Справа № 200/13935/19-а
Суддя: Молочна І.С.
Дата ухвалення: 2020-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2020 р. Справа№200/13935/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Молочної І.С.,

при секретарі - Лисенко

за участю

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - Сарбаш О. О.

представника відповідача - Серової Н. С.

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Донецької області про визнання протиправним та скасування наказу № 692-к від 16 серпня 2019 року, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановив:

03 грудня 2019 року на адресу суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 з позовними вимогами до Прокуратури Донецької області про:

- визнання протиправним та скасування наказу в.о. прокурора Донецької області №692-к від 16 серпня 2019 року про звільнення прокурора Маріупольської місцевої прокуратури №1 Донецької області ОСОБА_1 з посади в органах прокуратури за дії, що порочать звання прокурора, та одноразове грубе порушення правил прокурорської етики (пункти 5, 6 частини 1 статті 43 Закону України «Про прокуратуру»);

- поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора Маріупольської місцевої прокуратури №1 Донецької області;

- стягнення з Прокуратури Донецької області на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 16 серпня 2019 року по дату прийняття рішення судом про поновлення на роботі;

- стягнення з Прокуратури Донецької області на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) витрат на професійну правничу допомогу у орієнтовній сумі 10000 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що рішенням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів (далі - КДКП) від 02 липня 2019 року №213дп-19 його притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення у виді звільнення з органів внутрішніх справ. Вказане рішення слугувало підставою прийняття спірного наказу відповідача від 16 серпня 2019 року №692-к про звільнення позивача з органів прокуратури.

Позивач вважає наказ про його звільнення незаконним та таким, що прийнятий з грубим порушенням вимог Закону України «Про прокуратуру». Зазначає, що у Законі відсутня така підстава для звільнення, як рішення КДКП. Позивач вказує, що з урахуванням обставин оскарження ним рішення КДКП від 02 липня 2019 року №213дп-19 до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду його повноваження як прокурора можуть бути припинені лише із дня, наступного за днем набуття статусу остаточного рішення Верховного Суду про відмову в задоволенні його позовних вимог щодо правомірності рішення КДКП. Однак, відповідач при прийнятті спірного наказу, на думку позивача, таких строків не дотримався та звільнив позивача за відсутності подання КДКП. Таким чином, вважає, що у зв`язку з протиправністю спірного наказу про його звільнення з органів прокуратури він підлягає поновленню на займаній посаді із виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідач позовні вимоги не визнав, надав до суду відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого вказує на те, що факт допущення позивачем дисциплінарного проступку підтверджено проведеним службовим розслідуванням та КДКП. У зв`язку з перебуванням позивача на лікарняному з 04. Липня 2019 року по 12 липня 2019 року та з 15 липня 2019 року по 12 серпня 2019 року позивача звільнено з органів прокуратури наказом від 16 серпня 2019 року. Звільнення до позивача застосовано як захід дисциплінарного впливу відповідно до положень підпункту 5, 6 частини 1 статті 43 Закону України «Про прокуратуру» на підставі прийнятого КДКП рішення від 02 липня 2019 року №213дп-19.

Відповідач зазначає, що вказані положення Закону є імперативними і зобов`язують керівника регіональної прокуратури виконати рішення КДКП шляхом прийняття рішення про застосування до прокурора дисциплінарного стягнення. При цьому, відповідач зауважує, що оцінка обставин скоєння прокурором дисциплінарного проступку та накладення на нього дисциплінарного стягнення є виключною компетенцією КДКП. Також відповідач вважає безпідставними ототожнення позивачем понять «накладення дисциплінарного стягнення у виді звільнення» та «неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора», адже рішення КДКП щодо цих питань є відмінними, мають різні підстави та правові наслідки. Крім того, відповідач вказує, що процедура звільнення прокурора у зв`язку з притягненням до дисциплінарної відповідальності не включає складення та направлення КДКП відповідного подання. Таким чином, Прокуратури Донецької області вважає прийнятий наказ про звільнення позивача правомірним, у зв`язку з чим вважає вимоги останнього про поновлення в органах прокурати та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також стягнення витрат на правничу допомогу такими, що не підлягають задоволенню.

28 грудня 2019 року судом відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, судове засідання у справі призначено на 16 січня 2020 року.

Ухвалою суду від 16 січня 2020 року підготовче судове засідання відкладено на 30 січня 2020 року.

У підготовчому судовому засіданні 30 січня 2020 року оголошено перерву до 18 лютого 2020 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року продовжити строк проведення підготовчого провадження у адміністративній справі №200/13935/19-а та оголоено перерву в підготовчому судовому засіданні до 04 березня 2020 року.

Ухвалою суду від 04 березня 2020 року відкладено підготовче судове засідання на 18 березня 2020 року.

Судове засідання, призначене на 18 березня 2020 року, відкладено на 08 квітня 2020 року, у зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному.

