Справа № 0240/2505/18-а
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2020-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2020 року

Київ

справа №0240/2505/18-а

адміністративне провадження №К/9901/5473/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,

суддів - Єресько Л.О., Соколова В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на додаткове рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2018 року (суддя Томчук А.В.) та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2019 року (судді: Совгира Д. І., Матохнюк Д.Б., Курко О. П.) у справі №0240/2505/18-а за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправним дій протиправними,

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та обґрунтування вимог щодо стягнення судових витрат

25 липня 2018 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - відповідач), в якому просив визнати протиправними дії посадових осіб Управління Укртрансбезпеки в Чернігівській області щодо визначення позивачу розміру плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування в сумі 192,8 євро, згідно з розрахунком від 13 червня 2018 року до акта про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 13 червня 2018 року № 0020784.

У позовній заяві ФОП ОСОБА_1 також просив суд стягнути з відповідача понесені ним судові витрати.

08 жовтня 2018 року позивач звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення суду щодо стягнення з відповідача на його користь понесених ним витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.

В обґрунтування заявлених витрат на професійну правничу допомогу позивач зазначив, що 20 червня 2018 року між ним і адвокатом Сичом С.М. укладено договір про надання правової допомоги та угоду від 01 жовтня 2018 року про внесення змін до вказаного договору, на підставі яких йому надано професійну правничу допомогу.

При цьому, позивач вказував, що надані адвокатом послуги (виконані роботи) відображені в описі від 08.10.2018 та в акті приймання-передачі виконаних робіт від 08.10.2018, за що він сплатив на банківський рахунок адвоката 3000,00 грн. згідно з квитанцією від 20.06.2018 № 15.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2018 року позов задоволено повністю.

08 жовтня 2018 року до суду першої інстанції від позивача надійшла заява про ухвалення додаткового судового рішення щодо вирішення питання про розподіл понесених ним судових витрат.

Додатковим рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2018 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2019 року, у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

Рішення судів попередніх інстанції мотивовані тим, що документами, поданими позивачем до суду, не підтверджується обґрунтованість та фактичний обсяг заявлених ним витрат на правничу допомогу.

При цьому, суди дослідили угоду про внесення змін до договору про надання правової допомоги від 20 червня 2018 року, акт прийому передачі виконаних робіт від 08 жовтня 2018 року та опис робіт (наданих послуг) від 08 жовтня 2018 року і дійшли висновку, що в документах, поданих позивачем, жодним чином не обґрунтовано заявлену фахівцем у галузі права та адвокатом вартість послуг з посиланням на первинні документи.

Суди попередніх інстанцій також зазначили, що для підтвердження та обґрунтування розміру витрат на правничу допомогу необхідним є доведення відображення фахівцем у галузі права та адвокатом доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, як самозайнятої особи шляхом надання доказів ведення Книги обліку доходів та витрат, затвердженої наказом Міндоходів від 16 вересня 2013 року № 481 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення», зареєстрованим у в Міністерстві юстиції України 01 жовтня 2013 року за № 1686/24218.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги

Позивач у касаційній скарзі вказує на неповноту встановлення судами першої та апеляційної інстанцій обставин, що мають значення для вирішення питання про розподіл судових витрат та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити постанову про стягнення на його користь з відповідача понесених ним витрат на професійну правничу допомогу в повному обсязі.

Скаржник зазначає, що суди попередніх інстанції не дослідили та взагалі не врахували всіх документів, які були ним подані на підтвердження заявлених витрат на професійну правничу допомогу, зокрема договору від 20 червня 2018 року про надання професійної правничої допомоги стороні в адміністративній справі та квитанцію від 20 червня 2018 року про сплату на користь адвоката Сича С .М . 3000,00 грн. за надання відповідних послуг.

Скаржник наголошує, що зазначені документи були подані ним до суду першої інстанції разом з позовною заявою та містяться в матеріалах справи, що він звертав на це увагу у своїй заяві про винесення додаткового рішення, але суди не встановили їх наявності, а натомість дійшли висновку про відсутність відповідних первинних документів.

Скаржник наполягає на тому, що наданими ним документами повністю підтверджуються заявлені витрати на професійну правничу допомогу, а також вказує, що подана ним квитанція від 20 червня 2018 року є первинним документом, який відповідає вимогам, установленим статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Скаржник вважає, що заявлені ним витрати на професійну правничу допомогу є співмірними зі складністю цієї справи, ціною позову, часом, витраченим адвокатом, обсягом наданих послуг та значенням спору і зазначає, що позовна заява складається із семи аркушів та містить посилання на судову практику, що адвокатом здійснювався аналіз відзиву відповідача на позов та представництво інтересів позивача в двох судових засіданнях у суді першої інстанції, а також, що відповідачем не було подано до суду клопотання про їх зменшення.

Скаржник також зазначає, що облік адвокатом Сичом С.М. отриманих доходів та їх оподаткування не є предметом цього спору та не може впливати на отримання позивачем відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Позиція інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу від відповідача справи не надходив.

Рух касаційної скарги

26 лютого 2019 року касаційна скарга надійшла до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду відповідно до статті 327 КАС України.

За результатом автоматизованого розподілу справи між суддями справу передано для розгляду колегії суддів у складі: (суддя-доповідач) Шарапа В.М., (судді) Бевзенко В.М., Данилевич Н.А.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 05 березня 2019 року відкрив касаційне провадження та витребував справу із суду першої інстанції.

За результатом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями справу передано для розгляду колегії суддів у складі: (суддя-доповідач) Загороднюк А.Г., (судді) Єресько Л.О., Соколов В.М.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 28 квітня 2020 року зазначену адміністративну справу призначив до розгляду.

Установлені судом апеляційної інстанції обставини справи щодо понесених позивачем судових витрат

Предметом судового спору в цій справі є дії відповідача щодо визначення позивачу розміру плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування в сумі 192,8 євро, згідно з розрахунком від 13.06.2018 до акта про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 13.06.2018 № 0020784.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 04.10.2018 позов задоволено повністю.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.

Зазначені судові витрати складаються з витрат на послуги адвоката з аналізу спірних правовідносин, судової практики та підготовки адміністративного позову в цій справі.

На вчинення вказаних дій адвокатом було витрачено 6 годин.

На підтвердження понесених витрат позивачем надано: угоду про внесення змін до договору про надання правової допомоги від 20.06.2018, акт прийому передачі виконаних робіт від 08 жовтня 2018 року та опис робіт (наданих послуг) від 08 жовтня 2018 року.

Релевантні джерела права й акти їх застосування

Відповідно до частин першої та другої статті 16 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

У пунктах 4, 6, 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 травня 2012 року № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Згідно зі статтею 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи

Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що витрати на професійну правничу допомогу є одним з видів судових витрат і адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право позивача на відшкодування таких витрат за умови їх підтвердження належними доказами.

При цьому, законодавцем передбачено можливість вирішення питання щодо відшкодування позивачу понесених ним витрат на правничу допомогу шляхом ухвалення у справі додаткового судового рішення з метою усунення такого недоліку, як неповнота судового рішення в частині розподілу судових витрат.

Суд першої інстанції при вирішенні питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача заявлених ним витрат на професійну правничу допомогу обмежився дослідженням лише угоди про внесення змін до договору про надання правової допомоги від 20 червня 2018 року, акта прийому-передачі виконаних робіт від 08 жовтня 2018 року та опису робіт (наданих послуг) від 08 жовтня 2018 року і дійшов при цьому висновку про відсутність відповідних первинних документів на підтвердження заявлених позивачем витрат.

Оцінки доводам позивача про наявність у справі договору від 20 червня 2018 року про надання професійної правничої допомоги стороні в адміністративній справі та квитанції від 20 червня 2018 року про сплату на користь адвоката Сича С.М. 3000,00 грн. за надання відповідних послуг суд першої інстанції не надав, відповідні обставини не встановив та вказані документи не дослідив.

Суд апеляційної інстанції не усунув зазначену неповноту судового розгляду вимог позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, хоча позивач наголошував на відповідних обставинах у доводах своєї апеляційної скарги.

Судам попередніх інстанцій належало також дослідити безпосередньо зміст договору від 20 червня 2018 року про надання професійної правничої допомоги стороні в адміністративній справі та квитанції від 20.06.2018 про сплату на користь адвоката Сича С .М . 3000,00 грн., а також перевірити таку квитанцію на відповідність вимогам, установленим статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», зокрема встановити її реквізити та призначення платежу.

Аналогічний правовий підхід застосовано Верховним Судом у постанові від 17 жовтня 2019 року у справі №813/1422/17.

Разом з тим, колегія суддів враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», в яких ЄСПЛ, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними.

Перевірка таких доказів та встановлення відповідних обставин, зокрема факту оплати позивачем послуг авдвоката та їх обсягу (з чого конкретно складався гонорар адвоката) є основоположним для вирішення питання щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

При цьому, аналізуючи висновки суду першої інстанції, які були підтримані судом апеляційної інстанції, про те, що для підтвердження та обґрунтування розміру витрат на правничу допомогу необхідним є доведення відображення фахівцем у галузі права та адвокатом доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, як самозайнятої особи шляхом надання доказів ведення Книги обліку доходів та витрат, колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зазначає, що така правова позиція підлягає застосуванню в разі ненадання позивачем на підтвердження заявлених витрат на професійну правничу допомогу відповідних банківських документів про їх сплату. Саме з урахуванням таких обставин ухвалено постанову Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 821/1594/17, на яку посилалися суди попередніх інстанцій у цій справі.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Відповідно до частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Таким чином, неповне з`ясування судами обставин справи та допущені порушення норм процесуального права є підставою для скасування ухвалених рішень та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з пунктів 1 та 3 частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази; або встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

Враховуючи наведене, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд в частині щодо вирішення питання про розподіл судових витрат.

Висновки щодо розподілу судових витрат

З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

Додаткове рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2018 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2019 року - скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.

Суддя-доповідач: А.Г. Загороднюк

Судді Л.О. Єресько

В.М. Соколов