Справа № 522/6253/15-а
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2020-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

29 квітня 2020 року

м. Київ

справа №522/6253/15-а

адміністративне провадження №К/9901/7824/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючий - Стародуб О.П.,

судді - Єзеров А.А., Кравчук В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу виконавчого комітету Одеської міської ради на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2016р. (судді - Шляхтицький О.І., Запорожан Д.В., Романішин В.Л.) у справі за позовом Навчально-виховного комплексу "Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступеню - дошкільний навчальний заклад "Інтелект" у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю до виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення,

встановив:

У березні 2015 року навчально-виховний комплекс «Загальноосвітній навчальний заклад I-III ступеню - дошкільний навчальний заклад «Інтелект» у вигляді ТОВ звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 24.03.2015р. №74 «Про надання департаменту освіти та науки Одеської міської ради в управління із закріпленням на праві оперативного управління будівель та споруд, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 58-А».

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що на момент прийняття спірного рішення позивач, згідно Витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно, був власником нерухомого майна за вищевказаною адресою, в зв'язку з чим виконавчий комітет Одеської міської ради не мав права розпоряджатися останнім.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 25.02.2016р. у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2016р. постанову Приморського районного суду м. Одеси від 25.02.2016р. скасовано та прийнято нову, якою позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 24.03.2015р. №74 року «Про надання департаменту освіти та науки Одеської міської ради в управління із закріпленням на праві оперативного управління будівель та споруд, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 58-А».

З рішеннями суду апеляційної інстанції не погодився відповідач, звернувся з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

В обгрунтування касаційної скарги посилався на те, що судом апеляційної інстанції допущено порушення норм матеріального права, що полягає у формальному підході до застосування вимог чинного законодавства, внаслідок чого ним безпідставно не виконано завдання адміністративного судочинства, яке становить собою захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Посилався на те, що на сьогодні рішенням суду, яке набрало законної сили, скасовано правовстановлюючий документ на підставі якого за НВК «Інтелект» проведено державну реєстрацію права власності на спірні об'єкти нерухомого майна, а тому формальна наявність запису у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не може вважатися підтвердженням права власності позивача на будівлі і споруди, які спірним рішенням передано в управління департаменту освіти та науки Одеської міської ради.

Крім того посилався на те, що скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності у зв'язку з скасуванням правовстановлюючого документа, на підставі якого вона була проведена, має формальний характер, яку орган місцевого самоврядування невзмозі реалізувати через навмисне затягування позивачем відповідного судового процесу.

Заперечення на касаційну скаргу до суду не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів касаційної скарги на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права суд приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій, на підставі постанови Вищого господарського суду України від 17.06.2014 року по справі №3/17-4969-2011, встановлено, що за адресою, де знаходяться спірні будівлі, а саме: м. Одеса, вул. Ак. Корольова, 58-А, був розташований дитячий садок №240, який перебував на балансі тресту «Чорноморгідробуд» - колишнього союзного підпорядкування Міністерству транспортного будівництва СРСР. Відповідно до наказу Фонду Державного майна України від 13.11.1991р. №85 трест «Чорноморгідробуд» було перетворено в державне підприємство України - трест «Чорноморгідробуд».

Згідно з наказом корпорації «Укртрансбуд» від 14.06.1994р. №20 на базі тресту „Чорноморгідробуд" були створені два відкритих акціонерних товариства: ВАТ „Чорноморгідробуд" та ВАТ „Чорномортехфлот", а у 2011році ВАТ „Чорноморгідробуд" у результаті реорганізації було перетворено у ТДВ „Чорноморгідробуд" з повним правонаступництвом.

У листопаді 1991 року трест "Чорноморгідробуд" просив виконком Одеської міської Ради народних депутатів сприяти у передачі на баланс місцевих рад дитячих садків №240 і №291 у зв'язку з неможливістю виділення асигнувань на утримання дошкільних закладів.

25.12.1991р. трестом "Черноморгідробуд" та виконкомом Київської районної ради народних депутатів м. Одеси був укладений договір передачі у безстрокове користування дитячих садків №240 та №291, за умовами якого трест передав з балансу, а виконком прийняв на баланс дитячий садок № 240, що розташований за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Корольова, 58-А.

