Справа № 295/13181/18
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2020-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 106020000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Романченка Є.Ю.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирського військового інституту імені С.П.Корольова про визнання протиправним та скасування окремих положень наказу № 286 від 13.07.2018,
ОСОБА_1 звернувся до Богунського районного суду м. Житомира з вказаною позовною заявою та просив визнати протиправним і скасувати наказ начальника ЖВІ № 286 від 13.07.2018 "Про результати службового розслідування щодо фактів порушень, допущених під час подання електронних декларацій за 2017 рік в частині накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді "зауваження".
В обґрунтування заявлених позовних вимог указував, що накладене дисциплінарне стягнення є безпідставним, а наказ протиправним, виданим за межами компетенції суб`єкта владних повноважень та порушенням вимог Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та інших нормативних актів Міністерства оборони України, оскільки вважає, що правопорушення не вчиняв.
Рішенням Богунського районного суду м. Житомир від 25.01.2019 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.10.2019 в справі № 295/13181/18 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Богунського районного суду м. Житомира від 25 січня 2019 року скасовано, справу направлено на розгляд до Житомирського окружного адміністративного суду за встановленою законом підсудністю.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 20.11.2019 визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду, справу № 295/13181/18 прийнято до розгляду та вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 19.12.2019.

Житомирським військовим інститутом імені С.П.Корольова на виконання вимог ухвали суду від 20.11.2019 направлено до суду відзив на позов, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечуючи проти пред`явлених позовних вимог відповідач стверджує, що позивач відноситься до старшого офіцерського складу Збройних Сил України та займає посаду старшого наукового співробітника науково - дослідної лабораторії наукового центру Житомирського військового інституту, відтак повинен знати вимоги Статутів Збройних Сил України. Наказом начальника військового інституту імені С.П. Корольова від 14.02.2018 №107 "Про електронне декларування у 2018 році" на виконання вимог абзацу 15 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання корупції" від 14.10.2014 №1700-VII, а також для своєчасного та достовірного подання у 2018 році електронної декларації військовими посадовими особами та працівниками Збройних Сил України, з метою не допущення порушень зазначеними особами антикорупційного законодавства, військовослужбовцям старшого та вищого офіцерського складу військового інституту було визначено в строк до 00 годин 19 березня 2018 року подати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті НАЗК декларацію за 2017 рік станом на 31 грудня 2017 року. На виконання вимог ст.185-8 КУпАП, ст.65 Закону України "Про запобігання корупції", на підставі подання військового прокурора Житомирського гарнізону, начальником Житомирського військового інституту імені С.П.Корольова призначено та проведено службове розслідування щодо майора ОСОБА_1 , оскільки всупереч п.2 ч. 1 ст.46 Закону України "Про запобігання корупції", у поданій ним декларації за 2017 рік не вказані відомості про використання ним нерухомого майна. За результатами проведеного службового розслідування майора ОСОБА_1 за порушення вимог ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, неякісного виконання розпорядження начальника Житомирського військового інституту щодо правильності та своєчасності подачі декларації за 2017 рік і неякісне виконання обов`язків, відповідно до вимог ст.26 Статуту внутрішньої служби та 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України було притягнуто позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді "зауваження". На переконання відповідача, порядок та підстави притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є законними та обґрунтованими, та вважає, що вид дисциплінарного стягнення відповідає тяжкості вчиненого дисциплінарного правопорушення.

09.12.2019 до суду позивачем надано відповідь на відзив, у якій ОСОБА_1 зазначив, що підтримує вимоги заявлені у позовній заяві та просить задовольнити позов. Крім того, зауважив, що відповідач у відзиві на позов належним чином не обґрунтував своїх заперечень на позов та не надав достатніх доказів на підтвердження зазначених у відзиві відомостей.

19.12.2019 справа знята з розгляду у зв`язку з відсутністю судді. Нове судове засідання призначено на 09.01.2020.

09.01.2020 у зв`язку з наданням представнику відповідача часу для подання до суду додаткових доказів, у справі оголошено перерву до 22.01.2020.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити, з підстав викладених у ньому.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на мотиви наведені у відзиві.

Заслухавши пояснення учасників справи, судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про подальший розгляд справи в письмовому провадженні, зважаючи на відсутність потреби заслухати свідка чи експерта.

