Справа № 320/5495/19
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2020-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2020 року м. Київ № 320/5495/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Сільпо-Фуд»
до Київської митниці Держмитслужби
провизнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів
встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сільпо-Фуд» звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Київської митниці Державної фіскальної служби, в якому просило суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 09 квітня 2019 року №UA125000/2019/000304/2.

Позовні вимоги вмотивовано протиправною відмовою відповідача в митному оформленні ввезеного на митну територію України позивачем товару за заявленою ним вартістю, визначеною самостійно за основним методом. На підтвердження митної вартості позивач надав необхідний пакет документів, передбачений статтею 53 Митного кодексу України, який відповідачем безпідставно не взято до уваги. Внаслідок прийняття рішення про коригування митної вартості за резервним методом, відповідачем скориговано митну вартість на товар, ввезений позивачем на митну територію України, що призвело до збільшення розміру державного мита та податку на додану вартість на загальну суму 46640,04 грн.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2019 року адміністративну праву передано на розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідно до частини другої статті 29 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 січня 2020 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач у відзиві на позовну заяву просив відмовити в її задоволенні, стверджуючи про те, що декларантом до митного органу подано митну декларацію для здійснення митного оформлення з документами, які не містять усіх даних, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Крім того, надані позивачем додаткові документи унеможливлювали перевірку митним органом числового значення заявленої митної вартості та обумовлювали необхідність отримання від декларанта визначених статтею 53 Митного кодексу України додаткових документів та відомостей. Однак, надані документи для підтвердження рівня митної вартості товару (первинні та додатково надані) не дали можливості остаточно упевнитись в достовірності визначеної декларантом митної вартості товару, у зв`язку з чим було застосовано резервний метод визначення митної вартості товару.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 лютого 2020 року замінено відповідача Київську митницю Державної фіскальної служби його правонаступником Київською митницею Держмитслужби.

Представником позивача подано відповідь на відзив, в якому останній підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити та звертав увагу суду на те, що висновки, викладені у відзив на позовну заяву жодним чином не спростовують доводів позивача.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сільпо-Фуд» (Покупець) та GRUPA INCO S.A. (Постачальник із Республік Польща) і укладено контракт №1474 від 17 листопада 2016 року.

Згідно із пунктом 1.1. Контракту Постачальник зобов`язується поставити і передати у власність Покупця товар в асортименті, кількості і за ціною, що визначені в виставлених Постачальником інвойсах, Покупець зобов`язується прийняти і оплатити поставлений товар.

Відповідно до п. 2.1. Контракту (зі змінами внесеними додатковою угодою №1 від 01 вересня 2017 року) поставка здійснюється відповідно до умов Інкотермс 2010 - FCA - Lubna, Poland або FCA - Kalwaria, Poland. Постачальник зобов`язується здійснити митне оформлення товару для експорту за свій рахунок.

Пункт 2.3.1. Контракту передбачає, що розрахунок здійснюється шляхом грошового переказу в доларах США на банківський рахунок Продавця, впродовж 100 календарних днів з моменту виставлення Постачальником інфойсу (проформи Ініойс), яка виставляється не раніше ніж за 7 календарних днів до дати поставки.

Під час імпорту товарів за Контрактом, зокрема, поставок за Інвойсом №GSEX/19/064 від 03 квітня 2019 року (засоби для миття посуду, полу, рідина для поглинання запаху домашніх тварин під TM Ludwik; країна походження - Польща, інвойсна вартість - 9968,04 EUR) уповноважена особа Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільпо-Фуд» подала до Київської митниці Державної фіскальної служби (далі - «Митний орган») митну декларацію від 08 квітня 2019 року №UA125220/2019/704599 разом з декларацією митної вартості.

Митна вартість товарів, зазначених в Інвойсі №GSEX/19/064 від 03 квітня 2019 року та декларації Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільпо-Фуд» визначено за першим (основним) методом, до її складу віднесено інвойсну вартість товару, витрати на транспортування та страхування, що відображено в декларації митної вартості.

Визначена та заявлена декларантом митна вартість товарів за декларацією від 08 квітня 2019 року №UA125220/2019/704599 дорівнювала 0,6143 EUR за 1 кг., імпортованого з кодом УКТЗЕД .