Рішенням виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів м. Одеси від 10.01.1992р. №11 "Про прийняття відомчих дошкільних закладів на баланс райвно" дошкільний заклад №240, який належав житлово-комунальному відділу "Чорноморгідробуд" було прийнято на баланс райвно з 01.01.1992р. з остаточною балансовою вартістю та матеріальними цінностями на загальну суму 432 тисячі карбованців.

02.10.1992р. виконавчим комітетом Київської районної ради м. Одеси народних депутатів було прийнято рішення №614, згідно з яким, зокрема, вирішено реорганізувати дитячий дошкільний заклад №240 у комплекс „Інтелект" (школа-садок). На підставі наказу Управління освіти Одеської обласної державної адміністрації від 22.09.1992р. №121 та наказу відділу освіти Київського райвиконкому від 13.10.1992р. №113 на базі дитсадка №240 по вул. Корольова, 58-А з 01.10.1992р. було відкрито приватний комплекс „Дитсадок-школа „Інтелект".

03.10.1992р. райвно Київського району м. Одеси та спільним малим підприємством "Центр "Інтелект" (ліквідоване 13.03.2001 згідно з рішенням арбітражного суду Одеської області) був укладений договір оренди будівлі дитячого садка №240 по вул. Ак. Корольова, 58-А, відповідно до якого райвно Київського району (орендодавець) передало, а спільне мале підприємство "Центр "Інтелект" (орендар) прийняло у користування цей садок з прилеглою до нього територією. Умовами цього ж договору було узгоджено строк користування майном протягом 15 років та передбачено право викупу приміщення у власність.

Відповідно до наказу Київського районного відділу народної освіти Київської районної ради народних депутатів від 14.12.1992р. №154 з 01.01.1993р. було переведено школу-комплекс "Інтелект" на нові умови господарювання та дозволено відкрити самостійний розрахунковий рахунок у відділенні банку.

14.12.1992р. виконавчим комітетом Київської районної ради народних депутатів м. Одеси (орендодавець) та "Центром "Інтелект" у формі малого підприємства (орендар) було укладено договір оренди цілісного майнового комплексу по вул. Ак. Корольова, 58-А, згідно з яким орендодавець передає, а орендар приймає в оренду строком на 20 років цілісний майновий комплекс - будівлю загальною площею 1800 кв.м, залишковою вартістю 432000 карбованців та прилеглу до неї територію площею 1700 кв.м. за адресою: вул. Ак. Корольова, 58-А під розміщення експериментальної школи-комплексу "Інтелект".

Відповідно до розпорядження виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів м. Одеси від 26.09.1994р. №201-р запропоновано завідуючій районного відділу освіти виділити з централізованої бухгалтерії районного відділу освіти для ведення самостійного обліку школу-комплекс „Інтелект" по вул. Ак. Корольова, 58-А, а головному бухгалтеру здійснити передачу школі-комплексу „Інтелект" частини основних фондів на суму 215911,8 тис.крб., малоцінного інвентарю на суму 8215,9 тис.крб. та матеріалів на суму 4097,9 тис.крб. У цьому зв'язку за актом приймання-передачі від 05.10.1994 відділом освіти Київського району м. Одеси було передано, а приватною школою-комплексом „Інтелект" прийнято основні фонди по вул. Корольова, 58-А.

На загальних зборах засновників спільного малого підприємства „Центр-Інтелект" були прийняті рішення, які оформлені протоколом від 02.12.1994р. №11, про надання приватній школі-комплексу „Інтелект" статусу юридичної особи, затвердження її статуту та проведення державної реєстрації.

17.02.1995р. виконавчим комітетом Київської районної ради народних депутатів м. Одеси було видано свідоцтво №22462356 про державну реєстрацію Недержавної загальноосвітньої середньої школи-комплексу „Інтелект" та 27.02.1995р. зареєстровано її статут за реєстраційним №22462356, згідно з яким засновником цієї школи виступило спільне мале підприємство „Інтелект", якому було передано в оренду будівлю дитячого садка №240 по вул. Ак. Корольова, 58-А згідно з договором від 03.10.1992, укладеним з райвно Київського району м. Одеси.