Перевіривши матеріали справи, усебічно й повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов і відзив, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в Збройних Силах України (посвідчення офіцера УК № 233345), зокрема, призначений Старшим науковим співробітником науково дослідної лабораторії наукового центру Житомирського військового інституту імені С.П. Корольова.

Наказом начальника Житомирського військового інституту імені С.П. Корольова №248 від 14.06.2018 призначено проведення службового розслідування по фактам, викладеним у поданні військової прокуратури Житомирського гарнізону від 12.06.2018, за результатами якого складено акт №2228 від 11.07.2018.

Наказом начальника Житомирського військового інституту імені С.П. Корольова Про результати службового розслідування щодо фактів порушень, допущених під час подання електронних декларацій за 2017 рік № 286 від 13.07.2018, зокрема, на майора ОСОБА_1 за порушення вимог статей 11, 16, 26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України накладено дисциплінарне стягнення - зауваження.

Не погоджуючись із вказаним наказом в частині накладення на позивача дисциплінарного стягнення, останній звернувся з вказаним позовом до суду.

Відповідно до частини першої преамбули Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі Дисциплінарний Статут), цей Статут визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Згідно із статтею 1 Дисциплінарного Статуту, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (далі Статут).

У відповідності до положень вступу Статуту, він визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини).

Обов`язки посадових осіб, не зазначені в цьому Статуті, визначаються відповідними порадниками та положеннями.

Згідно із статтею 11 Статуту, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки:

свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;

бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим;

беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини;

постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України;

знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно;

дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України;

поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини;

бути пильним, суворо зберігати державну таємницю;

вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання;

виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни;

додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Статтею 16 Статуту визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до ст. 26 Статуту, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 45 Дисциплінарного Статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення корупційних діянь чи інших правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Відповідно до статті 69 Дисциплінарного Статуту, на вищих офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність; д) пониження у посаді.

Статтею 83 Дисциплінарного Статуту встановлено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Відповідно до статті 84 Дисциплінарного Статуту, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

У кожному випадку вчинення корупційного правопорушення або невиконання військовими посадовими особами вимог Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" з метою виявлення причин та умов, що сприяли його вчиненню, службове розслідування призначається командиром самостійно або проводиться за його рішенням за поданням спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції.

Згідно із ч.ч. 1, 3, 6 ст. 85 Дисциплінарного Статуту, службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення солдатом (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині). Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки адміністративного корупційного правопорушення, чи одержано інформацію про вчинення такого правопорушення військовослужбовцем, командир військової частини зобов`язаний у межах своїх повноважень вжити заходів щодо припинення такого правопорушення та негайно письмово повідомити про його вчинення відповідному прокуророві та спеціально уповноваженому суб`єктові у сфері протидії корупції.

У разі якщо ознаки адміністративного корупційного правопорушення встановлено під час проведення службового розслідування стосовно військовослужбовця Збройних Сил України чи одержано інформацію про вчинення ним такого правопорушення, командир військової частини зобов`язаний у межах своїх повноважень вжити заходів щодо припинення такого правопорушення та негайно письмово повідомити про його вчинення відповідному прокуророві та начальникові відповідного органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України встановлюється наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях - центральними органами виконавчої влади, яким вони підпорядковані (ч. 7 ст. 85 Дисциплінарного Статуту).

Частиною другою статті 86 Дисциплінарного Статуту визначено, що під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Підстави та предмет службового розслідування визначені у пункті 1 розділу ІІ Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженому наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 13 грудня 2017 р. за № 1503/31371 (далі Порядок).

Згідно із п. 1 розд. V Порядку, за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

Відповідно до п. 2 розд. VI Порядку, за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу. Вид дисциплінарного стягнення зазначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування.

Аналіз наведених правових норм свідчить на користь висновку, що підставою для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, достатньо, щоб був зафіксований сам факт порушення та невиконання (неналежне виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Судом встановлено, що наказом Начальника військового інституту імені С.П. Корольова (з адміністративно господарської діяльності) від 14.02.2018 № 107 «Про електронне декларування у 2018 році» наказано військовослужбовцям старшого та вищого офіцерського складу, іншим особам, які постійно або тимчасово обіймають посади, пов`язані з виконанням організаційно розпорядчих чи адміністративно господарських обов`язків, або які спеціально уповноважені на виконання таких обов`язків згідно із законодавством у строк до 00 годин 19 березня 2018 року подати шляхом заповнення на офіційному веб сайті НАЗК декларацію за 2017 рік станом на 31 грудня 2017 року.

