Справа № 120/3647/19-а
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2020-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/3647/19-а Головуючий суддя 1-ої інстанції - Сало Павло Ігорович

Суддя-доповідач - Мацький Є.М.

29 квітня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мацького Є.М.

суддів: Сушка О.О. Залімського І. Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства "ВИД" на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 31 січня 2020 року (рішення прийнято у м. Вінниці, повний текст рішення складено 31.01.2020, час його прийняття не зазначено) у справі за адміністративним позовом Вінницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Селянського (фермерського) господарства "ВИД" про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ

1. У листопаді 2019 року Вінницьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернувся до суду з позовом, у якому просило стягнути з селянського (фермерського) господарства "ВИД" (далі - СФГ "ВИД") на користь позивача адміністративно-господарські санкції в розмірі 212063,16 грн за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю та пені за їх несвоєчасну сплату в сумі 21630,12 грн, а всього 233693,28 грн.

2. У обґрунтування позову, позивач зазначив, що в порушення приписів Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" відповідач не забезпечив визначеного нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю та не сплатив адміністративно-господарські санкції в сумі 212063,16 грн. Відтак, з урахуванням нарахованої пені в розмірі 21630,12 грн, позивач звертається до суду з позовом про стягнення з відповідача спірної заборгованості в загальній сумі 233693,28 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

3. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 31 січня 2020 року адміністративний позов задоволено.

3.1. Стягнуто з селянського (фермерського) господарства "ВИД" на користь Вінницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції в розмірі 212063,16 грн та пеню в сумі 21630,12 грн, а всього 233693,28 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ДОВОДІВ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

4. Скаржник, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги частково, стягнувши з позивача адміністративно-господарські санкції в розмірі 106031,58 грн та пеню в сумі 10815,06 грн.

4.1. Скаржник апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ним частково виконані вимоги Закону щодо самостійного працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативу робочих місць. Зокрема, у лютому 2018 року в СФГ «Вид» працевлаштовано ОСОБА_1 , якого визнано особою з інвалідністю, на посаду налагоджувальника сільгоспмашин та тракторів. Вказує, що дана інформація не надана суду першої інстанції у визначений судом строк, оскільки ухвалу про відкриття провадження у справі з вини свого працівника отримано лише 13.01.2020.

ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

5. Судом встановлено, що 05.08.2019 позивач звернувся до відповідача з листом за № 01-11/397 від 05.08.2019, в якому повідомив СФГ "ВИД" про необхідність зареєструватись у Фонді та подати звіт за формою № 10-ПІ за 2018 рік.

6. 15.08.2019 відповідач поштою надіслав Фонду звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю за 2018 рік (форма № 10-ПІ), згідно з яким: середньооблікова кількість штатних працівників на підприємстві становить 38 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, - нуль осіб. Кількість осіб з інвалідністю, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", теж самостійно розрахована відповідачем і становить 2 особи.

7. Вказаний звіт надійшов на адресу Фонду 19.08.2019.

8. 13.09.2019 позивач звернувся до Вінницького обласного центру зайнятості із запитом на отримання інформації щодо подання відповідачем звітів форми № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)".

9. Листом за № 03-13/3484-19 від 18.09.2019 центр зайнятості повідомив Фонд, що СФГ "ВИД" протягом 2018 року звіти про працевлаштування осіб з інвалідністю за формою № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" не подавало.

10. Відтак позивач зазначає, що відповідач не виконав нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю в кількості двох робочих місць і, як наслідок, зобов`язаний сплатити адміністративно-господарські санкції в розмірі двох середньорічних заробітних плат на підприємстві, що становить 212063,16 грн.

11. Крім того, згідно з ч. 2 ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" та Порядку нарахування пені та її сплати, затвердженого наказом Мінпраці України № 223 від 15.05.2007 (далі - Порядок), порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені, яка обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

12. У силу положень п. 3.4, 3.7 Порядку орган контролю нараховує пеню з наступного дня граничного строку сплати адміністративно-господарських санкцій (тобто з 16 квітня наступного за роком, у якому відбулося порушення нормативу) по день подання позовної заяви за невиконання нормативу щодо працевлаштування осіб з інвалідністю.

