Справа № 640/8681/20
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2020-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

29 квітня 2020 року м. Київ № 640/8681/20

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Огурцов О.П., ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами

ОСОБА_1
доВідділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві
про визнання незаконними та скасування постанов,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, в якому просить визнати незаконними та скасувати:

- постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 08.04.2016 про стягнення виконавчого збору в розмірі 798677,77 гривень у виконавчому провадженні № 4754884,

- постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 11.10.2018 про стягнення виконавчого збору в розмірі 798677,77 гривень у виконавчому провадженні № 57406594.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Частиною першою статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання фізичною особою до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" встановлено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня 2020 року становить 2102,00 гривень.

Позивачем заявлено вимоги майнового характеру (оскарження рішення, на підставі якого може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів) на загальну суму 1597355,54 гривень, а отже, судовий збір за подання даного адміністративного позову становить, з урахуванням межі максимального розміру 10510,00 гривень.

Позивачем не було додано до позовної заяви документів про сплату судового збору.

Крім того, згідно з пунктом 5 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Пунктом 1 частини другої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що позовну заяву у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Оскаржувані рішення органу державної виконавчої служби були прийняти 08.04.2016 та 11.10.2018. Про їх існування позивач дізнався під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження 05.11.2018 та 20.03.2019, про що зазначає сам позивач у позовній заяві, що свідчить про те, що даний адміністративний позов подано з пропущенням строку звернення до суду.

Відповідно до частини шостої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

У позовній заяві позивач надає пояснення щодо поважності причин строку звернення до суду та просить його поновити у зв`язку з тим, що судова практика щодо визнання протиправними дії органів виконавчої служби щодо стягнення судового збору сформувалась лише 11.03.2020 після прийняття відповідної постанови з даного питання Великою Палатою Верховного Суду.

Отже, позивач вважає, що саме з моменту прийняття Великою Палатою Верховним Судом в нього виникло право на оскарження постанов про стягнення виконавчого збору у судовому порядку.

З даного приводу суд звертає увагу позивача, що при визначенні початку перебігу строку звернення до суду, суд має з`ясувати момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного рішення, дії або бездіяльності, а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії або бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Окрім того, правова позиція суду, висловлена у судовому рішенні, не встановлює обставин справи у межах даного спору, а отже мала лише інформаційний, а не преюдиційний характер.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що право на доступ до суду, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду.

При цьому, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що поновлення строку на оскарження судового рішення може бути обґрунтованим та вважається співвідносним та виправданим стосовно неповного забезпечення принципу правової визначеності, зазвичай, якщо: 1) недотримання строків було зумовлене діями (бездіяльністю) суду попередньої інстанції, зокрема, особі не надіслано протягом строку на оскарження судового рішення копію повного тексту рішення суду попередньої інстанції (справа «Мушта проти України»); 2) пропуск строку на оскарження обумовлений особливими і непереборними обставинами суттєвого та переконливого характеру (справи «Рябих проти Росії», «Устименко проти України»); 3) відновлення строку необхідне для виправлення фундаментальних недоліків або помилок правосуддя (виправлення серйозних судових помилок) (справи «Безруков проти Росії», «Брумареску проти Румунії»).

Таким чином, позивачем не дотримано строків звернення до суду, оскільки позовну заяву було подано більш ніж через рік, тоді як процесуальним законодавством визначено десятиденний строк на звернення до суду за оскарженням рішення органів виконавчої служби.

У даному випадку, суд вважає, що такий значний пропуск строку звернення до суду не є пропорційним та порушує принципи верховенства права та правової визначеності.

Суд також відхиляє доводи позивача щодо пропущення строку звернення до суду через запровадження карантину, оскільки встановлений процесуальним законодавством строк на звернення до суду сплинув задовго до запровадження карантину, а позивачем не надано доказів поважності причин неможливості звернення до суду з даним позовом до 11.03.2020.

Також суд звертає увагу, що позивачем вживались дії щодо оскарження даних постанов про стягнення виконавчого збору шляхом подання відповідної скарги на дії державного виконавця до Солом`янського районного суду міста Києва.

Ухвалою від 22.12.2018 у справі № 760/28783/18 Солом`янський районний суд міста Києва відмовив у відкритті провадження в адміністративній справі та зазначив, що розгляд справи віднесений до юрисдикції адміністративний судів.

Разом з тим, позивачем не було надано доказів, які б підтверджували, що позивач звертався до адміністративного суду з відповідним позовом.

Таким чином, враховуючи, що позивачем пропущено строк звернення до суду через байдужість до своїх прав та недотримання процесуальних строків, суд вважає, що підстави, викладені позивачем у позовній заяві щодо поновлення пропущеного строку звернення до суду, є необґрунтованими та неповажними.

Відповідно до частини першої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до частини першої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Вказані недоліки позивач може усунути шляхом подання до суду:

- документу про сплату судового збору у розмірі 10510,00 грн.,

- заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин його пропуску із зазначенням інших підстав для поновлення строку.

Керуючись статтями 160, 161, 169, 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. Позовну заяву залишити без руху.

2. Встановити позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви - 10 днів з дня отримання копії даної ухвали.

3. Попередити позивача про те, що у разі, якщо недоліки не буде усунуто у встановлений судом строк, позовну заяву буде повернуто відповідно до пункту першого частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною другою статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Відповідно до статті 294, частин другої та третьої статті 293 Кодексу адміністративного судочинства України оскарження даної ухвали окремо від рішення суду не допускається. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя О.П. Огурцов