Матеріалами справи підтверджено, що військовою прокуратурою Житомирського гарнізону Центрального регіону України було направлено начальнику Житомирського військового інституту імені С.П. Корольова подання (в порядку частини 3 статті 65 Закону України «Про запобігання корупції») від 12.06.2018 № 33-3368 вих. 18.

У змісті подання військова прокуратура Житомирського гарнізону зазначає, що всупереч вимогам п. 2 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції» у поданих деклараціях за 2017 рік не вказали відомості про використання ними нерухомого майна (оренди житлових приміщень чи будь якого іншого права користування, незалежно від форми укладення правочину) військовослужбовців Житомирського військового інституту ім. С.П. Корольова, зокрема, майором ОСОБА_1 ..

Причинами допущення зазначених порушень є особиста безвідповідальність військових службових осіб під час подання декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

З огляду на викладене, керуючись ст. 10 Закону України «Про прокуратуру», ст.ст. 1, 65 Закону України «Про запобігання корупції» та ст. 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України Заступник військового прокурора Житомирського гарнізону просив вирішити питання про призначення та проведення службового розслідування за викладеними вище фактами та притягнення до відповідальності, зокрема, майора ОСОБА_1 ..

За результатами проведення службового розслідування щодо фактів порушень, допущених військовими посадовими особами Житомирського військового інституту імені С.П.Корольова та 190 навчального центру під час подання електронних декларацій за 2017 рік складено акт № 2228, затверджений Начальником військового інституту 11.07.2018.

Актом службового розслідування зафіксовано, зокрема, те, що всупереч п. 2 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції» військовослужбовцем Житомирського військового інституту ім. С.П. Корольова майором ОСОБА_1 не вказано у поданій декларації за 2017 рік відомості про використання ними нерухомого майна (оренди житлових приміщень чи будь якого іншого права користування, незалежно від форми укладення правочину).

У зв`язку з чим акт містив пропозиції щодо притягнення винних осіб до відповідальності за порушення вимог статей 11, 16, 26 Статуту внутрішньої служби ЗС України притягнути до дисциплінарної відповідальності, а саме зробити зауваження майору ОСОБА_1 ..

На підставі акту проведення службового розслідування щодо фактів порушень, допущених військовими посадовими особами Житомирського військового інституту імені С.П. Корольова та 190 навчального центру під час подання електронних декларацій за 2017 рік від 11.07.2018 № 2228 та з метою недопущення подібних в подальшому начальником Житомирського військового інституту імені С.П. Корольова прийнято наказ від 13.07.2018 № 286 «Про результати службового розслідування щодо фактів порушень, допущених під час подання електронних декларацій за 2017 рік».

Як було зазначено вище, оскаржуваним наказом на майора ОСОБА_1 за порушення вимог статей 11, 16, 26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України накладено дисциплінарне стягнення - зауваження.

Проте ні в акті службового розслідування, ні в наказі відповідачем не конкретизовано порушення позивачем вимог статей 11, 16, 26 Статуту, зокрема в них не наведено, які саме службові обов`язки, що визначають обсяг завдань, доручених за посадою позивачем виконувалися не сумлінного, не чесно чи не виконувались взагалі.

Разом з цим, слід відмітити, що фактичною підставою для накладення на позивача оскаржуваним наказом дисциплінарного стягнення став висновок про те, що, майором ОСОБА_1 не вказано у поданій декларації за 2017 рік відомості про використання ними нерухомого майна (оренди житлових приміщень чи будь якого іншого права користування, незалежно від форми укладення правочину).

Правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень визначає Закон України "Про запобігання корупції" від 14.10.2014 № 1700-VII.