13. Таким чином, оскільки відповідач не забезпечив встановленого нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю та самостійно не сплатив адміністративно-господарські санкції в сумі 212063,16 грн, позивач також просить стягнути з відповідача пеню за період з 16.04.2019 до 05.11.2019 в сумі 21630,12 грн.

14. Не погоджуючись із адміністративно-господарськими санкціями та пенею, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

ІІІ. ДОВОДИ СТОРІН

15. Позивач вважає, що порушення відповідачем вимог чинного законодавства зачіпає інтереси держави у сфері соціального захисту осіб з інвалідністю та завдає матеріальної шкоди Фонду соціального захисту інвалідів.

16. Відповідач вважає, що письмовими доказами доводиться про виконання СФГ «Вид» вимог закону щодо працевлаштування однієї особи з інвалідністю.

ІV. ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

17. Згідно з ч. 1 ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" (далі - Закону № 875-ХІІ) підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичної особи, які використовують найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування осіб з інвалідністю і не зайняте такою особою.

18. Відповідно до ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

19. Частиною другою наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

20. Зі змісту частини другої статті 218 Господарського кодексу України вбачається, що вказана норма встановлює підстави для звільнення від відповідальності, як за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання (за що встановлено відповідальність у вигляді відшкодування збитків, штрафні санкції, або оперативно-господарські санкції), так і за порушення правил здійснення господарської діяльності (за що встановлено відповідальність у вигляді адміністративно-господарських санкцій).

21. Відповідно до ч. 4 ст. 20 Закону № 875-ХІІ адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

V. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

22. Аналіз вказаних норм чинного законодавства України вказує на те, що суб`єкт звільняється від відповідальності, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності (тобто від адміністративно-господарських санкцій), якщо доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення правопорушення.

23. З матеріалів справи вбачається, що СФГ "ВИД" подало до Фонду звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2018 рік за формою № 10-ПІ, згідно з яким кількість осіб з інвалідністю, які повинні працювати на підприємстві становить дві особи, тоді як у 2018 році середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, - нуль осіб.

24. Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 50 Закону України "Про зайнятість населення" (далі - Закон № 5067) роботодавці зобов`язані: своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії); заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання за два місяці до вивільнення.

25. На виконання пункту 4 частини третьої статті 50 Закону № 5067 наказом Міністерства соціальної політики України № 316 від 31 травня 2013 року затверджено Порядок подання форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" (далі - Наказ № 316).

26. Отже, у контексті прийнятого Закону № 5067 та затвердженого Порядку подання форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" на роботодавців покладено обов`язок подавати до відповідного центру зайнятості звітність форми № 3-ПН за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через 3 робочі дні з дати відкриття вакансії. При цьому періодичність подачі звітності за формою № 3-ПН законодавством не встановлено, а лише визначено, що така звітність подається не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, тобто передбачено одноразове інформування про кожну вакансію.

27. Таким чином, якщо роботодавець подав звітність форми № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" у вказаний строк, то вважається, що він виконав обов`язок щодо звітування своєчасно та в повному обсязі. Це означає, що в такому випадку учасник господарських відносин вжив один із залежних від нього, передбачений законодавством, захід для відповідності середньооблікової чисельності працюючих осіб з інвалідністю установленим нормативам, тобто дію для недопущення господарського правопорушення.

28. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 в справі № 806/1368/17.

29. Проте, як вбачається матеріалів справи, протягом 2018 року відповідач не подавав звіти про працевлаштування осіб з інвалідністю за формою № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", що підтверджується листом Вінницького обласного центру зайнятості № 03-13/3484-19 від 18.09.2019.

30. Отже, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що неналежне інформування центру зайнятості про наявність вільних робочих місць для осіб з інвалідністю, а саме: неподання звіту за формою № 3-ПН є порушенням вищезгаданих норм та підставою для застосування адміністративно-господарських санкцій.

31. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.08.2019 у справі № 812/579/17 (провадження № К/9901/18289/18).

32. За правилами, визначеними статтею 20 Закону № 875-ХІІ, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається у розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі на підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

33. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування осіб з інвалідністю і не зайняте такою особою, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій осіб з інвалідністю інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

34. Сплату адміністративно-господарських санкцій і пені підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, проводять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов`язкових платежів). Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону.

