Справа № 160/5193/19
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2020-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 квітня 2020 року м. Дніпросправа № 160/5193/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Олефіренко Н.А., Шальєвої В.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.08.2019 року в адміністративній справі №160/5193/19 (головуючий суддя у 1-й інстанції Озерянська С.І., повний текст рішення складено 12.08.2019 року) за позовом ОСОБА_2 до Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Новомосковської міської ради, Відділу реєстрації та обліку громадян виконавчого комітету Новомосковської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Служба у справах дітей виконавчого комітету Новомосковської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулася з позовом до Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Новомосковської міської ради, Відділу реєстрації та обліку громадян виконавчого комітету Новомосковської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Служба у справах дітей виконавчого комітету Новомосковської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення.

Позивач просив визнати протиправним та скасувати рішення відділу реєстрації та обліку громадян виконавчого комітету Новомосковської міської ради від 14.05.2019 року про відмову у здійсненні реєстрації місця проживання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати відділ реєстрації та обліку громадян виконавчого комітету Новомосковської міської ради здійснити реєстрацію місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що рішення про відмову у реєстрації місця проживання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із ненаданням згоди батька, прийнято формально, без мети дотримання інтересів малолітньої дитини, без з`ясування та урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), не пропорційно, тобто без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів дитини і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.08.2019 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Відділу реєстрації та обліку громадян виконавчого комітету Новомосковської міської ради від 14.05.2019 року про відмову у реєстрації місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язано Відділ реєстрації та обліку громадян виконавчого комітету Новомосковської міської ради здійснити реєстрацію місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та відмовити позивачу в задоволенні позову.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначив, що відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачений пп.11, 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207.

Судом першої інстанції помилково цього не було враховано, а тому спірне рішення відповідача визнано протиправним.

Центр надання адміністративних послуг м.Новомосковськ не може бути відповідачем по справі, так як не є юридичною особою, що суперечить нормам КАС України.

Позивачем надано до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Справа судом розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, від апелянта надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутні.

Перевіривши доводи апеляційної скарги матеріалами справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено судом апеляційної інстанції, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 21.09.2018 року у справі №183/2901/18 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 11.05.2016 року Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві (актовий запис № 751).

14.03.2019 року ОСОБА_2 та малолітню дочку ОСОБА_3 знято з реєстрації місця проживання за адресою : АДРЕСА_2 у зв`язку із вибуттям до нового місця проживання: АДРЕСА_3 .

18.04.2019 року позивач придбала у власність квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

З 07.05.2019 року по теперішній час позивач зареєстрована за вищезазначеною адресою.

14.05.2019 року позивач звернулась до Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Новомосковської міської ради із заявою про реєстрацію місця проживання дитини разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 . До заяви позивачем було додано свідоцтво про народження, та пояснення з додатками.

14.05.2019 року начальником відділу реєстрації та обліку громадян виконавчого комітету Новомосковської міської ради прийняте рішення про відмову у реєстрації місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Підставою для відмови у реєстрації місця проживання малолітньої дитини позивача за місцем проживання матері є відсутність письмової згоди батька дитини на виконання вказаних дій, обов`язковість надання якої обґрунтовано посиланням на пункт 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207.

Досліджуючи спірні правовідносини, колегія суддів суд виходив з наступного.

Згідно статті 7 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина з моменту народження має право на ім`я та громадянство. Місце і порядок реєстрації народження дитини визначаються сімейним законодавством, реєстрацію актів цивільного стану, а підстави і порядок набуття та зміни громадянства визначаються Законом України "Про громадянство України", іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

У відповідності до ч.1 ст.29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.

Пунктом 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 207 "Про затвердження правил реєстрації місця проживання та порядку передачі органами реєстрації інформації до єдиного державного демографічного реєстру", також передбачено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

Як встановлено матеріалами справи, рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 21.09.2018 року у справі №183/2901/18 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Питання визначення місця проживання дитини судом та іншими органами не вирішувалося, оскільки жодного спору щодо місця проживання дитини не було. Будь-яких обставин, які б свідчили про наявність спору між батьком та матір`ю дитини, щодо визначення її місця проживання, судом не встановлено. Позивачка проживає разом зі своєю дитиною за адресою: АДРЕСА_1 .

Колегія суддів вважає, що відмова у реєстрації місця проживання малолітньої дитини позивачки за місцем її проживання суперечить інтересам дитини та суттєво обмежує реалізацію прав, гарантованих Конституцією України та законами України, зокрема, права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, права на освіту, охорону здоров`я та соціальний захист.

Слід також врахувати, що відповідно до ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згоди на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 3 Конвенції "Про права дитини" (схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 року №44/25, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-ХІІ) передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Стаття 8 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод", згідно якої кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки та громадської безпеки тощо.

Згідно п.5 ст.7 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що встановлені законом, то застосовуються правила міжнародного договору України.

Позитивні обов`язки, які стаття 8 Конвенції накладає на Договірні держави щодо возз`єднання батьків з їхніми дітьми, повинні тлумачитися з урахуванням Гаазької Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25 жовтня 1980 року ( рішення у справі "Ігнакколо-Зеніде проти Румунії", п. 95), а поняття "найкращі інтереси" дитини також є першочерговим міркуванням у контексті процедур, передбачених Гаазькою Конвенцією (рішення у справі "Нойлінгер та Шурук проти Швейцарії" [ВП], заява N 41615/07, п. 76, ECHR 2010).

Відповідно до статті 2 протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Як встановлено в статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо.

Таким чином, з огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач по справі, відмовляючи у здійсненні реєстрації місця проживання малолітньої дитини за місцем проживання його матері - позивача, хоча й діяв на підставі чинного законодавства України, в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачений пунктом 18 Правил №207, однак, без урахування усіх обставин справи, які є об`єктивними, та інтересів малолітньої дитини, як це визначено вимогами Конвенції про права дітей та Закону України "Про охорону дитинства".

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Оскільки оскаржуване рішення відповідача у спірних відносинах прийняте без дотримання справедливого балансу між обмеженнями, встановленими підзаконними нормативними актами, якими в даному випадку є Правила №207, і необхідністю дотримання прав, свобод та інтересів малолітньої дитини, тому таке рішення не може визнаватись правомірним та достатньо вказує на наявність підстав для його скасування.

Щодо доводів апелянта про те, що Центр надання адміністративних послуг м.Новомосковськ не може бути відповідачем по справі, так як не є юридичною особою, що суперечить нормам КАС України, колегія суддів зазначає, що позивачем по справі оскаржується рішення суб`єкта владних повноважень виконавчого комітету Новомосковської міської ради, що не суперечить приписам ст.2 КАС України.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 25 листопада 1997 року №6-зп «Щодо офіційного тлумачення частини другої статті 55 Конституції України та статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України» частину другу ст. 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемляють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.

З викладеної правової позиції Конституційного Суду України випливає, що підставою для звернення особи до суду з позовом щодо оскарження рішення, дії чи бездіяльності будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб є наявність у позивача переконання в порушенні його прав або свобод чи в існуванні перешкод у здійсненні цих прав.

Вказаний принцип також закріплений в частині 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, який визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Виходячи із положень Кодексу адміністративного судочинства України предметом розгляду в порядку адміністративного судочинства є рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, доводи скаржника проте, що відповідачем у даній справі повинна бути саме юридична особа не ґрунтується на приписах КАС України, яким чітко визначено, що відповідачем, зокрема, може бути суб`єкт владних повноважень, з рішеннями, діями або бездіяльністю якого не погоджується позивач.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції повно з`ясовані обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, відповідають обставинам справи, судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права та норми процесуального права, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції судового рішення.

Відповідно до ч.4 ст.243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Керуючись статтями 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.08.2019 року в адміністративній справі №160/5193/19 за позовом ОСОБА_2 до Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Новомосковської міської ради, Відділу реєстрації та обліку громадян виконавчого комітету Новомосковської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Служба у справах дітей виконавчого комітету Новомосковської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено відповідно до ст.243 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя Н.А. Олефіренко

суддя В.А. Шальєва