У відповідності до абзацу п`ятнадцятого частини першої статті 1 Закону України "Про запобігання корупції" від 14.10.2014 № 1700-VII (зі змінами та доповненнями, далі Закон № 1700-VII) суб`єкти декларування - особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пунктах 4 і 5 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Згідно із пп. «г» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1700-VII, суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування: військові посадові особи Збройних Сил України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та інших утворених відповідно до законів військових формувань, крім військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, курсантів вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, курсантів факультетів, кафедр та відділень військової підготовки.

Частиною першою статті 45 Закону № 1700-VII встановлено, що особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Згідно із абзацом першим частини п`ятої статті 45 Закону № 1700-VII, дія розділу VII цього Закону не поширюється на посадових осіб закладів, установ та організацій, які здійснюють основну діяльність у сфері соціального обслуговування населення, соціальної та професійної реабілітації інвалідів і дітей-інвалідів, соціального захисту ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, охорони здоров`я (крім керівників закладів охорони здоров`я центрального, обласного, районного, міського (міст обласного значення, міст Києва та Севастополя) рівня), освіти (крім керівників вищих навчальних закладів та їх заступників), науки (крім президентів Національної академії наук України та національних галузевих академій наук, перших віце-президентів, віце-президентів та головних учених секретарів Національної академії наук України та національних галузевих академій наук, інших членів Президії Національної академії наук України та президій національних галузевих академій наук, обраних загальними зборами Національної академії наук України та національних галузевих академій наук відповідно, керівників науково-дослідних інститутів та інших наукових установ), культури, мистецтв, відновлення та збереження національної пам`яті, фізичної культури, спорту, національно-патріотичного виховання, військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також військових посадових осіб з числа військовослужбовців військової служби за контрактом осіб рядового складу, військової служби за контрактом осіб сержантського і старшинського складу, військовослужбовців молодшого офіцерського складу військової служби за контрактом осіб офіцерського складу, крім військовослужбовців, які проходять військову службу у військових комісаріатах.

У статті 46 Закону № 1700-VII наведено інформацію, що зазначається в декларації.

За змістом пункт 2 частини першої вказаної статті Закону № 1700-VII у декларації зазначаються відомості про об`єкти нерухомості, що належать суб`єкту декларування та членам його сім`ї на праві приватної власності, включаючи спільну власність, або знаходяться у них в оренді чи на іншому праві користування, незалежно від форми укладення правочину, внаслідок якого набуте таке право. Такі відомості включають:

а) дані щодо виду, характеристики майна, місцезнаходження, дату набуття майна у власність, оренду або інше право користування, вартість майна на дату набуття його у власність, володіння або користування;

б) у разі якщо нерухоме майно перебуває у спільній власності, про усіх співвласників такого майна вказуються відомості, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, або найменування відповідної юридичної особи із зазначенням коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. У разі якщо нерухоме майно перебуває в оренді або на іншому праві користування, про власника такого майна також вказуються відомості, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, або найменування відповідної юридичної особи із зазначенням коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Поряд з цим, суд наголошує, що відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону № 1700-VII, Національне агентство з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство) є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.

Згідно із п. 8 ч. 1 ст. 11 Закону № 1700-VII, до повноважень Національного агентства належать здійснення в порядку, визначеному цим Законом, контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Положеннями статті 48 Закону № 1700-VII встановлено, що Національне агентство проводить щодо декларацій, поданих суб`єктами декларування, такі види контролю: щодо своєчасності подання; щодо правильності та повноти заповнення; логічний та арифметичний контроль. Національне агентство проводить повну перевірку декларацій відповідно до цього Закону. Порядок проведення передбачених цієї статтею видів контролю, а також повної перевірки декларації визначається Національним агентством.

Статтею 50 Закону №1700-VII передбачено повну перевірку декларацій.

Згідно із абзацом першим частини першої вказаної статті Закону № 1700-VII, повна перевірка декларації полягає у з`ясуванні достовірності задекларованих відомостей, точності оцінки задекларованих активів, перевірці на наявність конфлікту інтересів та ознак незаконного збагачення і може здійснюватися у період здійснення суб`єктом декларування діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, а також протягом трьох років після припинення такої діяльності.

