статтями 26, 33, 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" питання з приводу земельних відносин вирішується виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Відповідно до ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відтак, питання щодо передачі земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства є виключними повноваженнями міської ради, що реалізовується шляхом розгляду на пленарних засіданнях міської ради, за результатами яких приймаються рішення.

Аналіз наведених правових норм дає підстави суду дійти до висновку, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень ст. 118 ЗК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 545/808/17.

Судом встановлено, що позивач подав до Баранівської міської ради належним чином оформлену заяву про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з доданими документами.

Рішенням № 2565 від 06.12.2019 тридцять восьмої сесії 8 скликання Баранівської міської ради вирішено не надавати дозвіл гр. ОСОБА_1 , який проживає в АДРЕСА_1 , на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення комунальної власності Баранівської об`єднаної територіальної громади загальною площею 2,00 га за межами с.Глибочок зі зміною цільового призначення з земель запасу (16.00) на землі для ведення особистого селянського господарства (01.03) за межами с.Глибочок, Баранівського району Житомирської області, з подальшою передачею у власність. Кадастровий номер земельної ділянки :07:000:0190.

Як встановлено судом, дане рішення прийнято з мотивів того, що було враховано висновок постійної комісії сільської ради з питань земельних відносин, екології, містобудування та використання природних ресурсів, відповідно до статей 12, 33, 118, 125, 126 Земельного кодексу України, статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення порядку набуття прав на землю", Законом України "Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", ст. 12.25 Закону України "Про землеустрій".

У відзиві відповідач вказує на те, що підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення вищезазначеної земельної стало те, що позивач не проживає на території Марківського старостинського округу Баранівської об`єднаної територіальної громади.

Однак, суд зазначає, що така підстава відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою не передбачена ч. 7 ст. 118 ЗК України, відповідно до якої підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

З врахуванням викладеного, суд звертає увагу на те, що Земельним кодексом України передбачено механізм безоплатної передачі земель сільськогосподарського призначення у власність та вичерпні підстави для відмови в цьому, а тому відповідач не мав право відмовляти позивачу в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у власність з підстав, не передбачених Земельним кодексом України.

Крім того суд зазначає, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність чи у користування.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 13 грудня 2016 року в справі № 815/5987/14 та Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі №545/808/17 та від 19 червня 2018 року в справі № 806/2982/17.

Таким чином, відповідач протиправно та необґрунтовано відмовив позивачеві у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність з підстав, що не передбачені законодавством, а тому рішення 38 сесії 8 скликання Баранівської міської ради № 2565 від 06.12.2019 підлягає скасуванню.

З приводу вимоги про зобов`язання відповідача надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою земельної ділянки сільськогосподарського призначення (кадастровий номер :07:000:0190) площею 2,0 га за межами села Глибочок на території Баранівської міської об`єднаної територіальної громади для ведення особистого селянського господарства, суд зазначає наступне.

Як випливає зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Щодо здійснення дискреційних повноважень адміністративними органами, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке надає певний адміністративному органу ступінь свободи під час прийняття рішення, таким чином даючи йому змогу вибрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке буде найбільш прийнятним.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У справі, що розглядається, повноваження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи надання мотивовано відмови у його наданні, регламентовано ч. 6 ст. 118 ЗК України.

Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Враховуючи, що альтернатив (варіантів) позитивного вирішення заяви позивача не існує, особа звернулась до суду з підстав не ухилення державного органу від розгляду його заяви про надання дозволу на розроблення проекту, а на неправомірність відмови у наданні такого дозволу (як результату розгляду заяви) і незаконність такої відмови судом встановлена, суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, що в даному випадку не буде привласненням судом повноважень і функцій відповідача.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.05.2018 № 825/602/17, від 11.09.2019 у справі №819/570/18 та від 08.08.2019 у справі №806/2253/15.

Згідно з ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенство права. Принцип верховенства права сформувався як інструмент протидії свавіллю держави, що виявляється в діях її органів як у цілому, так і окремих із них. Верховенство права - це розуміння того, що верховна влада, держава та її посадові особи мають обмежуватися законом.

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту.

З урахуванням викладеного, належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, є саме зобов`язання Баранівську міську раду прийняти рішення про надання ОСОБА_1 , дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення (кадастровий номер :07:000:0190) площею 2,0 га за межами села Глибочок на території Баранівської міської об`єднаної територіальної громади для ведення особистого селянського господарства.

Покладення такого обов`язку на відповідача не є перебиранням функції іншого суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта та зобов`язанням його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу, з огляду на обов`язковість ефективного механізму захисту порушеного права.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на наведене, позивачем та наявними у матеріалах справи доказами доведено протиправний характер відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою, у зв`язку з чим, позов підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України.

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Баранівської міської ради Баранівського району Житомирської області (вул.Соборна,20, м.Баранівка, 12701, ) № 2565 від 06.12.2019.

Зобов`язати Баранівську міську раду Баранівського району Житомирської області (вул.Соборна,20, м.Баранівка, 12701, ) прийняти рішення про надання ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :07:000:0190, площею 2,0 га, за межами села Глибочок на території Баранівської міської об`єднаної територіальної громади, для ведення особистого селянського господарства.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Капинос