35. До обов`язків роботодавців щодо забезпечення працевлаштування інвалідів в силу приписів частини третьої статті 17, частини першої статті 18, частин другої, третьої та п`ятої статті 19 Закону № 875-ХІІ фактично віднесено укладання трудового договору з особою з інвалідністю, яка самостійно звернулася до роботодавця або була направлений до нього державною службою зайнятості.

36. Системний аналіз зазначених норм законодавства дає підстави для висновку, що підприємства, установи, організації, які використовують найману працю, зобов`язані:

- виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця з урахуванням індивідуальних програм реабілітації;

- надавати центру зайнятості необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю інформацію в порядку, передбаченому Законом № 5067 та Наказом № 316;

- звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю в порядку, встановленому Законом № 875-ХІІ та Порядком № 70;

- у разі невиконання такого нормативу - щороку сплачувати відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції.

37. Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 07.02.2018 у справі П/811/693/17, від 02.05.2018 у справі № 804/8007/16, від 13.06.2018 у справі № 819/639/17.

38. Водночас, передбачена частиною першою статті 20 Закону № 875-XII юридична відповідальність у вигляді виникнення обов`язку щодо сплати адміністративно-господарської санкції на користь Фонду настає або 1) у разі порушення роботодавцем вимог ч. 3 ст. 18 Закону № 875-XII, зокрема не виділення та не створення робочих місць, не надання центру зайнятості інформації, що має своїм фактичним наслідком позбавлення державної служби зайнятості можливості організувати працевлаштування осіб з інвалідністю, або 2) у разі порушення роботодавцем вимог частини третьої статті 17, частини першої статті 18, частин другої, третьої та п`ятої статті 19 Закону № 875-XII, що полягає у безпідставній відмові у працевлаштуванні особи з інвалідністю, яка звернулась до роботодавця самостійно чи був направлений до нього державною службою зайнятості.

39. Вказаний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 21.08.2018 у справі № 817/650/17.

40. Отже, зібраними та дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що відповідачем СФГ "ВИД" не вжито передбачених чинним законодавством заходів, спрямованих на забезпечення виконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2018 році та недопущення правопорушення у сфері господарювання.

41. З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення адміністративного позову Фонду.

42. Колегія суддів не приймає до уваги надані відповідачем до апеляційної скарги докази працевлаштування у лютому 2018 року в СФГ «Вид» ОСОБА_1 , якого визнано особою з інвалідністю, на посаду налагоджувальника сільгоспмашин та тракторів, оскільки згідно ч. 4 ст. 308 КАС України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

43. Водночас, апелянтом не обґрунтовано неможливості подання вказаних доказів до суду першої інстанції.

44. Так, посилання скаржника у апеляційній скарзі на неможливість подання до суду першої інстанції докази працевлаштування у лютому 2018 року в СФГ «Вид» ОСОБА_1 у зв`язку з необізнаністю в нормах права та відсутності посади юриста за штатом не заслуговує на увагу, оскільки юридична необізнаність не може бути визнана поважною причиною неподання до суду першої інстанції доказів, позаяк не тягне за собою неможливості вчинення певних процесуальних дій чи звернення зацікавленої особи за правовою допомогою.

45. Твердження скаржника про невчасне отримання з вини його працівника копії ухвали, якою запропоновано надати відзив на позовну заяву є безпідставним, оскільки внутрішня організація роботи підприємства не може впливати на виконання стоку, встановленого судом.

46. З матеріалами справи вбачається, що копію ухвали про відкриття провадження у даній справі відповідач отримав 26.12.2019, тому у останнього було достатньо часу для подання необхідних доказів у справі.

47. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки встановлених судами обставин справи.

VІ. ВИСНОВКИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ.

48. Згідно зі ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

49. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

50.Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

51. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

52. Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.

53. Переглянувши судове рішення в межах апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які б були б підставою для скасування судового рішення, а тому апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства "ВИД" залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 31 січня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Мацький Є.М.

Судді Сушко О.О. Залімський І. Г.