У примітці до статті 50 Закону № 1700-VII наведено перелік службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище. Відповідно до якого під службовими особами, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, в цій статті розуміються Президент України, Прем`єр-міністр України, член Кабінету Міністрів України, перший заступник або заступник міністра, член Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Антимонопольного комітету України, Голова Державного комітету телебачення і радіомовлення України, Голова Фонду державного майна України, його перший заступник або заступник, член Центральної виборчої комісії, член, інспектор Вищої ради правосуддя, член, інспектор Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, народний депутат України, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, Директор Національного антикорупційного бюро України, Генеральний прокурор, його перший заступник та заступник, Голова Національного банку України, його перший заступник та заступник, член Ради Національного банку України, Секретар Ради національної безпеки і оборони України, його перший заступник та заступник, Постійний Представник Президента України в Автономній Республіці Крим, його перший заступник та заступник, радник або помічник Президента України, Голови Верховної Ради України, Прем`єр-міністра України, особи, посади яких належать до посад державної служби категорії "А" або "Б", та особи, посади яких частиною першою статті 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" віднесені до першої - третьої категорій, а також судді, прокурори і слідчі, керівники, заступники керівників державних органів, юрисдикція яких поширюється на всю територію України, їх апаратів та самостійних структурних підрозділів, керівники, заступники керівників державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, юрисдикція яких поширюється на територію однієї або кількох областей, Автономної Республіки Крим, міст Києва або Севастополя, керівників державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, юрисдикція яких поширюється на територію одного або кількох районів, міста республіканського в Автономній Республіці Крим або обласного значення, району в місті, міста районного значення, військові посадові особи вищого офіцерського складу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має військове звання -майор, яке відповідно до приписів статті 5 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» відноситься до старшого офіцерського складу.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач є суб`єктом декларування в розумінні Закону № 1700-VII, декларації якого підлягають перевірці у порядку, передбаченому цим Законом.

Одночасно суд наголошує, що здійснення контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема, щодо достовірності і повноти відомостей, зазначених суб`єктом декларування у декларації, належить до виключної компетенції Національного агентства з питань запобігання корупції.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постановах від 11.04.2018 (справа № 814/886/17) та від 23.01.2019 (справа № 820/1783/17).

Відповідно до ч. 3 ст. 65 Закону № 1700-VII, з метою виявлення причин та умов, що сприяли вчиненню корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення або невиконанню вимог цього Закону в інший спосіб, за поданням спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції або приписом Національного агентства рішенням керівника органу, підприємства, установи, організації, в якому працює особа, яка вчинила таке правопорушення, проводиться службове розслідування в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно із абз. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 1700-VII, корупційне правопорушення - діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Разом з цим, суд зауважує, що відповідно до положень статті 45 Дисциплінарного Статуту за вчинення корупційних діянь чи інших правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Судом безспірно встановлено, що на виконання наказу Начальника військового інституту імені С.П. Корольова від 14.02.2018 № 107 «Про електронне декларування у 2018 році» ОСОБА_1 23.02.2018 подано до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (охоплює попередній рік) за 2017 рік.

Беручи до уваги наведене, а також відсутність у відповідача повноважень щодо перевірки повноти відображення позивачем у декларації інформації, передбаченої ст. 46 Закону № 1700-VII, зокрема п. 2 ч. 1 цієї статті, суд приходить до висновку, що відповідач не мав законних підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, з підстав зазначених в оскаржуваному наказі.

Таким чином, суд вважає, що наказ Житомирського військового інституту імені С. П. Корольова № 286 від 13.07.2018 "Про результати службового розслідування щодо фактів порушень, допущених під час подання електронних декларацій за 2017 рік" в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді «зауваження» є протиправним.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч. 1 ст. 72 вказаного Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 73 вказаного Кодексу).

За змістом статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, суд вважає, що відповідачем не доведено правомірність оскаржуваного наказу в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді «зауваження», а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 241-246, 250, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Житомирського військового інституту імені С.П.Корольова (10004, м. Житомир, проспект Миру, 22; ідентифікаційний код: 08183359) про визнання протиправним та скасування окремих положень наказу № 286 від 13.07.2018 задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати наказ Житомирського військового інституту імені С.П.Корольова № 286 від 13.07.2018 "Про результати службового розслідування щодо фактів порушень, допущених під час подання електронних декларацій за 2017 рік" в частині накладення на майора ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді "зауваження".

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.Ю. Романченко