21.08.2003р. зареєстровано навчально-виховний комплекс „Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступеню-дошкільний навчальний заклад „Інтелект" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю, що є повним правонаступником Недержавної загальноосвітньої середньої школи-комплексу „Інтелект".

В подальшому, у грудні 2011 року НВК «Інтелект» звернувся до господарського суду Одеської області з позовом про визнання за ним права власності на будівлі і споруди загальною площею 2927,3 кв.м., розміщені за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Корольова, 58-А, які складаються з: будівлі школи, позначеної на плані, виготовленому КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» 30 серпня 2006 року літерою «А» загальною площею 2818,8 кв.м., складу під літерою «Б» площею 29,7 кв.м., складу під літерою «В» площею 46,6 кв.м, складу під літерою «Д» площею 29,5 кв.м., вбиральні під літерою «Г» площею 2,7 кв.м., мостіння під літерою «І», басейну під літерою «І» розміром 8,23х5,87 метрів, огорожі під №1-4.

Рішенням господарського суду Одеської області від 03.06.2013р. у справі №3/17-4969-2011, яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 25.07.2013р. визнано за НВК «Інтелект» право власності на вищезгадане нерухоме майно.

Постановою Вищого господарського суду України від 17.06.2014р. у справі №3/17-4969-2011 задоволено касаційну скаргу Одеської міської ради на вказані рішення суду, рішення господарського суду Одеської області від 03.06.2013р. та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 25.07.2013р. скасовано, у задоволенні позову НВК «Інтелект» відмовлено.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 07.08.2014 року НВК «Інтелект» відмовлено у допуску справи №3/17-4969-2011 до провадження Верховного Суду України, із зазначенням в ухвалі, що Вищий господарський суд України, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій та відмовляючи в задоволенні позову про визнання права власності за набувальною давністю, виходив з того, що позивач заволодів спірним майном недобросовісно, тобто за таких обставин, коли він знав і міг знати про те, що володіє майном незаконно, про що свідчать обставини, які були пов'язані з намаганнями позивача в судовому порядку оформити право власності щодо спірного майна та запереченням з цього приводу з боку власника, а також невизначеність правових підстав отримання позивачем спірного майна у 1994 році.

Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 24.03.2015р. №74 надано департаменту освіти та науки Одеської міської ради в управління із закріпленням на праві оперативного управління будівлі та споруди загальною площею 2 927,3 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 58-А.

Не погоджуючись з рішенням відповідача від 24.03.2015р. №74, вважаючи його таким, що порушує його право власності на зазначені в ньому нежитлові будівлі, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що на сьогоднішній день скасований правовстановлюючий документ, на підставі якого НВК «Інтелект» здійснено державну реєстрацію права власності, а тому у Одеської міської ради наявні повноваження щодо розпорядження належним їй майном шляхом прийняття уповноваженим виконавчим органом міської ради рішення про надання спірних об'єктів в управління підпорядкованого міськраді департаменту.

Суд виходив з того, що фактичним власником, а не титульним володільцем, яким в даному спорі виступає позивач, зазначеного майна є територіальна громада м. Одеси в особі Одеської міської ради, а тому будь-які посилання позивача на можливе порушення його права власності, відсутність якого встановлено судовим рішенням, є безпідставними.

Крім того суд виходив з того, що спірним рішенням лише визначено особу, яка має забезпечувати облік відповідного майна, і таке рішення за своїм змістом не створює, змінює або припиняє обсяг прав позивача. При цьому ані відповідачем, ані департаментом освіти та науки Одеської міської ради не вживається жодних заходів, спрямованих на вилучення відповідного нерухомого майна із фактичного володіння НВК «Інтелект», або дій, пов'язаних із подальшим розпорядженням цим майном.

