Справа № 9901/601/19
Суддя: Гриців Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2020-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2020 року

м. Київ

Справа № 9901/601/19

Провадження № 11-49заі20

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Гриціва М. І.,

суддів Антонюк Н. О., Анцупової Т. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.

розглянула в порядку письмового провадження за наявними матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє через свого представника - адвоката Дульського Олександра Леонідовича, на ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20 січня 2020 року (судді Хохуляк В. В., Васильєва І. А., Гусак М. Б., Пасічник С., С., Юрченко В. П.) в адміністративній справі № 9901/601/19 за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія) про визнання протиправними дій, визнання протиправним і скасування рішення та

ВСТАНОВИЛА:

1. 10 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду як суду першої інстанції з позовною заявою, у якій просила:

визнати протиправними дії ВККС щодо прийняття до розгляду висновку Громадської ради доброчесності (далі - ГРД) про невідповідність судді Господарського суду міста Києва ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики від 10 вересня 2019 року;

визнати протиправним і скасувати рішення Комісії від 10 вересня 2019 року № 776/ко-19 в частині абзацу третього резолютивної частини рішення щодо визначення порядку набрання чинності цим рішенням, викладеного у такій редакції: «Рішення набирає чинності відповідно до підпункту 4.10.5 пункту 4.10 розділу IV Регламенту Вищої кваліфікаційної комісії суддів України».

2. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 16 грудня 2019 року визнав неповажними причини пропуску строку звернення до Верховного Суду із цим позовом, залишив його без руху із наданням десятиденного строку з моменту отримання копії ухвали для усунення виявлених недоліків шляхом подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду із зазначенням інших підстав для поновлення строку та надання відповідних доказів.

На виконання вимог указаної ухвали представник позивачки 26 грудня 2019 року подав заяву, у якій наголошував на поважності причин пропуску строку звернення до суду, добросовісному користуванні нею своїми процесуальними правами, на оскарженні позивачкою спірного рішення ВККС з часу його отримання її представником. Відлік строку має починатися з часу виявлення нею підстави для оскарження рішення з приводу кваліфікаційного оцінювання судді, передбаченої пунктом 4 частини третьої статті 88 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII). Такою обставиною називає невизначений строк протягом якого особа повинна звернутися до ВККС для отримання рішення ухваленого щодо неї. Оскільки імперативного припису щодо направлення Комісією свого рішення норми законодавства не містять, то строк має починатися від часу звернення особи із заявою про отримання рішення. Таким чином, відлік строку має починатися з 06 листопада 2019 року.

3. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 20 січня 2020 року позовну заяву з посиланням на положення частини другої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) повернув позивачці.

Суд виходив із того, що позивачка подала позовну заяву з приводу незаконності рішення ВККС після закінчення строків на звернення до адміністративного суду та початок перебігу строку не може бути пов`язаний з обізнаністю чи необізнаністю позивачки про окремі фактичні чи юридичні обставини, на яких ґрунтується вимога останньої.

4. ОСОБА_1 не погодилася із зазначеною ухвалою суду і подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та відкрити провадження у справі.

Позивачка вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано та несправедливо визначив дату постановлення рішення ВККС початком перебігу строку звернення до суду, ігноруючи названі нею підстави для оскарження акта суб`єкта владних повноважень. Не дав оцінку суд також доводам щодо того, що позивачка дізналась про мотиви оскарженого рішення ВККС не раніше ніж за місяць звернення до суду.

5. Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 10 лютого 2020 року відкрила апеляційне провадження у цій справі, а ухвалою від 21 лютого 2020 року призначила розгляд справи у порядку письмового провадження.

6. Велика Палата Верховного Суду дослідила наведені в апеляційній скарзі доводи, перевірила матеріали справи, переглянула оскаржуване судове рішення і не виявила порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

За змістом частини першої статті 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга статті 122 КАС України).

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, початок перебігу строків звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

7. З матеріалів справи вбачається, що позивачка оскаржує дії ВККС щодо прийняття до розгляду висновку ГРД про невідповідність судді критеріям доброчесності та професійної етики та рішення Комісії про результати кваліфікаційного оцінювання судді на відповідність займаній посаді в частині того, що рішення набирає чинності відповідно до підпункту 4.10.5 пункту 4.10 розділу ІV Регламенту ВККС.

Викладені в позовній заяві вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує посиланням на обставини справи, приписи пункту 4 частини третьої статті 88, пункту 6 частини шістнадцятої статті 94 Закону № 1402-VIII.

ОСОБА_1 з цими позовними вимогами звернулася до суду лише 10 грудня 2019 року. Позов до суду подала з пропуском установленого статтею 122 КАС України місячного строку звернення до суду. Цієї обставини позивачка не заперечує та заявила клопотання про поновлення цього строку.

