Справа № 264зп-20/160
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2020-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
27 квітня 2020 р.Справа №264зп-20/160
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боженко Н.В., розглянувши в м.Дніпрі в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до подання позовної заяви до Офісу Генерального прокурора, прокуратури Дніпропетровської області,-
27 квітня 2020 р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову в порядку п. 1 ч. 1 ст. 153 Кодексу адміністративного судочинства України - до подання позовної заяви.
У даній заяві ОСОБА_1 просить суд вжити заходів забезпечення позову до подання позовної заяви шляхом:
- зупинення дії рішення №304 кадрової комісії №2 від 09 квітня 2020 р. про неуспішне проходження атестації ОСОБА_1 до винесення рішення у справі;
- заборони керівнику Дніпропетровської регіональної прокуратури вчиняти будь-які дії щодо реалізації оскаржуваного рішення.
В обґрунтування заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 зазначив, що займає посаду начальника відділу забезпечення обвинувачення у регіоні та в апеляційному суді у м.Кривому Розі управління підтримання обвинувачення в суді прокуратури Дніпропетровської області. Другою кадровою комісією з атестації прокурорів регіональних прокуратур, створеною наказом Генерального прокурора №78 від 02.02.2020 р., прийнято рішення №304 від 09.04.2020 р. щодо ОСОБА_1 "Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складення іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки", яке, як стверджує заявник, є предметом майбутнього спору. Заявник вважає дане рішення протиправним та зауважує, що реалізація даного рішення призведе до звільнення ОСОБА_1 із займаної останнім посади, а, отже, свідчить про можливість заподіяння шкоди права та інтересам заявника, а також може значно ускладнити виконання рішення, ухваленого судом за результатами розгляду позову в адміністративній справі.
Розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову та вивчивши надані докази на її підтвердження, суд дійшов висновку про відсутність достатніх обґрунтованих правових підстав для задоволення даної заяви, виходячи з наступного.
З огляду на матеріали заяви, 09 квітня 2020 року кадровою комісією №2 прийнято рішення за №304 «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складення іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки», згідно з яким за результатами складення іспиту у формі тестування на загальні здібності та навички ОСОБА_1 набрав 87 балів, що є менше прохідного балу для успішного складання іспиту, він не допускається до етапу проходження співбесіди, у зв`язку з чим начальник відділу забезпечення обвинувачення у регіоні та апеляційному суді у місті Кривому Розі управління підтримання обвинувачення в суді прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_1 неуспішно пройшов атестацію.
Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 153 Кодексу адміністративного судочинства України, заява про забезпечення позову подається, серед іншого, до подання позовної заяви - до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.
Частиною другою зазначеної статті визначено, що у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен подати відповідну позовну заяву протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.
Згідно із приписами ч. 1 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів задля створення можливості реального виконання у майбутньому судового рішення, якщо його буде прийнято на користь позивача (заявника).
Суд зазначає, що вищезазначені підстави є оціночними, а тому містять небезпеку застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до негативних правових наслідків для позивача (заявника) та/чи відповідача, а також інших осіб, що не є сторонами провадження.
Тобто інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.
Забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини до вирішення спору по суті, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом. Підстави для забезпечення позову повинні бути доведені відповідними доказами.
У зв`язку з цим, суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є захід забезпечення позову, про який просить позивач (заявник), співмірним з позовними вимогами та чи відповідає він меті і завданням правового інституту забезпечення позову.
При цьому, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами, а також застосовані у дозволений законодавством спосіб.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу, дотримання дозволеного законодавством способу забезпечення позову.
У контексті співмірності суди також повинні перевіряти не тільки співмірність заходів забезпечення позову із позовними вимогами, а й надавати оцінку порушеному праву позивача, про захист якого він просить.
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.
Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Суд, який застосовує заходи забезпечення позову з підстав очевидності ознак протиправності оскарженого рішення, на основі наявних у справі доказів повинен бути переконаний, що рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, передбаченими частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам цього порушення.
