Справа № 280/667/20
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2020-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

02 квітня 2020 року Справа № 280/667/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., розглянувши за правилами спрощеного, у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-Б)

третя особа Управління Державної казначейської служби України у м. Запоріжжі Запорізької області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 168)

про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

29.01.2020 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач), третя особа: Управління Державної казначейської служби України у м. Запоріжжі Запорізької області (далі - третя особа), в якій позивач просить суд зобов`язати відповідача сформувати та подати третій особі подання про повернення позивачу збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 21 186,00 грн., сплаченого під час нотаріального оформлення договору купівлі-продажу від 28.11.2018 житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Якіб`юк Ю.А. та зареєстрованого в реєстрі за №№5313, 5316.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 , на виконання умов статті 49 Закону України «Про нотаріат», сплачено збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі - продажу нерухомого майна у розмірі 1% від вартості об`єкта купівлі - продажу. Водночас, позивач не є платником такого збору, оскільки є особою, яка придбавала житло вперше. ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про повернення помилково сплаченого збору, проте отримала відмову, обґрунтовану відсутністю у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно вичерпної інформації щодо власників нерухомого майна. Позивач вважає таку відмову необґрунтованою, із посиланням на норми Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» та Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 № 1740 просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 03.02.2020 відкрито провадження у справі.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву (вх. від 26.02.2020 №8979), в якому зазначено, що при придбанні нерухомого майна у власність на підставі договорів купівлі - продажу всі покупці мають сплачувати збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, окрім громадян, які придбавають житло вперше. Поряд із цим, на сьогоднішній день не існує органу, компетентного видавати довідки на підтвердження обставин первинного придбання житла. Вважає, що надані позивачем в якості доказів придбання житла вперше копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів від 21.12.2019 не можна вважати належними та допустимими доказами придбання житла вперше з боку позивача з огляду на те, що зазначені реєстри не містять вичерпного переліку власників нерухомого майна. Відповідно, органи Пенсійного фонду в повній мірі не володіють інформацією щодо осіб, які придбавають житло вперше. Крім того, звертаючись до відповідача із заявою, позивач просила повернути сплачений збір на обов`язкове державне пенсійне страхування на її банківський рахунок, проте із вимогою щодо зобов`язання подати відповідне подання до казначейської служби позивач не зверталася. За таких обставин, у задоволенні позовних вимог просить відмовити.

06.03.2020 від третьої особи надійшли пояснення (вх. №10943) на позовну заяву, в яких Управління Державної казначейської служби України у м. Запоріжжі Запорізької області посилається на пункт 5 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787, та вказує, що повернення безпідставно сплачених коштів, у разі винесення судового рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 будуть задоволені в повному обсязі, має здійснюватись на підставі подання контролюючого органу, яке має бути подане платником до органу Казначейства.

Від представника позивача надійшла відповідь на відзив (вх. від 03.03.2020 №9998) та пояснення (вх. від 10.03.2020 №11131), в яких він спросотовує твердження відповідача та третьої особи.

Позивачем пред`явлено позовну вимогу, яка згідно пункту 10 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) належить до справ незначної складності та підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Частиною п`ятою статті 262 КАС України встановлено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи приписи ч. 5 ст. 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд зазначає про таке.

28.11.2018 між ОСОБА_2 (Продавець) та ОСОБА_1 (Покупець) укладено Договір купівлі - продажу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 та Договір купівлі - продажу земельної ділянки, розташованою за вказаною адресою.

З матеріалів справи вбачається, що того ж дня вказані договори посвідчені приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Якіб`юк Ю.А. та зареєстровані у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номерами 5313, 5316 відповідно, а позивачем сплачено збір на обов`язкове державне пенсійне страхування у сумі 21 440,72 грн., що підтверджується копією квитанції від 28.11.2018 №0008827.

При цьому, за умовами Договору купівлі - продажу житлового будинку, вартість будинку складає 1 882 900,00 грн. (п. 2.1), а за умовами Договір купівлі - продажу земельної ділянки продаж ділянки здійснюється за ціною 235 700,00 грн. (п. 4).

Звідси, 1% вартості придбаного майна становить 21 186,00 грн. (1 882 900,00 грн.+ 235 700,00 грн.)х1%).

Позивач звернулася до відповідача із заявою від 30.08.2019 про повернення безпідставно сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, в обґрунтування якої зазначила, що придбавала житло вперше, проте отримала відмову, оформлену листом від 06.09.2019 №15158/04.

Вважаючи, що має право на повернення вказаної суми, ОСОБА_1 звернулася до суду із даною позовною заявою.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із такого.

Порядок справляння та використання збору на обов`язкове державне пенсійне страхування визначено Законом України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» від 26.06.1997 №400/97-ВР (тут і надалі - у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), а питання сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій врегульовано Порядком сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 № 1740 (далі - Порядок № 1740).

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону №400/97-ВР платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Згідно з п. 15-1 Порядку № 1740 збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

З аналізу зазначених вище законодавчих норм вбачається, що із загального правила про обов`язковість сплати збору при придбанні нерухомого майна законодавцем встановлено два винятки - громадяни, які придбавають житло і перебувають на черзі на одержання житла, або громадяни, які придбавають житло вперше.