Ухвалою від 08 квітня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 27 квітня 2020 року.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні у повному обсязі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до наказу Прокуратури Донецької області від 20 січня 2017 року №131-к ОСОБА_1 призначено прокурором Маріупольської місцевої прокуратури № 1 Донецької області.

Прокурором Донецької області 01 квітня 2019 року затверджено висновок службового розслідування за фактом порушення Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів ОСОБА_1 від 29 березня 2019 року, відповідно до якого визнано підтвердженим факт появи 10 лютого 2019 року ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння у громадському місці - на території Національної академії прокуратури України; зухвалої поведінки ОСОБА_1 та використання ним 10 лютого 2019 року нецензурної лексики під час спілкування з працівниками органів прокуратури та співробітників гуртожитків; незаконного застосування ОСОБА_1 10 лютого 2019 року фізичної сили до ОСОБА_2 та спричинення йому тілесних ушкоджень; визнано в діях ОСОБА_1 наявними ознаки порушень вимог Закону та Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів та рекомендовано направити дисциплінарну скаргу стосовно ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів.

Рішенням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів віл 02 липня 2019 року №213дп-19 «Про накладення на прокурора Маріупольської місцевої прокуратури № 1 Донецької області ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення» прокурора Маріупольської місцевої прокуратури № 1 Донецької області ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено на нього дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури. Копію рішення направлено прокурору ОСОБА_1 , керівнику Маріупольської місцевої прокуратури № 1 Донецької області та прокурору Донецької області для застосування дисциплінарного стягнення.

У зазначеному рішенні КДКП вказано, що ОСОБА_1 вчинив дії, що порочать звання прокурора та допустив одноразове грубе порушення правил прокурорської етики, тобто дисциплінарні проступки, передбачені пунктами 5 та 6 частини першої статті 43 Закону України «Про прокуратуру», що є підставою для дисциплінарної відповідальності прокурора. Так, прокурор ОСОБА_1 всупереч вимогам статей 3, 19 Закону України «Про прокуратуру», статей 21, 31 Кодексу, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, намагаючись перелізти через огорожу та пройти до гуртожитку, в якому він не проживав, демонструючи зухвалу поведінку та використовуючи нецензурну лексику, знаходячись у кімнаті №306 гуртожитку Академії, за адресою: АДРЕСА_1 , безпричинно наніс удар стільцем по голові громадянину ОСОБА_2 , спричинивши останньому тілесні пошкодження у вигляді параорбітальної гематоми зліва та садна лівого повіка.

Наказом Прокуратури Донецької області від 16 серпня 2019 року №692-к керуючись пунктами 3, 8 частини 1 статті 11 та пунктом 3 частини 1 статті 49 Закону України «Про прокуратуру» за дії, що порочать звання прокурора, та одноразове грубе порушення правил прокурорської етики вирішено звільнити з посади прокурора Маріупольської місцевої прокуратури №1 та органів прокуратури Донецької області ОСОБА_1 (пункти 5, 6 частини 1 статті 43 Закону України «Про прокуратуру»). Підставою прийняття вказаного наказу визначено рішення КДКП від 02 липня 2019 року №213дп-19.

Відповідно до довідки про середньомісячну заробітну плату, виданої Прокуратору Донецької області від 15 січня 2020 року №18-85-43 заробітна плата ОСОБА_1 у травні 2019 року становила 12731,24 грн (кількість відпрацьованих робочих днів - 21), у червні 2019 року - 13572,65 грн (кількість відпрацьованих робочих днів - 18), середньоденна заробітна плата становить 674,46 грн, а середньомісячна - 13151,94 грн.

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правові норми належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначено Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII від 14 жовтня 2014 року (далі - Закон №1697-VII).

Згідно з пунктами 5, 6 частини 1 статті 43 Закону №1697-VII прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження з таких підстав, як вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури; систематичне (два і більше разів протягом одного року) або одноразове грубе порушення правил прокурорської етики.

Згідно із статтею 44 Закону №1697-VII дисциплінарне провадження здійснюється Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів.

Частинами 1, 3, 4, 9 статті 48 Закону №1697-VII від 14 жовтня 2014 року встановлено, що Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів приймає рішення в дисциплінарному провадженні більшістю голосів від свого загального складу. Перед прийняттям рішення Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів за відсутності прокурора, стосовно якого здійснюється провадження, і запрошених осіб обговорює результати розгляду висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора.

При прийнятті рішення у дисциплінарному провадженні враховуються характер проступку, його наслідки, особа прокурора, ступінь його вини, обставини, що впливають на обрання виду дисциплінарного стягнення.

Рішення про накладення на прокурора дисциплінарного стягнення або рішення про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора може бути прийнято не пізніше ніж через рік із дня вчинення проступку без урахування часу тимчасової непрацездатності або перебування прокурора у відпустці.

Рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, прийняте за результатами розгляду дисциплінарного провадження, оприлюднюється на її веб-сайті у семиденний строк.