Твердження про "очевидність" порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед. Тому застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.
До заяви не додано будь-яких належних доказів щодо протиправності рішення №304 кадрової комісії №2 від 09 квітня 2020 р. про неуспішне проходження атестації Яловим Олегом Івановичем.
Сама ж лише незгода заявника із рішенням (діями) суб`єкта владних повноважень та звернення до суду з позовом про визнання їх протиправними і зобов`язання вчинити певні дії ще не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.
Крім того, обраний позивачем спосіб забезпечення позову фактично спрямований на те, щоб прокуратура Дніпропетровської області та Офіс Генерального прокурора не виконували рішення кадрової комісії №2 з атестації прокурорів регіональних прокуратур допоки суд не розгляне позову про оскарження рішення кадрової комісії.
Предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем (заявником) і відповідачем. Під предметом спору розуміється певна матеріально-правова вимога позивача (заявника) до відповідача, стосовно якої позивач (заявник) просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач (заявник) обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Підставою позову, з яким заявник має намір звернутися, є неправомірність та безпідставність прийняття кадровою комісією №2 з атестації прокурорів регіональних прокуратур рішення №304 від 09.04.2020 р. про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації за результатами складення іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки.
В той же час, заявлена ОСОБА_1 заява спрямована на те, щоб суд заборонив керівнику Дніпропетровської регіональної прокуратури вчиняти дії, які по суті зумовлять припинення трудових відносин із заявником внаслідок реалізації дискреційної компетенції.
Водночас, заборонити вчиняти такі дії заявник просить особу, яка не є стороною спору і не вчиняла дій/не ухвалювала рішення, що є предметом судового контролю на предмет виявлення в них ознак протиправності, за наведених в обґрунтування заяви підстав. Зокрема, регіональною прокуратурою та Офісом Генерального прокурора, не вчинялося дій та не приймалося рішень, які б наразі можна було охарактеризувати як спірні. Не зважаючи на те, що останні вказані відповідачами майбутнього позову, в описовій частині заяви не зазначеного будь-яких спірних правовідносин, що склалися з заявником.
У розумінні наведених положень статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України за описаної правової ситуації судова заборона на вжиття заявлених заходів не може бути застосована. Предметом позову, який заявник має намір подати до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, є рішення кадрової комісії № 2 з атестації прокурорів регіональних прокуратур №304 від 09.04.2020 р. про неуспішне проходження заявником атестації за результатами складення іспиту.
Згідно з пп.2 п.19 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 113-ІХ прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" за умови рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури.
Варто зауважити, що підставою для припинення трудових відносин є рішення керівника регіональної (обласної) прокуратури, відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про прокуратуру».
В той же час, не може бути забезпечено позов шляхом заборони вчиняти дії щодо реалізації рішення кадрової комісії №2 з атестації прокурорів регіональних прокуратур, оскільки відповідні рішення/дії не є предметом оскарження у цій справі, а відповідно до пункту 5 частини 3 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення.
Натомість, слід зазначити, що на момент звернення ОСОБА_1 до суду із даною заявою, з боку Офісу Генерального прокурора та прокуратури Дніпропетровської області не порушено його права та інтереси. Превентивна ж мета, про яку просить заявник, в межах предмету даного спору не дозволяє суду застосовувати забезпечувальні заходи.
З огляду на предмет спору, викладене свідчить про непропорційність та неспівмірність заходів забезпечення позову, про які просить ОСОБА_1 , недоведеність доказами необхідність застосування заходів забезпечення позову, а, отже, відсутні підстави для їх застосування.
Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до його подання.
Керуючись ст. ст. 150, 151, 154, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до подання позовної заяви до Офісу Генерального прокурора, прокуратури Дніпропетровської області - відмовити.
Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст.ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Роз`яснити, що відповідно до п. 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк апеляційного оскарження, передбачений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, продовжується на строк дії такого карантину.

Суддя Н.В. Боженко