Справа № 640/9950/19
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2020-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2020 року м. Київ № 640/9950/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доУправління праці та соціального захисту населення Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації
провизнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулась ОСОБА_1 з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, в якому просить:

- визнати протиправним рішення Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації про відмову здійснити ОСОБА_1 виплату допомоги при народження дитини, починаючи з 01.08.2014;

- зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації виплатити ОСОБА_1 допомогу при народженні дитини, починаючи з 01.08.2014.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено про неправомірність оскаржуваного рішення відповідача, яким ОСОБА_1 відмовлено у продовженні виплати допомоги при народженні дитини, яку остання отримувала у період з травня 2013 року по липень 2014 року, оскільки позивач є внутрішньо переміщеною особою (довідка від 04.06.2018 №/19197), а виплата такої допомоги фактично не припинялась. Така допомога була призначена, проте не виплачена у зв`язку з воєнними діями на території м. Харцизьк, який є населеним пунктом, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, з огляду на що, як наголошено позивачем, приписи п. 13 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми на позивача не розповсюджуються.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.08.2019 відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), встановлено сторонам строк для надання відзиву, відповіді на відзив та заперечення.

Відповідач не скористався наданим йому правом на подання до суду відзиву, а також не повідомив суд про причини неможливості його подання, з огляду на що, суд звертає увагу на положення ч. 4 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову. Крім того, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України).

Розглянувши подані позивачем документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи копії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 04.06.2018 №/19197, ОСОБА_1 має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у той же час, фактичним місцем проживання/перебування останньої є АДРЕСА_2 .

Крім того, у відповідності до копії свідоцтва про народження, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харцизького міського управління юстиції у Донецькій області 06.02.2013 серії НОМЕР_1 , яка наявна у матеріалах справи, ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Донецьк.

Згідно з наявною у матеріалах справи копією витягу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, сформованого станом на 05.06.2019, ОСОБА_1 у період з травня 2013 року по липень 2014 року здійснювались відповідні виплати (всього за 2013 рік - 7 397,00 грн., всього за 2014 рік - 8 526,00 грн.).

Листом від 11.02.2019 №01-29/2385 Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації у відповідь на заяву ОСОБА_1 від 08.02.2019 про поновлення виплати державної допомоги при народженні дитини повідомлено про те, що відповідно до п. 13 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 №1751, допомога при народженні дитини призначається за умови, що за її поновленням особа звернулась не пізніше ніж через 12 місяців після її припинення. З огляду на викладене, оскільки ОСОБА_1 перемістилась із зони проведення АТО та зареєструвалась як внутрішньо переміщена особа в Управлінні праці та соціального захисту населення Оболонського району міста Києва лише 04.06.2018, відповідачем вказано про неможливість поновлення виплати запитуваної допомоги.

Розпорядженням Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 20.12.2018 №01-23-23194 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні допомоги, оскільки допомога призначається за умови, що звернення за її поновленням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після її припинення.

Вважаючи вказане рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про охорону дитинства», з метою створення належних матеріальних умов для виховання дітей у сім`ях, держава надає батькам або особам, які їх замінюють, соціальну допомогу, передбачену Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» від 21.11.1992 №2811-XII (надалі - Закон №2811-XII) та іншими законами України.

Статтею 3 Закону №2811-XII визначені види державної допомоги сім`ям з дітьми, зокрема, допомога при народженні дитини.

Одноразова допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (усиновителю чи опікуну), не застрахованому в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (ст. 10 Закону №2811-XII).

Приписами ст. 11 Закону №2811-XII визначено, що для призначення допомоги при народженні дитини до органу соціального захисту населення за умови пред`явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини. Даний перелік документів є вичерпним.

Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

Виплата допомоги при народженні дитини припиняється у разі позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини; у разі виникнення інших обставин.

Зазначені норми Закону №2811-XII кореспондуються з положеннями Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 №1751 (надалі - Порядок №1751), тут і надалі у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин.

