Справа № 826/11291/17
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2020-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

27 квітня 2020 року

м. Київ

справа №826/11291/17

адміністративне провадження №К/9901/10297/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Єресько Л.О.,

суддів: Загороднюка А.Г., Соколова В.М.,

перевіривши касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 вересня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2019 року у справі № 826/11291/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України, третя особа: кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів про поновлення на роботі,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Генеральної прокуратури України, де просив:

скасувати наказ Генерального прокурора Луценко Ю.В. від 10 серпня 2017 року № 885;

зобов`язати відповідача поновити ОСОБА_1 на посаді, рівнозначній посаді начальника управління внутрішньої безпеки та захисту працівників прокуратури Генеральної прокуратури України;

стягнути з Генеральної прокуратури України середній заробіток за весь час вимушеного прогулу - 7194,81 грн (із розрахунку станом на день подання позовної заяви 08 вересня 2017 року) і до дня поновлення на посаді.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 вересня 2019 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2019 року, позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями судів попередніх інстанції Офіс Генерального прокурора звернувся до Верховного Суду із указаною касаційною скаргою.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до частини другої статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Перевіривши відповідність вказаної касаційної скарги та доданих до неї документів вимогам статті 330 КАС України, суд дійшов висновку, що вказана скарга підлягає залишенню без руху, з огляду на наступне.

Відповідно до частини треьої статті 332 КАС України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 329 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

З матеріалів касаційної скарги слідує, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції ухвалена 11 грудня 2019 року, а касаційну скаргу подано на пошту 09 квітня 2020 року, тобто з пропуском передбаченого статтею 329 КАС України тридцятиденного строку на касаційне оскарження.

Одночасно з касаційною скаргою скаржник заявляє клопотання про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, яке обґрунтовано тим, що вперше звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою на вказане судове рішення в строк, передбачений нормами КАС України. Проте, ухвалою Верховного Суду від 16 січня 2020 року касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора повернуто особі, яка її подала на підставі пункту 1 частини 5 статті 332 КАС України у зв`язку з відсутністю документів, що свідчать про те, що представник Офісу Генерального прокурора А.О.Орленко має повноваження на самопредставництво або здійснює представництво в інтересах держави. Вказану ухвалу отримано скаржником 22 січня 2020 року. Представником Офісу Генерального прокурора 31 січня 2020 року було повторно подано касаційну скаргу, проте ухвалою Верховного Суду від 05 лютого 2020 року касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора повернуто особі, яка її подала на підставі пункту 1 частини 5 статті 332 КАС України у зв`язку з відсутністю документів, що свідчать про те, що представник Офісу Генерального прокурора А.О.Орленко має повноваження на самопредставництво. Зазначену ухвалу отримано скаржником 11 лютого 2020 року. Представником Офісу Генерального прокурора 26 лютого 2020 року було втретє подано касаційну скаргу, проте ухвалою Верховного Суду від 12 березня 2020 року касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора повернуто особі, яка її подала на підставі пункту 1 частини 5 статті 332 КАС України у зв`язку з відсутністю документів, що свідчать про те, що представник Офісу Генерального прокурора А.О.Орленко має повноваження на самопредставництво. Зазначену ухвалу отримано скаржником 19 березня 2020 року.

Враховуючи зазначене, вважають поважними причини пропуску строку на касаційне оскарження та просять його поновити.

Вирішуючи клопотання скаржника в частині поновлення строків на касаційне оскарження, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до частини першої статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) одним із принципів адміністративного судочинства є рівність усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом.

Частина другої статті 44 КАС України покладає на учасників справи обов`язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з касаційною скаргою, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом в ухвалах від 17 квітня 2018 року у справі № 9901/473/18, від 11 березня 2019 року у справі № 9901/95/19, від 08 квітня 2019 року у справі № 9901/138/19 та від 03 червня 2019 року у справі № 640/3940/19.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.

Наведене дає підстави для висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку для подання касаційної скарги здійснюється судом касаційної інстанції у виняткових, особливих випадках й лише за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з частиною першої статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Колегія суддів зауважує, що норми КАС України не містять виключень або підстав для звільнення учасників процесу від обов`язку надавати докази до суду та доводи ті обставини, які є підставами для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно з частиною першою статті 77 КАС України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що пропуск такого строку дійсно пов`язаний з об`єктивно непереборними обставинами чи істотними перешкодами.

Вказані причини пропуску строку касаційного оскарження не можуть бути визнані поважними, оскільки скаржником не наведено причин, які позбавляли його можливості звернутися до Верховного Суду з належно оформленою касаційною скаргою у найкоротший термін після повернення касаційної скарги ухвалою суду від 12 березня 2020 року.

Суд враховує, що скаржником вживалися дії щодо усунення процесуальних порушень щодо подання повторних касаційних скарг 31 січня 2020 року та 26 лютого 2020 року у найкоротші терміни з дати отримання ухвал Верховного Суду про повернення касаційної скарги від 16 січня 2020 року та 05 лютого 2020 року.

Однак ця касаційна скарга подана на пошту лише 09 квітня 2020 року, тобто майже через місяць після повернення касаційної скарги ухвалою Верховного Суду від 12 березня 2020 року.

Особа, яка має намір подати касаційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту касаційної скарги, передбачених процесуальним законом.

Враховуючи вищевикладене, вказані скаржником обставини не можуть бути визнані поважними причинами неможливості своєчасного оскарження судового рішення.

За таких обставин, відповідно до правил статей 169, 332 КАС України касаційна скарга підлягає залишенню без руху з установленням скаржнику строку для усунення її недоліків шляхом надання до суду касаційної інстанції заяви із зазначенням інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження та надання відповідних доказів.

2 квітня 2020 року набрав чинності Закон України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким внесено зміни, зокрема, до Кодексу адміністративного судочинства України. Розділ VI "Прикінцеві положення" КАС України доповнено пунктом 3, відповідно до абзацу другого якого строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Керуючись статтями 248, 329-332 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними підстави пропуску Офісом Генерального прокурора строку на касаційне оскарження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 вересня 2019 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2019 року у справі № 826/11291/17.

Касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 вересня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2019 року у справі № 826/11291/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України, третя особа: кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів про поновлення на роботі - залишити без руху.

Надати скаржнику строк у десять днів з дня закінчення строку дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) для усунення недоліків касаційної скарги, зазначених у мотивувальній частині ухвали.

Недоліки необхідно усунути шляхом подання до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду:

1) заяви із зазначенням інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження та надання відповідних доказів.

Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в частині невиконання вимог статті 332 КАС України у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Л.О. Єресько

А.Г. Загороднюк

В.М.Соколов

Судді Верховного Суду