До митної декларації від 08 квітня 2019 року №UА125220/2019/704599 додані такі документи:

- сертифікат відповідності № UA.1O207.113-18 від 09 серпня 2018 року (т0002);

- пакувальний лист №GSEX/19/064 від 03 квітня 2019 року (0271);

- інвойс №GSEX /19/064 від 03 квітня 2019 року (0380);

- автотранспортна накладна (CMR) №726975 від 03 квітня 2019 року (0730);

- сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1 РL/МF/FN 0031107 від 03 квітня 2019 року (0954);

- рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг №433 від 05 квітня 2019 року (3004);

- довідка про транспортні витрати №1474-25_2 від 05 квітня 2019 року (3007);

- прайс-лист №14/09 від 01 січня 2019 року (3014);

- страховий поліс №12944 від 05 квітня 2019 року (3530);

- зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товару від 17 листопада 2016 року №1474 (т4104);

- додаткова угода до зовнішньоекономічного договору (контракту) №1 від 01 вересня 2017 року (т4103);

- генеральний договір добровільного страхування від 12 грудня 2018 року №101043703 (т4200);

- додаткова угода до генерального договору добровільного страхування №1 від 01 січня 2019 року (т4203);

- договір на перевезення №ЛОГ-031 від 05 січня 2017 року (т4301);

-декларація про відповідність № UA.038D-00090-18 від 09 серпня 2018 року (т9000);

- заява виробника б/н від 01 квітня 2019 року (9000);

- комерційна пропозиція б/н від 03 квітня 2019 року (9000);

- єдиний уніфікований документ на розміщення товарів на тимчасове зберігання №S/0521/V/04/974 від 05 квітня 2019 року (т9105);

- копія митної декларації країни відправлення №19РL301010Е0279870 від 03 квітня 2019 року (9610).

Того ж дня, відповідач направив електронне повідомлення про необхідність подачі додаткових документів, а саме:

- страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування;

- транспортні (перевізні) документи (заявка, акт виконаних робіт, тощо);

- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями;

- виписку з бухгалтерської документації.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сільпо-Фуд» листом від 09 квітня 2019 року №566 надало:

- висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений Київською обласною промисловою палатою № Ц-301 від 09 квітня 2019 року;

- заявку на перевезення №7513 від 26 березня 2019 року.

Інші документи на момент подання листа Товариство з обмеженою відповідальністю «Сільпо-Фуд» надати не мало можливості.

Проте 09 квітня 2019 року Київською міською митницею ДФС надіслано позивачу картку відмови в прийнятті, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA125220/2019/00064 та прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA125000/2019/000304/2.

В той же час, з метою випуску товару у вільний обіг у порядку, передбаченому частиною другою статті 263 Митного кодексу України, декларант, з урахуванням коригувань, подав нову митну декларацію №UА125220/2019/704784 від 10 квітня 2019 року і митний орган прийняв рішення про випуск товару під фінансову гарантію.

Не погоджуючись із рішенням №UA125000/2019/000304/2 та карткою відмови в прийнятті митної декларації позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить із наступного.

Відповідно до частини другої статті 1 Митного кодексу України відносини, пов`язані із справлянням митних платежів регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Частиною першою статті 49 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Частиною першою статті 51 Митного кодексу України встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 52 Митного кодексу України декларант, який заявляє митну вартість товару, зобов`язаний подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Частиною першою статті 257 Митного кодексу визначено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Згідно з частиною першою статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, згідно з частиною другою зазначеної статті є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини третьої статті 53 Митного кодексу України у разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8)висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

За змістом статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Статтями 49, 51, 52, 53, 57, 58 Митного кодексу України встановлено, що митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, за загальним правилом обчислюється за першим методом визначення митної вартості товарів, тобто за ціною договору. Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному з продавцем покупцю. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу (частина третя статті 54 Митного кодексу України).

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4)надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (частина шоста статті 54 Митного кодексу України).

Таким чином митні органи мають виключну компетенцію з питань перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Однак, дискреційні повноваження митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товарів. У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 Митного кодексу України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема:

1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;

3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;

4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Аналіз наведених статей свідчить, що обов`язок доведення митної вартості товару лежить на позивачеві. Але митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи. Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Про наявність обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості митниця зобов`язана доводити в суді, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребовувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Відтак, наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Як вбачається з матеріалів справи, разом із митною декларацією позивач надав відповідачу для митного оформлення товарів документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товару відповідно до вимог частини другої статті 53 Митного кодексу України.

