Справа № 640/7424/20
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2020-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2020 року м. Київ № 640/7424/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомГоловного управління Пенсійного фонду України у Київській області
до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)
провизнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу
встановив:

Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому просило:

-визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про накладення штрафу від 12 березня 2020 року у виконавчому провадженні №56496438 у розмірі 5100,00 грн.

Позовні вимоги позивач мотивував хибністю висновків відповідача щодо невиконання позивачем без поважних причин рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області у справі №359/8676/17, яким зобов`язано позивача здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» №900 від 23 грудня 2015 року, ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанови Кабінету Міністрів України №988 від 11 листопада 2015 року «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», постанови Кабінету Міністрів України №947 від 18 листопада 2015 року «Про внесення змін до постанови Кабінету міністрів України від 09 березня 2006 року №268», згідно довідки Головного управління МВС України в Київській області №П-173 від 08 червня 2017 року про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії станом на 01 січня 2016 року, починаючи з 01 січня 2016 року без обмеження граничного розміру та з урахуванням нарахованих та фактично виплачених сум за період з 01 січня 2016 року.

Позивач стверджує, що на виконання вказаного рішення Головне управління здійснило перерахунок пенсії ОСОБА_1 в порядку, визначеному судовим рішенням, за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року розмір пенсії після проведеного перерахунку становить 7290,30 грн. Сума коштів по перерахунку за період з 01 січня 2016 року по 21 грудня 2017 року у розмірі 83 864,81 грн. виплачується ОСОБА_1 в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 «Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям громадян», а саме: - за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року сума 83 864,81 грн. виплачується з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - щомісяця окремою сумою у розмірі 50 % різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, з 01 січня 2020 року - щомісяця окремою сумою у розмірі 100 % різниці між місячним розміром підвищеної пенсії та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року та до забезпечення повної виплати розрахованої суми.

Виплата пенсій здійснюється Головним управлінням Пенсійного фонду України виключно за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством. Інших фінансових можливостей, крім зазначених виплат управління не має. Тому фактичне, у повному обсязі виконання судового рішення можливе лише за наявності відповідного бюджетного призначення за рахунок державного бюджету.

За таких обставин невиконання судового рішення управлінням в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, оскільки боржник не мав фінансової можливості протягом встановленого державним виконавцем строку та в подальшому - до отримання фінансування виконати судове рішення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 квітня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду у судовому засіданні на 29 квітня 2020 року.

У судове засідання сторони не прибули, хоча завчасно повідомлялись про дату, час та місце проведення судового засідання; клопотань щодо відкладення розгляду справи від учасників справи не надходило.

У зв`язку з неявкою у судове засідання 29 квітня 2020 року учасників справи та відсутністю клопотання про відкладення розгляду справи, суд здійснив розгляд справи у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази суд дійшов наступних висновків.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Рішення, що підлягають примусовому виконанню на підставі виконавчих документів визначені статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно частини другої цієї статті виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

У відповідності з частиною третьою цієї статті виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Відповідно до частини четвертої статті 18 Закону вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Частиною першою та другою статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до частини першої статті 75 цього Закону у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Як вбачається із матеріалів справи в провадженні Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження №56496438 від 31 травня 2018 року з примусового виконання виконавчого листа №359/8676/17, виданого 19 квітня 2018 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області.

Згаданим листом зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перерахунок та виплату пенсії відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» №900 від 23 грудня 2015 року, статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанови Кабінету Міністрів України №988 від 11 листопада 2015 року «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», постанови Кабінету Міністрів України №947 від 18 листопада 2015 року «Про внесення змін до постанови Кабінету міністрів України від 09 березня 2006 року №268», згідно довідки Головного управління МВС України в Київській області №П-173 від 08 червня 2017 року про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії станом на 01 січня 2016 року, з урахуванням нарахованих та фактично виплачених сум за період з 01 січня 2016 року.

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 12 березня 2020 року за невиконання рішення без поважних причин накладено на боржника Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області штраф у розмірі 5100 грн.

Зі змісту даної постанови слідує, що Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області листом від 13 червня 2018 року повідомило відповідача, що рішення боржником повно фактично виконано. В зв`язку з цим 26 червня 2018 року державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження.

Втім, рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 грудня 2018 року по справі №359/6167/18 скасовано постанову державного виконавця від 26 червня 2018 року.

04 лютого 2020 року державним виконавцем було направлено боржнику вимогу про негайне виконання вимог виконавчого документа.

У відповідь Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області листом від 26 лютого 2020 року №1000-0802-7/11392 повідомило виконавця, що рішення повно фактично виконано.

Однак виконавцем згідно доданих до листа документів встановлено, що рішення боржником не виконано, оскільки з січня 2016 року по вересень 2017 року сума пенсії, яка підлягала виплаті становить 3692,27 грн., з жовтня 2017 року по грудень 2017 року - 3789,44 грн., при цьому згідно вимог виконавчого документа, боржника зобов`язано здійснити перерахунок та виплату пенсії згідно довідки Головного управління МВС України в Київській області №П-173 від 08 червня 2017 року про розмір грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року, згідно якої розмір грошового забезпечення становить 6659,50 грн., що не відповідає перерахунку, наданому боржником.