Суд дійшов висновку, що спірне рішення не відноситься до категорії правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться державна реєстрація права власності на нерухоме майно, що є додатковим свідченням відсутності будь-яких обставин, що можуть ускладнити позивачеві відновлення фактично неіснуючого у нього права власності.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та ухвалюючи нову про задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідно до положень Закону №1952-ІV моментом виникнення та припинення права власності на нерухомість є державна реєстрація зазначених юридичних фактів органом реєстрації.

Враховуючи що на момент прийняття спірного, відповідно до витягу відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником нерухомого майна вказаний позивач, суд дійшов висновку, що відповідач розпорядився майном яке не належить територіальній громаді міста Одеса, а власник спірного майна не уповноважував його на прийняття таких рішень.

На переконання суду апеляційної інстанції, наведені обставини свідчать про відсутність повноважень у Одеської міської ради щодо розпорядження зазначеним майном шляхом прийняття уповноваженим виконавчим органом міської ради рішення про надання спірних об'єктів в управління підпорядкованого міськраді департаменту.

Також апеляційний суд дійшов висновку щодо безпідставності посилання суду першої інстанції на рішення Вищого господарського суду України, оскільки таке не впливає на юридичну кваліфікацію спірних правовідносин, враховуючи що припинення права власності за позивачем не реалізовано у встановленому законом порядку, а саме - відсутній факт обов'язкової державної реєстрації припинення права власності за позивачем.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем в ході розгляду справи доведено обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, в свою чергу відповідач не надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Розглядаючи справу та приймаючи рішення по суті позовних вимог суди вважали, що між сторонами існує публічно-правовий спір, у зв'язку з чим розгляд даної справи слід здійснювати за правилами адміністративного судочинства.

З такими висновками судів першої та апеляційної інстанції колегія суддів не погоджується з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України (у редакції, чинній на час ухвалення рішень судами попередніх інстанцій) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 3 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно із частиною другою статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Пунктом 1 частини другої статті 17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Наведені норми узгоджуються з положеннями статей 2, 4 та 19 КАС України (у редакції, чинній з 15.12.2017р.), якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правові позиції щодо правил віднесення спорів до адміністративної юрисдикції, які полягають в наступному.

«До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов'язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.».

Зважаючи на те, що саме Велика Палата Верховного Суду є судом, уповноваженим вирішувати юрисдикційні спори, колегія суддів не має підстав не погодитися із запропонованим підходом.

Виникнення спірних правовідносин у цій справі зумовлено протиправними, на думку позивача, діями відповідача при вирішенні питання щодо передачі в управління департаменту освіти та науки Одеської міської ради із закріпленням на праві оперативного управління нежитлових будівель, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 58-А», оскільки відповідно до витягу з державного реєстру речових прав, власником зазначених будівель є НВК «Інтелект».

Таким чином, звернувшись до суду з вимогами про визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення, позивач намагається захистити своє право власності на нерухоме майно від його порушення відповідачем, який таке право заперечує, що свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, не є публічно-правовим спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб'єктом владних повноважень) як суб'єктом публічного права та юридичною особою або органом державної влади, у якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Згідно з частиною першою статті 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

Зі змісту позовних вимог та наведених на їх обґрунтування доводів вбачається, що позивач -юридична особа, звернувся до адміністративного суду з позовом, направленим на поновлення порушеного, на його думку, відповідачем права власності на нерухоме майно, яке з огляду на суб'єктний склад сторін у справі підлягає захисту в порядку господарського судочинства.

Відповідно до частини 3 статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 354 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.

За таких обставин провадження у справі підлягає закриттю.

Відповідно до статті 239 КАС України позивач має право протягом десяти днів з дня отримання ним цієї постанови звернутися до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі, із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Керуючись ст. 238, 239, 341, 345, 349, 354, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

постановив:

Касаційну скаргу виконавчого комітету Одеської міської ради - задовольнити частково.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 25.02.2016р. та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2016р. - скасувати.

Провадження у справі №522/6253/15-а за позовом Навчально-виховного комплексу "Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступеню - дошкільний навчальний заклад "Інтелект" у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю до виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення, - закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

О.П. Стародуб

А.А. Єзеров

В.М. Кравчук