За приписами п. 15-3 Порядку № 1740 нотаріальне посвідчення або реєстрація на біржі договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

При цьому, відповідно до п. 5 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787 (далі - Порядок №787; тут та надалі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Подання складається органом, який здійснює облік заборгованості в розрізі позичальників, за формою, передбаченою нормативно-правовими актами з питань повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів, або в довільній формі на офіційному бланку установи за підписом керівника установи (його заступника відповідно до компетенції), скріпленим гербовою печаткою (у разі наявності) або печаткою із найменуванням та ідентифікаційним кодом установи, з обов`язковим зазначенням такої інформації: обґрунтування необхідності повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб`єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), сума платежу, що підлягає поверненню, дата та номер документа на переказ, який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету (п. 8 Порядку Мінфіна № 787).

Відповідно до підпункту 2 п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215, Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунка, відкритого у Національному банку, зокрема, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Отже, оскільки повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а таким органом є ПФУ, то саме на відповідача покладено обов`язок щодо формування та надання до органів Державної казначейської служби подання про повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 28.11.2018 у справі № 813/1126/17, у постанові від 02.04.2019 у справі №819/806/17, у постанові від 14.11.2019 у справі № 819/442/17.

Відтак, посилання третьої особи на те, що повернення безпідставно сплачених коштів має здійснюватись на підставі подання контролюючого органу, яке має бути подане платником до органу Казначейства судом не приймаються.

Відповідно до абзацу десятого пункту 2.2 розділу II Порядку казначейського обслуговування доходів та інших надходжень державного бюджету, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.01.2013 № 43, органи Державного казначейства України у процесі казначейського обслуговування державного бюджету за доходами та іншими надходженнями формують розрахункові документи і здійснюють повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, за поданням або висновком органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Судом встановлено, що факт придбання позивачем житлового будинку та земельної ділянки, на якій він розташований, підтверджується Договором купівлі - продажу житлового будинку та Договором купівлі - продажу земельної ділянки від 28.11.2018, посвідчених нотаріально та зареєстрованих у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номерами 5313, 5316.

Разом з цим, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта вбачається, що позивач, окрім права власності на вищевказані об`єкти, має право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 (приватна спільна часткова власність, частка власності - ?).

Водночас, із наданої до матеріалів справи копії Свідоцтва про право власності на житло від 29.03.2006 №16622 вбачається, що вказана квартира приватизована згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Звідси, відомості у вищенаведених реєстрах щодо придбання ОСОБА_1 іншого нерухомого майна (житла), окрім житлового будинку та земельної ділянки, на якій він розташований, за адресою: АДРЕСА_2 , відсутні; факт приватизації на ім`я позивача ? частини квартири за адресою: АДРЕСА_3 не спростовує того, що 28.11.2018 нерухоме майно придбавалося ОСОБА_1 вперше.

Будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростовували твердження позивача про придбання житла вперше, та свідчили б про відсутність у неї права на звільнення від сплати збору, відповідачем не надано.

Виходячи із встановлених обставин справи та вимог чинного законодавства, суд вважає, що позивач звільнена від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, як така, що придбавала житло вперше, а тому помилково сплачений нею збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, під час укладання договорів купівлі-продажу, підлягає поверненню.

При цьому, суд наголошує, що відсутність механізму перевірки органами ПФУ інформації про те, чи вперше особа придбала житло, не може бути підставою для відмови в поверненні їй помилково сплачених коштів у вигляді збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Верховний Суд в своїх постановах, зокрема від 02.04.2019 у справі №819/806/17, від 04.04.2019 у справі №819/1553/17, дійшов висновку, що за відсутності відповідного правового механізму перевірки інформації про факт придбання нерухомості вперше саме держава в особі Пенсійного фонду України як уповноваженого суб`єкта владних повноважень зобов`язана доводити той факт, що у кожному конкретному випадку особа, що зобов`язана сплачувати збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, придбала житло не вперше. Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. В протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності належного правового регулювання покладаються саме на державу.

Звідси, посилання відповідача на невноту інформації щодо осіб, які придбавають житло вперше, судом не приймаються.

Стосовно тверджень відповідача про те, що ОСОБА_1 зверталася до органу Пенсійного фонду із заявою про повернення сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування на її банківський рахунок, а не із вимогою щодо зобов`язання подати відповідне подання до казначейської служби, слід зауважити, що спірні правовідносини не вимагають обов`язкового досудового врегулювання; в той же час позивачем не ставиться питання щодо визнання протиправними дій/бездіяльності відповідача, а заявлено позовні вимоги зобов`язального характеру, отже вказана обставина не впливає на вирішення спору по суті.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням наведених обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158-Б; ) сформувати та подати Управлінню Державної казначейської служби України у м. Запоріжжі Запорізької області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 168; ) подання про повернення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 21 186 (двадцять одна тисяча сто вісімдесят шість) гривень 00 коп., сплаченого під час нотаріального оформлення Договору купівлі - продажу житлового будинку від 28.11.2018 та Договору купівлі - продажу земельної ділянки від 28.11.2018, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , посвідчених приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Якіб`юк Ю.А. та зареєстрованих у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номерами 5313, 5316.

3. Судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок присудити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158-Б; ).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення виготовлено та підписано 02.04.2020.

Суддя Ю.П. Бойченко