Не погоджуючись із вказаною постановою державного виконавця та оскаржуючи її в даній адміністративній справі, позивач у позовній заяві вказував на наявність поважних причин, що унеможливлюють повне виконання судового рішення, а саме не належне фінансування з державного бюджету для таких цілей, а тому відсутні підстави для застосування до позивача штрафних санкцій.

Частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини другої цієї статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

В той же час, враховуючи принцип змагальності, закріплений зокрема у частині першій статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, за яким розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, - позивач має довести належними та допустимими доказами порушене відповідачем право.

Перевіряючи рішення відповідача, а саме постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 12 березня 2020 року про накладення на боржника Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області штрафу у розмірі 5100 грн., на відповідність зазначеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, слід вказати на таке.

З наведених вище статей 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» слідує, що покладення на боржника негативних наслідків у вигляді грошового стягнення (штрафу) може бути застосовано виконавцем у разі невиконання рішення без поважних причин у встановлений виконавцем строк.

«Поважність причин» це оціночне поняття.

Поважні причини - це обставини, що діють на волю суб`єкта, з яким законодавець пов`язує звільнення цього суб`єкта від виконання покладених на нього обов`язків або від визначених законодавством негативних наслідків його поведінки.

До поважних причин можуть бути віднесені будь-які обставини навколишнього світу. Це можуть бути як дії фізичних або юридичних осіб, так і явища, які не залежать від волі людини. Такі обставини мають впливати на волю суб`єкта відповідних правовідносин. Саме внаслідок дії цих обставин, що виникли раптово або закономірно, він не має змоги належним чином виконувати покладені на нього обов`язки.

Обставини, що визначаються законом як поважні причини, звільняють суб`єкта цих правовідносин від виконання покладених на нього обов`язків або негативних для нього наслідків.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Тож для того, щоб особі був наданий судовий захист, суд має встановити порушене право і, що це право порушене відповідачем саме станом на час винесення оспорюваного рішення чи вчинення дії.

Надаючи інформацію у відповідь на вимогу державного виконавця від 04 лютого 2020 року у ВП №56496438/6 щодо стану виконання рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області у справі №359/8676/17, Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області вказувало, що зазначене рішення останнім виконано. Втім, виконавцем згідно доданих до листа документів встановлено, що рішення боржником не виконано, оскільки з січня 2016 року по вересень 2017 року сума пенсії, яка підлягала виплаті становить 3692,27 грн., з жовтня 2017 року по грудень 2017 року - 3789,44 грн., при цьому згідно вимог виконавчого документа, боржника зобов`язано здійснити перерахунок та виплату пенсії згідно довідки Головного управління МВС України в Київській області №П-173 від 08 червня 2017 року про розмір грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року, згідно якої розмір грошового забезпечення становить 6659,50 грн., що не відповідає перерахунку, наданому боржником. В зв`язку з чим і було застосовано оскаржуваною постановою штрафну санкцію.

При цьому, у згаданому листі Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 26 лютого 2020 року №1000-0802-7/11392 відсутнє будь-яке посилання на наявність поважних причин, що унеможливлюють повне фактичне виконання рішення суду, і що мало б бути враховано державним виконавцем. Більше того, як вже зауважено вище, позивач вказував на фактичне виконання ним рішення суду, що однак не відповідало дійсності.

Посилання позивача як у листі на адресу виконавця, так і в позовні заяві на рішення судів з аналогічного, як вказує позивач, предмету спору, не можуть бути підтвердженням доводів останнього. Оскільки в кожній конкретній справі суд вирішує спір за наявними у ній доказами, в залежності від предмету спору, доводів учасників справи, в залежності від обставин справи.

У позовній заяві позивач вказує на об`єктивну неможливість виконати рішення суду у повному обсязі в зв`язку з недостатністю фінансування з державного бюджету, однак суд оцінює оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень на час його прийняття. А станом на час прийняття такого рішення жодні посилання позивача на поважні причини невиконання ним рішення суду - відсутні.

Як вже було зазначено вище, у відповідності з положеннями статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона має надати докази на переконання своєї позиції.

Позивач, оскаржуючи постанову державного виконавця та стверджуючи про поважність причин невиконання в повному обсязі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області, до позову не надав жодного доказу в підтвердження своїх доводів. В свою чергу, Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, як суб`єкт владних повноважень у справі №359/8676/17, рішення в якій повинно було виконати у встановлений цим рішенням спосіб, має довести причину невиконання такого рішення та вказати, які саме дії ним вчинялись задля виконання рішення суду, що приймається іменем України, набрало законної сили і підлягає обов`язковому виконанню.

За таких обставин, враховуючи все вище викладене, суд дійшов висновку про правомірність дій державного виконавця і, відповідно, позов Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 2, 77, 241-246, 287, 251 Кодексу адміністративного судочинства України Окружний адміністративний суд міста Києва -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 287, 296 - 297, з урахуванням перехідних положень, Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко