Справа № 813/1958/13-а
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2020-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 813/1958/13-а
УХВАЛА

З ПИТАНЬ ЗАКРИТТЯ ПРОВАДЖЕННЯ У СПРАВІ

22 квітня 2020 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Гавдик З.В., секретар судового засідання Василько А.В. розглянувши в судовому засіданні питання про закриття провадження у справі № 813/1958/13-а (№ 2а-5037/12/1370) за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до ОСОБА_1 , Нагачівської сільської ради Яворівського району про визнання протиправними дій та стягнення заборгованості, що виникла внаслідок переплати пенсії у сумі 86 176,85 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України в Яворівському районі Львівської області звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із позовом, до ОСОБА_1 , Нагачівської сільської ради Яворівського району в якому просило:

- визнати протиправними дії посадових осіб Нагачівської сільської ради Яворівського району та пенсіонера ОСОБА_1 щодо надання недостовірних довідок, які стали підставою для призначення пенсії, як державному службовцю;

- стягнути солідарно із Нагачівської сільської ради Яворівського району Львівської області та ОСОБА_1 заборгованість із зайво виплаченої пенсії (переплати) в сумі 86 176,85 грн.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 року за № 988 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України», управління Пенсійного фонду України в Яворівському районі Львівської області припинило свою діяльність шляхом злиття та утворено нове - Городоцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Львівської області. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.11.2017 року за № 821 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України», реорганізовано Городоцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Львівської шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

У зв`язку з наведеним, судом постановлено замінити сторону позивача на належного правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до наявних документів управлінням пенсійного України в Яворівському районі прийнято розпорядження №136904 від 31.03.2006 року про призначення пенсії ОСОБА_1 як державному службовцю з 27.03.2006 року. Однак, за результатами зустрічної звірки позивача у Нагачівській сільській раді встановлено, що Нагачівською сільською радою для призначення пенсії державного службовця ОСОБА_1 надано недостовірні довідки, які стали підставою для призначеня пенсії ОСОБА_1 Внаслідок зловживань з боку пенсіонера та Нагачівською сільською радою, позивачем зайво виплачена сума пенсії, як державному службовцю (переплата) в сумі 86176,85 грн., за період з 27.03.2006 року по 31.05.2012 року.

При постановленні ухвали суд виходить з наступного:

Судом встановлені наступні обставини:

15 травня 2012 року Управління Пенсійного фонду України в Яворівському районі Львівської області здійснило зустрічну перевірку у Нагачівській сільській раді про правильність видачі довідок на призначення пенсії як посадовій особі місцевого самоврядування ОСОБА_1 . За результатами якої виявило зайво виплачено пенсію ОСОБА_1 як державному службовцю (переплата) в сумі 86176,85 грн., за період з 27.03.2006 року по 31.05.2012 року..

Вважаючи, що вказана сума переплати повинна бути стягнута з ОСОБА_1 та Нагачівської сільської ради Яворівського району, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Представники сторін в судове засідання не з`язвились.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України (тут і далі - у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних рішень) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною другою цієї ж статті визначено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, законодавець чітко визначив, що суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю органів влади та місцевого самоврядування у сфері дотримання прав і свобод громадян та юридичних осіб за допомогою процесуального закону з певними особливостями, зокрема обов`язком доказування правомірності своєї діяльності органами влади чи місцевого самоврядування. Тобто однією з визначальних особливостей КАС України є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична чи юридична особа, чиї права, свободи чи інтереси вони вважають порушеними, а відповідачем - орган влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи.

Частиною четвертою статті 50 КАС України визначено, що громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об`єднання, юридичні особи, які не є суб`єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об`єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об`єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

Правовий аналіз пунктів 1-4 частини четвертої статті 50 КАС України свідчить про те, що з наведених у цих пунктах підстав громадяни, іноземці чи особи без громадянства, їх об`єднання, юридичні особи, які не є суб`єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень лише у випадках превентивного (попереднього) судового контролю за рішеннями, діями органів влади, які при реалізації своїх владних управлінських повноважень можуть порушити права чи свободи фізичних чи юридичних осіб.

Однак і в цих випадках водночас із перевіркою дій чи бездіяльності згаданих осіб, обставин, що стали підставою для втручання суб`єктів владних повноважень, суд має перевірити на відповідність чинному законодавству рішення, дії чи бездіяльність самих суб`єктів владних повноважень.

Крім того, пункт 5 частини четвертої статті 50 КАС України, який є частиною норми процесуального права, існує як послідовне продовження випадків превентивного судового контролю і має розумітися та застосовуватися судами саме в такому значенні, а не як норма, яка б надавала право для розширеного тлумачення права суб`єкта владних повноважень на адміністративний позов.

Наведені норми узгоджуються з положеннями статей 2, 46 КАС України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, сторони.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

За правилами пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних рішень, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Оскільки спірні правовідносини стосуються права ОСОБА_1 на грошові кошти, отримані нею внаслідок виплати пенсії, тобто цивільного права, суд дійшов висновку, що цей спір не є публічно-правовим і має вирішуватися судами за правилами ЦПК України.

Аналогічну правову позицію викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 819/1324/15 (провадження № 11-602апп18) та від 27 лютого 2019 року у справі № 802/461/17-а (провадження № 11-1408апп18).

При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином, спір у даній справі не є публічно-правовим, відтак провадження у справі слід закрити.

Керуючись ст.ст. 238, 248, 256, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі № 813/1958/13-а (№ 2а-5037/12/1370) за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до ОСОБА_1 , Нагачівської сільської ради Яворівського району про визнання протиправними дій та стягнення заборгованості, що виникла внаслідок переплати пенсії у сумі 86 176,85 грн. - закрити.

Роз`яснити позивачу, що даний спір підлягає розгляду до юрисдикції місцевого загального суду в порядку ЦПК.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Ухвала складена в повному обсязі 27.04.2020 року.

Суддя Гавдик З.В.