У подальшому відповідачу на його вимогу надано додаткові документи для підтвердження митної вартості товарів. При цьому, така його вимога не містила причин та їх обґрунтування, через які заявлену позивачем митну вартість не може бути визнано та яку саме складову митної вартості товару повинен підтвердити позивач.

Згідно з графою 33 оскаржуваного рішення про коригування митної вартості відповідач вважає, що митна вартість імпортованих товарів не може бути визнана за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, у зв`язку з неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у п.2-3 статті 53 Митного кодексу України.

Щодо доводів відповідача, викладених в графі 33 оскаржуваного рішення та у відзиві на позовну, суд зазначає наступне.

Підставами для коригування митної вартості зазначено те, що документи, які подані декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товару не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме зазначено наступні причини.

Пунктом 2.1 зовнішньоекономічного договору передбачені умови поставки FCA- Lubna.PL, при цьому у рахунку №GSEX/19/064, прай-листі виробника №14/09 зазначені умови поставки FCA-Gora Kalwaria.PL.

Щодо розбіжностей в умовах поставки позивачем зазначено, що разом з декларацією від 08 квітня 2019 року №UA125220/2019/704599 до митного органу надано зовнішньоекономічний контракт на поставку товарів №1474 від 17 листопада 2016 року та додаткову угоду №1 від 01 вересня 2017 року до цього контракту, якою було внесено зміну до пункту 2.1. контракту та передбачено поставку товарів на умовах як FCA-Gora Kalwaria, Poland так і FCA-Lubna, Poland. Тому, посилання митниці на розбіжності в умовах поставки між інвойсом, прайс-листом і контрактом є такими, що не відповідають дійсності.

В рахунку перевезення №433 зазначені послуги перевезення в сумі - 8711,17 грн., тоді як згідно довідки перевезення №1474-25-2, сума - 8711,17 грн - транспортно-експедиційні послуги. Договором на здійснення транспортно-експедиційних послуг №ЛОГ-031, пунктом 6.2 передбачена заявка, у рахунку № 433 теж зазначене Замовлення №1474-25, яке не надане до митного оформлення.

Дані зауваження митного органу є безпідставними, оскільки положеннями пункту 6 частини другої статті 53 МКУ передбачено, що документами, які підтверджують вартість транспортування є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Відповідно до Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року №599, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 червня 2012 року за №984/21296 (далі - Правила заповнення ДМВ), до таких документів можуть належати:

- рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів, банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури;

- калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

Враховуючи невиключний характер переліку документів у Правилах заповнення ДМВ, імпортером може бути наданий будь-який з документів, які можуть підтвердити транспортні витрати, а не усі перелічені документи.

Зокрема, позивачем разом з митною декларацією до митного оформлення було надано: міжнародну автомобільну накладну, рахунок-фактуру від виконавця наданих послуг, довідку про транспортні витрати, договір про надання транспортно-експедиційних послуг.

Таким чином, суд вважає, що цими документами повністю підтверджена така складова митної вартості, як витрати на транспортування.

Також, безпідставними є вимоги митного органу про надання заявок на перевезення. Цей документ жодним чином не підтверджує витрати, які були понесені позивачем на транспортування вантажу, оскільки він є лише замовленням для перевезення.

Не зважаючи на викладене, позивачем разом з додатковими документами було надано також і заявку на перевезення №7513 від 26 березня 2019 року.

Крім цього, відповідно до пункту 4.2. генерального договору добровільного страхування вантажів від 12 грудня 2018 року №101043703 страховий тариф - це відсоткова ставка, яку сторони визначають самостійно, а відповідно до пункту 17.8 вищезазначеного документа - ставка страхової премії, що розраховується в процентах від страхової суми. Документальне підтвердження розміру страхового тарифу у розмірі 0,08%, що зазначений у сертифікаті від 05 квітня 2019 року №12944, відсутнє.

Під час митного оформлення TOB «СІЛЬПО-ФУД» для підтвердження витрат на страхування вантажу надало митному органу договір страхування та страховий поліс.

Згідно зі статтею 18 Закону України «Про страхування» факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування.

При цьому, згідно із пунктом 8 частини другої статті 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів є якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. Отже страховий поліс є належним і достатнім страховим документом, що підтверджує укладення договору страхування і вартість страхування.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про страхування» страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку.

Страхова сума може бути встановлена по окремому страховому випадку, групі страхових випадків, договору страхування у цілому.

При страхуванні майна страхова сума встановлюється в межах вартості майна за цінами і тарифами, що діють на момент укладання договору, якщо інше не передбачено договором страхування або законом.

Так, положеннями пункту 4.2 Генерального договору добровільного страхування вантажів від 12 грудня 2018 року №101043703 страховий тариф - це відсоткова ставка, яку Сторони визначають самостійно для кожної партії товару окремо і її розмір вказується у страховому сертифікаті. Страховий тариф для кожної партії товару може відрізнятись.

Згідно із пунктом 18.8 Договору страхання страховий тариф - ставка страхової премії, що розраховується в процентах від страхової суми.

Положеннями абзацу 2 статті 10 Закону України «Про страхування» визначено, що страховий тариф - ставка страхового внеску з одиниці страхової суми за визначений період страхування.

Відповідно до абзацу 1 статті 10 Закону України «Про страхування» страховий платіж (страховий внесок, страхова премія) - плата за страхування, яку страхувальник зобов`язаний внести страховику згідно з договором страхування.

Пунктом 4.1. Договору страхування визначено, що страхова премія - це плата за страхування, яку Страхувальник (TOB «СІЛЬПО-ФУД») оплачує Страховику (ПрАТ «Страхова компанія «Граве Україна») у порядку, передбаченому цим Договором.

Таким чином, враховуючи вищенаведені положення чинного законодавства та договору страхування, страховий тариф - це відсоткова ставка від страхової суми, яка визначається Сторонами самостійно для кожної партії товару окремо.

У страхових сертифікатах, які були надані під час митного оформлення для підтвердження витрат на страхування, сторони погодили, що страховий тариф складає 0,0800%.

Таким чином сума страхової премії, що підлягає сплаті Страхувальнику, розраховується за формулою Страхова премія (грн..) = Страхова сума (грн.) Страховий тариф (%).

Отже з наведеного вбачається, що наданими документами повністю підтверджена така складова митної вартості, як витрати на страхування.

Крім того, за твердженням позивача, після подання додаткових документів, по яких зауважень в митного органу не виникло, відповідачем в рішенні про коригування, окрім вищезазначених, зроблено також додаткові висновки (виявлені додаткові розбіжності) щодо вже поданих разом з декларацією документів, а саме:

в наданій до митного оформлення копії митної декларації країни відправлення від 03 квітня 2019 року №19PL301010Е0279870 є посилання на інвойс №GSEX/19/064 (згідно якого вартість вантажу - 9968,04 євро), тоді як в експортній МД зазначена вартість вантажу - 44013 польських злотих, що по курсу НБУ на 03 квітня 2019 року =*7,033515/30,211057=10246,78 євро.

відповідно до пункту 3.2 договору страхування №101043703, страхова сума = сума товару* коефіцієнт здорожчання. Сума товару переводиться у гривню за курсом, що визначений на день здійснення страхової суми. В страховому сертифікаті від 05.04.2019 №12944 невірно зазначена зазначена сума інвойсу в гривнах - 301 145,02, що по курсу станом на 05.04.2019 (30,316019), день здійснення страхової суми, тобто на дату сертифікату становить 9933,53 євро, тоді як вартість вантажу зазначена в інвойсі №GSEX/19/064 - 9968,04 євро.

Коефіцієнт здорожчання- це коефіцієнт який сторони визначають самостійно до кожної партії товару окремо і його розмір вказується у страховому сертифікаті. Розмір коефіцієнту здорожчання для кожної партії товару може відрізнятись. Страхова сума є основою для нарахування страхової премії. Відповідно до п. 4.2 договору страхування №101043703 Страхова премія = Страхова сума* страховий тариф (%). Страховий тариф- це відсоткова ставка яку сторони визначають самостійно для кожної партії товару окремо і її розмір вказується у страховому сертифікаті. Страховий тариф для кожної партії товару може відрізнятись. Сертифікат від 05 квітня 2019 року №12944 - узгоджений (завірений) лише однією стороною - TOB «Сільпо-Фуд». Відповідно до умов страхового договору коефіцієнт здорожчання та страховий тариф визначається «Сторонами». Страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (узгоджений Сторонами коефіцієнт здорожчання та страховий тариф) декларантом не надано.

Проте наведені висновки не відображені в повідомленні митного органу про необхідність надання додаткових документів, та відповідно на момент подання додаткових документів про виявлені «розбіжності» декларант не міг знати та мати можливість надати щодо них пояснення та документи на їх спростування. Тому зазначені розбіжності не могли бути підставою для прийняття рішення про коригування, оскільки відповідачем не вказано про дані недоліки при витребуванні додаткових документів.

Відповідно до частини першої статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду (частина друга статті 54 Митного кодексу України).

Суд звертає увагу на те, що аналіз вищенаведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Неможливість відповідача з поданих позивачем документів підтвердити заявлений метод визначення митної вартості автомобіля, є підставою для застосування ним іншого методу визначення митної вартості цього транспортного засобу.

Разом з тим, такий сумнів відповідача та неможливість визначення митної вартості з поданих декларантом документів не підтверджується наявними матеріалами справи та проведеним аналізом у даній справі.

В адміністративних процедурах із митного контролю та митного оформлення орган доходів і зборів повинен обґрунтувати (довести) законність свого рішення; відповідно рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

При цьому відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже відповідачем не доведено наявність підстав для застосування резервного методу визначення ціни придбаного позивачем товару, а відповідно для прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів. Тому таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню судом.

Відтак позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Крім цього, представником позивача 05 березня 2020 року подано клопотання про відшкодування витрат на правову допомогу, до якого долучено:

- копію договору про надання юридичних послу №03 від 11 травня 2018 року;

- копію додатку №1 від 11 травня 2018 року до договору про надання юридичних послу №03 від 11 травня 2018 року;

- копію письмового доручення про надання правової допомоги від 01 жовтня 2019 року;

- копію ордеру серії КВ№779057 від 25 листопада 2019 року;

- копію ордеру серії КВ №779066 від 02 січня 2019 року.

Згідно з положеннями статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Частиною третьою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт; 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частини сьомої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На обгрунтування понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу надано:

- копію договору про надання юридичних послу №03 від 11 травня 2018 року;

- копію додатку №1 від 11 травня 2018 року до договору про надання юридичних послу №03 від 11 травня 2018 року;

- копію письмового доручення про надання правової допомоги від 01 жовтня 2019 року;

- копію ордеру серії КВ№779057 від 25 листопада 2019 року;

- копію ордеру серії КВ №779066 від 02 січня 2019 року.

В той же час в матеріалах справи наявні копії:

- свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №960 від 08 вересня 2012 року;

- свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серію ЧЦ №000235 від 23 березня 2018 року.

В клопотанні про відшкодування витрат на правову допомогу представником позивача визначено розмір у сумі 12000,00 грн. за аналіз доказів та правової позиції, підготовку позовної заяви, заяви про усунення недоліків, відповідь на відзив, клопотання про відшкодування витрат.

В той же час, відповідно до пункту 4.1 договору про надання юридичних послу №03 від 11 травня 2018 року вартість послуг, що надаються на підставі цього Договору, визначається залежно від обсягу послуг з урахуванням вартості години надання послуг юристами, залученими до надання послуг. Вартість години надання послуг адвокатом відповідно ї посади, встановлюється у відповідному додатку до Договору. Загальна вартість послуг(ціна договору) є сумою вартості всіх послуг, наданих на виконання цього договору, вказаних в актах наданих послуг.

Пунктом 4.2 договору про надання юридичних послу №03 від 11 травня 2018 року визначено, що вартість послуг, наданих виконавцем, вказується в акті наданих послуг, вказаний акт складається виконавцем та надається замовнику протягом 7(семи) робочих днів з моменту закінчення надання послуг.

Як вбачається з матеріалів справи позов подано до суду 09 жовтня 2019 року, заява про усунення недоліків подана 09 січня 2020 року, відповідь на відзив та клопотання про відшкодування витрат на правову допомогу 05 березня 2020 року.

Дані послуги вже надані, проте виконавцем жодного акту наданих послуг не надіслано замовнику, більше того, ані позивачем, ані його представником не надано суду таких актів.

Крім цього, жодного доказу в підтвердження оплати вищенаведених послуг ані позивачем, ані його представниками не надано до суду.

З наведеного вище слідує, що витрати Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільпо-Фуд» на професійну правничу (правову) допомогу не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому не підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 77, 139, 242-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України суд

вирішив:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільпо-Фуд» задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 09 квітня 2019 року №UA125000/2019/000304/2.

3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільпо-Фуд» (02090, м. Київ, вул. Бутлерова, 1, ) за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці Держмитслужби (03124, м. Київ, вулиця Вацлава Гавела, 8-а, ) понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1921,00 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко