Справа № 300/277/20
Суддя: Гундяк В.Д.
Дата ухвалення: 2020-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"27" квітня 2020 р. справа № 300/277/20
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі судді Гундяка В.Д., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Івано-Франківський обласний військовий комісаріат про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
06.02.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Івано-Франківський обласний військовий комісаріат про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач під час виконання обов`язків військової служби із захисту Батьківщини на сході України, 15.07.2016 року отримав поранення, яке призвело до значного ушкодження його здоров`я. 24.04.2017 органом МСЕК йому встановлено 20% втрати працездатності без встановлення групи інвалідності внаслідок травми, отриманої під час виконання обов`язків військової служби. В подальшому 07.08.2019 за результатами первинного огляду ОСОБА_1 встановлено III групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини. Оскільки відповідно до норм чинного законодавства, позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням первинно III групи інвалідності, у листопаді 2019 року він звернувся до відповідача із заявою про виплату такої допомоги. Проте у призначенні та виплати допомоги було відмовлено з посиланням на те, що група інвалідності встановлена позивачу понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності. Вважаючи такі дії відповідача протиправними просить зобов`язати призначити та виплатити вказану допомогу.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.02.2020 у даній адміністративній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження.
17.02.2020 року відповідач отримав копію ухвали суду про відкриття провадження в даній адміністративній справі, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Заяв чи клопотань суду не подав, правом на подання відзиву на позов не скористався, суд про поважність причин ненадання такого відзиву не повідомив.
Згідно частини 6 статті 162, частини 2 статті 175 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Третя особа скористалася правом на подання пояснень щодо позову, які надійшли на адресу суду 26.02.2020 року. Зокрема представник третьої особи вказав, що відповідно до вимог п. 4 ст. 16-3 Закону №2011-ХІІ та п. 8 Порядку № 975 право на отримання одноразової грошової допомоги обмежується дворічним строком з моменту первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності. Оскільки ступінь втрати працездатності в розмірі 20% встановлено 24.04.2017 року, а інвалідність третьої групи отримано позивачем 07.08.2019, тобто більше ніж через два роки з часу встановлення йому ступеня втрати працездатності, то прийняте рішення відповідача про відмову у виплаті допомоги є правомірним, а тому у задоволенні позову слід відмови.
Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних мотивів.
Судом встановлено, що в період з 25.05.2016 по 16.07.2016 ОСОБА_1 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької та Луганської областей.
Під час виконання обов`язків військової служби із захисту Батьківщини позивач отримав мінно-вибухову травму, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_1 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 10.10.2016 за № 2671.
У зв`язку з отриманням травм, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, 24.04.2017 органом МСЕК позивачу визначено ступінь втрати професійної працездатності 20% без встановлення інвалідності, що стало підставою для виплати позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 22 400 грн.
21.08.2019 за результатами первинного огляду на інвалідність позивачу встановлено третю групу інвалідності внаслідок травм, пов`язаних із захистом Батьківщини (довідка до акта огляду МСЕК серія 12 ААБ № 311566 від 21.08.2019).
У листопаді 2019 року позивач звернувся до Міністерства оборони України із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб станом на 1 січня календарного року.
Відповідно до витягу з протоколу № 182 від 27.12.2019 комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум за, за результатами розгляду поданих документів позивачу відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги. Своє рішення комісія аргументувала тим, що 24.04.2017 під час первинного огляду органами МСЕК позивачу встановлено 20% втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, а 28.02.2019 під час огляду органами МСЕК позивача визнано особою з інвалідністю третьої групи. Посилаючись на абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІІ та пункт 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013, комісія дійшла висновку, що позивачу групу інвалідності встановлено понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності, а тому в призначенні йому одноразової грошової допомоги слід відмовити.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.
Частиною п`ятою статті 17 Конституції України визначено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІІ.
Згідно із ст. 41 цього Закону України виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів під час виконання ними обов`язків служби здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі Закон № 2011-XII).
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців, зокрема права військовослужбовців, визначені розділом II вказаного Законом.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі одноразова грошова допомога), це гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Тобто Закон пов`язує право на отримання одноразової допомоги з настанням певних обставин, а саме: у разі загибелі, у разі встановлення інвалідності, у разі встановлення ступеня втрати працездатності.
Водночас пунктом чотири статті 16-3 Закону України № 2011-ХІІ визначено, що якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.
Обидві ці норми статті 16-3 Закону передбачають обмеження строку, протягом якого зміна групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги, дворічним строком. Дворічний строк обчислюється з часу первинного встановлення інвалідності чи ступеня втрати працездатності.
В той же час відповідно до матеріалів справи позивачу за наслідками первинного огляду від 24.04.2017 встановлено 20% втрати працездатності без встановлення інвалідності внаслідок поранення, пов"язаного з виконанням обов"язків військової служби, у зв"язку з цим, виплачена допомога в сумі 22 400 грн. Таким чином, позивач скористався своїм правом на отримання одноразової допомоги у випадку часткової втрати працездатності, передбаченим ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Після спливу дворічного терміну, встановленого Законом, а саме: з 07.08.2019 за наслідками повторного огляду позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов"язаного з захистом Батьківщини.
Отже, позивачу групу інвалідності встановлено понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності.
Таким чином, оскільки законодавство допускає можливість виплати грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю вищої групи інвалідності чи вищого ступеня втрати працездатності, однак право на отримання такої допомоги обмежено дворічним строком з моменту первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, суд відхиляє доводи позивача, що він набув відповідне право, оскільки між встановленням 20% втрати працездатності та встановленням ІІІ групи інвалідності минуло більше 2-х років.
При цьому суд звертає увагу на те, що і втрата працездатності і встановлення інвалідності певної групи є однаковими за своїм змістом самостійними підставами для призначення одноразової допомоги, зміна яких має юридичне значення для збільшення розміру відповідної допомоги виключно у випадку, якщо вона відбулась в межах встановленого Законом 2 х річного строку.
При цьому Законом не передбачено жодної можливості продовження чи поновлення даного строку.
За таких обставин, суд вважає, що оскільки зміна підстав для призначення позивачу одноразової допомоги відбулась після спливу дворічного строку, визначеного п.4 ст.16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" рішення відповідача щодо відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги позивачу є правомірним.
З огляду на вищевикладене, позов до задоволення не підлягає.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:
в задоволенні позову відмовити.
Згідно ст.255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня закінчення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), але не менше тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повне найменування учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ;

відповідач: Міністерство оборони України, , Повітрофлотський проспект, 6, м. Київ, 03168;

третя особа: Івано-Франківський обласний військовий комісаріат, , вул.Довженка, 21, м.Івано-Франківськ, 76018.

Суддя Гундяк В.Д.