Відповідно до частини 1 статті 49 Закону №1697-VII від на прокурора можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: 1) догана; 2) заборона на строк до одного року на переведення до органу прокуратури вищого рівня чи на призначення на вищу посаду в органі прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду (крім Генерального прокурора); 3) звільнення з посади в органах прокуратури.

Відповідно до статті 50 Закону №1697-VII від 14 жовтня 2014 року прокурор може оскаржити рішення, прийняте за результатами дисциплінарного провадження, до адміністративного суду або до Вищої ради правосуддя протягом одного місяця з дня вручення йому чи отримання ним поштою копії рішення.

Подання адміністративного позову до суду на рішення Вищої ради правосуддя про притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності або про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора не зупиняє дію такого рішення, але суд у порядку забезпечення адміністративного позову може відповідною ухвалою зупинити дію рішення Вищої ради правосуддя про притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності або про неможливість подальшого перебування особи на посаді.

У відповідності до положень статті 61 Закону №1697-VII повноваження прокурора припиняються:

1) за віком з наступного дня після досягнення ним шістдесяти п`яти років;

2) у день його смерті.

Повноваження прокурора, крім Генерального прокурора, у зв`язку з рішенням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора припиняються:

1) з дня, наступного за днем завершення строку на оскарження цього рішення, - якщо рішення не було оскаржено;

2) з дня, наступного за днем набуття статусу остаточного рішенням органу, до якого було оскаржено рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, - якщо рішення було оскаржено, однак скарга була відхилена.

Керівник чи заступник керівника органу прокуратури, в якому обіймав посаду прокурор, повноваження якого було припинено, повідомляє про це Кваліфікаційно-дисциплінарну комісію прокурорів.

Отже, статтею 49 Закону №1697-VII визначено види дисциплінарних стягнень, до яких належить звільнення, натомість статтею 61 Закону №1697-VII визначено підстави для припинення повноважень прокурора, в тому числі за рішенням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора.

Суд зауважує, що рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення та рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора є різними за правовою природою.

Таким чином, строк реалізації рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора, визначений частиною 2 статті 61 Закону №1697-VII, не поширюється на правовідносини, пов`язані із реалізацією рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення.

З огляду на викладене, суд вважає безпідставним посилання позивача на порушення відповідачем частини 2 статті 61 Закону №1697-VII при прийнятті оскаржуваного наказу про звільнення позивача.

Судом встановлено, що 27 серпня 2019 року до Верховного Суду як до суду першої інстанції надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, у якій позивач просив визнати протиправним та скасувати рішення КДКП від 02 липня 2019 року №213дп-19 «Про накладення на прокурора Маріупольської місцевої прокуратури №1 Донецької області ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення» (адміністративна справа №9901/472/19).

Втім, ухвалою Верховного Суду від 02 вересня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про визнання протиправним та скасування рішення в частині разом з доданими до неї документами повернуто особі, яка її подала.

Крім того, 16 січня 2020 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Верховного Суду з позовом до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення КДКП від 02.07.2019 року № 213дп-19 про накладення на нього дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури. Також позивачем було подано до Суду заяву про поновлення процесуального строку на звернення до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду (адміністративна справа №9901/21/20).

Однак, ухвалою Верховного Суду від 28 лютого 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про визнання протиправним та скасування рішення повернуто без розгляду з усіма доданими до неї документами.

Таким чином, на час розгляду цієї адміністративної справи рішення КДКП від 02 липня 2019 року №213дп-19 про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури, яке слугувало підставою для видання спірного у цій справі наказу, є чинним.

Суд зазначає, що у відповідності до положень пунктів 3, 8 частини 1 статті 11 Закону №1697-VII керівник регіональної прокуратури призначає на посади та звільняє з посад прокурорів регіональних та місцевих прокуратур у встановленому цим Законом порядку; у встановленому цим Законом порядку на підставі рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів приймає рішення про застосування до прокурора регіональної та місцевої прокуратури дисциплінарного стягнення або щодо неможливості подальшого перебування його на посаді прокурора.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на приписи наведених положень законодавства, суд вважає, що при прийнятті наказу №692-к від 16 серпня 2019 року відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Законом №1697-VII, а отже позовні вимоги позивача в зазначеній частині не підлягають задоволенню.

Беручи до уваги те, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині поновлення його на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення витрат на правничу допомогу є похідними від позовних вимог про скасування наказу №692-к від 16 серпня 2019 року, суд також не вбачає підстав для їх задоволення.

Відповідно до положень статті 139 КАС України судові витрати не підлягають стягненню.

Керуючись ст. ст. 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Прокуратури Донецької області про визнання протиправним та скасування наказу № 692-к від 16 серпня 2019 року, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити повністю.

Рішення прийнято у нарадчій кімнаті, вступна та резолютивна частини проголошені у судовому засіданні 27 квітня 2020 року.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 30 квітня 2020 року.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 243 КАС України зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Зазначений строк обчислюється з урахуванням виключень, передбачених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України (в редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.С. Молочна