Прохання мотивує тим, що з рішенням Комісії від 10 вересня 2019 року №776/ко-19 мала змогу ознайомитися 18 листопада 2019 року - отримання повного тексту у відповідь на адвокатський запит від 12 листопада 2019 року засобами поштового зв`язку. Із цього часу ОСОБА_1 стало відомо, що в оскарженому рішенні жодним чином не обґрунтовано, з яких підстав чи мотивів Комісія виходила, відхиляючи доводи позивачки про залишення без розгляду висновку ГРД від 10 вересня 2019 року, який надійшов з порушенням строків, передбачених підпунктом 4.10.8 пункту 4.10 Регламенту ВККС.

8. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду відмовив у поновленні строку на звернення до суду, а на твердження позивачки про поважність причин його пропуску послався на такі заперечення.

Початок перебігу строку на звернення до суду не може бути пов`язаний з обізнаністю чи необізнаністю позивачки про окремі підстави позову, тобто окремі фактичні та/або юридичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивачки, а розпочався для неї з часу, коли ОСОБА_1 дізналася або повинна була дізнатися про ухвалення відносно неї оскаржуваного рішення.

Невжиття нею активних дій протягом майже двох місяців (від часу постановлення рішення ВККС до направлення на адресу Комісії адвокатського запиту) та трьох місяців з часу винесення спірного рішення свідчить про пасивність поведінки у здійсненні захисту прав.

Посиланням на обізнаність позивачки з порядком проведення кваліфікаційного оцінювання та її особисту присутність на засіданні Комісії 10 вересня 2019 року, де відповідачем проголошено вступну та резолютивну частини рішення, наголошував на можливості ОСОБА_1 звернутися до ВККС для отримання тексту рішення з метою захистити порушене право. Звернув увагу, що до направлення адвокатського запиту від 12 листопада 2019 року позивачка не вживала жодних заходів для отримання від ВККС інформації, пов`язаної із проходженням кваліфікаційного оцінювання судді.

9. Суд першої інстанції у справі, що розглядається, дійшов висновку, що наведені ОСОБА_1 підстави для поновлення пропущеного строку не можуть бути визнані судом поважними, і залишив позов без руху. З огляду на те, що позивачка не повідомила про інші, ніж ті, що висловлені нею у попередній заяві про поновлення строку, причини, які б указували на поважність пропуску строку звернення до суду, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду оскаржуваною ухвалою повернув позовну заяву позивачці.

При цьому наголосив, що поважними визнаються обставини, які об`єктивно є непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

10. Велика Палата Верховного Суду оцінила дії позивачки та пов`язані з ними міркування останньої про поважність причин пропуску строку, і відзначає, що ОСОБА_1 відповідно до вимог статті 55 Конституції України і статті 5 КАС України реалізувала своє право на звернення за судовим захистом. ЇЇ право на звернення до суду ніким не було обмежено.

Велика Палата Верховного Суду ще раз повторює загальновідомий постулат про те, що право на звернення до суду не є абсолютним чи безмежним, а може бути регламентованим. ОСОБА_1 була вільною у виборі способу захисту свого порушеного права і за бажанням могла скористатися правом на оскарження акта ВККС у строк, передбачений нормативним процесуальним положенням.

Факт проголошення вступної та резолютивної частини рішення ВККС, не може водночас визнаватися тією непереборною обставиною, явищем чи фактором, що завадили позивачці з дотриманням установлених законом строків звернутися до належного суду з позовом. Протягом всього часу позивачкою не надано доказів того, що Комісія чинила перешкоди в наданні доступу до ознайомлення з повним текстом рішення. Не доведеною нею також, що відповідач у будь-який інший спосіб не надав інформацію щодо прийнятого ним акта.

У сенсі наведеного треба визнати, що суд першої інстанції правильно оцінив наведені позивачкою обставини пропуску строку звернення до суду як неповажні для його поновлення.

ОСОБА_1 як у заяві про поновлення строку звернення до суду, так і в апеляційній скарзі не навела об`єктивних підстав, які б унеможливили її звернення до суду в межах установленого КАС України строку.

Отже, суд першої інстанції, зважаючи на відсутність поважних причин для поновлення ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду, дійшов правильного висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви відповідно до частини другої статті 123 КАС України.

11. За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Міркування і твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не спростовують правильності правових висновків Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладених в оскаржуваній ухвалі.

З огляду на це Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що суд прийняв правильне процесуальне рішення, тому підстав для втручання й скасування ухвали Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20 січня 2020 року немає.

Керуючись статтями 122, 243, 266, 315, 316, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М. І. Гриців

Судді: Н. О. Антонюк О. Р. Кібенко

Т. О. Анцупова В. С. Князєв

С. В. Бакуліна Н. П. Лященко

В. В. Британчук О. Б. Прокопенко

Ю. Л. Власов Л. І. Рогач

Д. А. Гудима О. М. Ситнік

В. І. Данішевська О. С. Ткачук

Ж. М. Єленіна В. Ю. Уркевич

О. С. Золотніков О. Г. Яновська