Так, у силу п. 13 Порядку №1751, виплата допомоги припиняється у разі: позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відмови отримувача допомоги від виховання дитини; нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання, крім дітей, які народилися під час перебування матері в слідчому ізоляторі або установі виконання покарань за умови перебування дитини разом з матір`ю; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; перебування отримувача допомоги у місцях позбавлення волі за рішенням суду; усиновлення дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування; смерті дитини; смерті отримувача допомоги; виникнення інших обставин.

Отже, зазначеними нормами визначено вичерпний перелік обставин припинення виплати допомоги при народженні дитини.

Як було встановлено судами, виплата допомоги при народженні дитини позивачу була припинена через проведення антитерористичної операції на території м. Харцизьк та неможливістю здійснення банками фінансових операцій у цьому населеному пункті.

Таким чином, припинення виплати позивачу допомоги відбулось з підстав, не передбачених Законом №2811-XII та Порядком №1751.

Також, п. 13 Порядку №1751 передбачено, що виплата допомоги поновлюється у випадках, передбачених абзацами двадцятим - двадцять сьомим, двадцять дев`ятим і тридцятим цього пункту, у разі, коли особа, що фактично здійснює догляд за дитиною (один з батьків дитини, опікун), звернулася протягом дванадцяти місяців після припинення виплати допомоги до органу, що призначив допомогу, з письмовою заявою.

Тобто, вказаними нормами передбачені певні обмеження, які стосуються строку подання заяви про поновлення виплати допомоги, який, з врахуванням дати по яку позивачу виплачено допомогу по догляду за дитиною (липень 2014 року) позивачем пропущено.

Разом з тим, позивач з об`єктивних причин не мала змоги звернутися до відповідача з відповідною заявою, оскільки всупереч своїй волі змушена була змінювати місце проживання внаслідок проведення антитерористичної операції на території м. Харцизьк.

Соціальний захист є конституційною гарантією громадян України відповідно до ст. 46 Конституції України.

Згідно з ч. 2 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Таким чином, право позивача на отримання спірної допомоги є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань.

При цьому, суд враховує, що фактично позов заявлено в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного Кодексу України. дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995), яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 №789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Суд зазначає, що позивач та її дитина є громадянами України, тобто мають такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, оскільки законодавство України не допускає обмеження прав на соціальний захист, зокрема права на отримання допомоги при народженні дитини за ознакою місця проживання (перебування).

У силу ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам. Неможливість своєчасного звернення одним з батьків до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призводить до порушення інтересів дитини.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.04.2020 у справі №226/450/17, від 07.04.2020 у справі №554/7523/16-а та від 31.10.2019 у справі №226/2082/16-а.

Враховуючи викладене, відмова відповідача у поновленні позивачу виплати допомоги при народженні дитини у зв`язку з пропуском 12 місячного строку звернення з відповідною заявою, за умови, що пропуск такого строку відбувся з об`єктивних, незалежних від волі позивача причин, а також враховуючи, що звернення за поновленням виплати допомоги відбулось після отримання позивачем статусу внутрішньо переміщеної особи, не можна визнати обґрунтованою.

Як наслідок, суд вказує про визнання протиправним та скасування розпорядження Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 20.12.2018 №01-23-23194 про відмову ОСОБА_1 у призначенні допомоги; а також про зобов`язання Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації поновити виплату ОСОБА_1 допомогу при народженні дитини, починаючи з 01.08.2014.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та задоволення останніх у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи квитанції від 29.07.2019 №0.0..1, позивачем під час звернення до суду з вказаним позовом сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн., який підлягає присудженню на користь останньої у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 77, 139, 246, 256, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 20.12.2018 №01-23-23194 про відмову ОСОБА_1 у призначенні допомоги.

Зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації поновити виплату ОСОБА_1 допомогу при народженні дитини, починаючи з 01.08.2014.

Присудити здійснені ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) документально підтверджені судові витрати у розмірі 768,40 грн. (семисот шістдесяти восьми грн. 40 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації (, адреса: 04209, м. Київ, вул. Озерна, 18-А).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок