Справа № 640/25836/19
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2020-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2020 року м. Київ № 640/25836/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Добрянської Я.І., розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Оптилат"
доДепартаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України
провизнання протиправним постанови , зобов`язання вчинити дії
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Оптилат" (далі - позивач) з позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - відповідач) про визнання протиправним постанови про перевірку виконавчого провадження від 05.12.2019 р., в якому просить суд:

-визнати протиправною та скасувати постанову від 05.12.2019 року заступника директора департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень департаменту

державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Р.Ю. Озадовського, винесену за результатами здійсненої перевірки законності дотримання державним виконавцем вимог чинного законодавства України при виконанні виконавчого провадження №48199893.

- зобов`язати відділ примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області та державного виконавця, який здійснює примусове виконання виконавчого листа № 2к-2/10 від 18 грудня 2014 року, що виданий Бабушкінським районним судом міста Дніпропетровська, передати матеріали виконавчого провадження № 48199893 до відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

- зобов`язати відділ примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та державного виконавця, який здійснюватиме примусове виконання виконавчого листа № 2к-2/10 від 18 грудня 2014 року, що виданий Бабушкінським районним судом міста Дніпропетровська, поновити вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 48199893, поновити арешт майна боржника (Товариства з обмеженою відповідальністю «Вініл» ) згідно постанови № 48199893 від 26.11.2019 року та поновити арешт коштів боржника (Товариства з обмеженою відповідальністю «Вініл» ) № 48199893 згідно постанови від 25.11.2019 року.

- судові витрати присудити на користь позивача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.01.2020 року відкрито провадження у справі №640/25836/19 ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на Закон України «Про виконавче провадження», Інструкцію з організації примусового виконання рішень, затверджену наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, та зазначає про протиправність постанови від 05.12.2019р , оскільки у заступника директора департаменту Озадовського Р.Ю. були відсутні правові підстави для її прийняття.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, згідно якої зазначає про необґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим просить суд відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

05.12.2019 року, заступник директора департаменту - начальник відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Р.Ю. Озадовський за результатами здійсненої перевірки законності дотримання державним виконавцем вимог чинного законодавства України при виконанні виконавчого провадження № 48199893 виніс постанову, якою постановив:

1.Визнати постанову про поновлення вчинення виконавчих дій № 48199893 від 25.11.2019 року, постанову про арешт майна боржника (Товариства з обмеженою відповідальністю «Вініл» ) № 48199893 від 26.11.2019 року та постанову про арешт коштів боржника (Товариства з обмеженою відповідальністю «Вініл» ) №48199893 від 25.11.2019 року такими, що винесені передчасно та з порушенням Закону України «Про виконавче провадження».

2.Скасувати постанову про арешт майна боржника (Товариства з обмеженою відповідальністю «Вініл» ) № 48199893 від 26.11.2019 року.

3.Скасувати постанову про арешт коштів боржника (Товариства з обмеженою відповідальністю «Вініл» ) № 48199893 від 25.11.2019 року.

4.Скасувати постанову про поновлення вчинення виконавчих дій № 48199893 від 25.11.2019 р.

5. Зобов`язати державного виконавця передати матеріали виконавчого провадження № 48199893 з відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України до відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області.

Позивач не погоджуючись з постановою департаменту від 05.12.2019, звернувся до суду з даним позовом.

Пунктом 1 частини 2 статті 18 Закону №1404-VIII (в редакції станом на момент вирішення даної справи) встановлено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

У відповідності з пунктом 6 частини 3 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до вимог статті 56 Закону №1404-VIII арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Статтею 59 Закону №1404-VIII передбачено порядок зняття арешту з майна, накладеного державним виконавцем. Так, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

Порядок передачі виконавчих документів та виконавчих проваджень врегульований розділом 5 Інструкції.

Відповідно до ч. 4 п.1 розділу 5 Інструкції «питання про передачу виконавчого документа іншому органу державної виконавчої служби вирішується начальником органу державної виконавчої служби вищого рівня (про передачу виконавчого документа з відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - директором цього Департаменту), про що виноситься відповідна постанова (крім випадків, передбачених абзацом другим пункту 6 цього розділу). Випадок, передбачений цим абзацом Інструкції - це якщо місце проживання, перебування, роботи боржника або місцезнаходження його майна знаходиться на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби та наявності інших обставин, що ускладнюють виконання рішення.

Згідно п. 7 Інструкції, «Передача виконавчих проваджень на виконання може здійснюватися:

- у випадку, передбаченому абзацом другим пункту 6 цього розділу, - за рішенням державного виконавця, на виконанні у якого перебуває виконавче провадження;

- до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, інших органів державної виконавчої служби та виконавчих груп, утворених при цих органах, - за рішенням директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо будь-яких виконавчих проваджень, що перебувають на виконанні в органах державної виконавчої служби.

При цьому, виконавче провадження № 48199893, згідно постанови директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України № б/н від 19 лютого 2018 року, було витребуване із відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області та передане на виконання в ДВС Міністерства юстиції України. Зазначена постанова директора департаменту не скасована, не визнана недійсною, є чинною і обов`язковою до виконання (в т.ч. заступником директора департаменту - начальником відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (особою, яка здійснювала перевірку виконавчого провадження) та державним виконавцем відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, який здійснює виконавче провадження № 48199893.

Водночас підставою передачі виконавчого провадження із відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області до відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (згідно постанови директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України № б/н від 19 лютого 2018 року) стало визнання дій заступника начальника відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Міхіної О.І. такими, що вчинені з порушенням вимог статей 57, 75, 83 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999 року № 606-XIV).

Порядок проведення перевірок законності виконавчого провадження встановлений розділом 12 Інструкції з організації примусового виконання рішення (надалі - Інструкція), затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5.

Відповідно до п. 7 розділу 12 Інструкції, «про результати перевірки законності виконавчого провадження виноситься постанова, у якій зазначаються, в т.ч. коротко зміст проведених виконавчих дій та їх відповідність вимогам чинного законодавства з посиланням на відповідну норму закону».

В обґрунтування свого висновку про невідповідність проведених дій державного виконавця щодо поновлення вчинення виконавчих дій № 48199893 від 25.11.2019 року, винесення ним постанови про арешт майна боржника (Товариства з обмеженою відповідальністю «Вініл» ) № 48199893 від 25.11.2019 року та постанови про арешт коштів боржника (Товариства з обмеженою відповідальністю «Вініл» ) № 48199893 від 25.11.2019 року, Відповідач посилається на те, що вони винесені передчасно та з порушенням закону України «Про виконавче провадження»

В постанові відповідача зазначається, що Бабушкінським районним судом міста Дніпропетровська ухвалою суду від 25 вересня 2018 року відкрито провадження у цивільній справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вініл», заінтересовані особи: Головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сидоренко Р.Г., Товариство з обмеженою відповідальністю «Оптилат» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та зупинено виконання (стягнення) за виконавчим листом № 2к-2/10, виданим 18.12.2014 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська, заборонено Головному державному виконавцю Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сидоренко Р.Г., будь-якому іншому державному виконавцю, ПАТ «ПУМБ», ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», іншим будь-яким банківським установам вчиняти будь-які дії щодо примусового виконання за виконавчим провадженням № 48199893, зокрема, але не виключно: накладати арешти на нерухоме, рухоме майно, рахунки ТОВ «Вініл».

Також в постанові зазначено, що ухвалою цього ж суду від 20.11.2019 року, у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Вініл», заінтересовані особи: Головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сидоренко Р.Г., Товариство з обмеженою відповідальністю «Оптилат» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню - відмовлено.

Відповідач в тексті постанови вказано, що оскільки судом фактично не прийнято рішення щодо скасування заходів забезпечення позову, то постанова про поновлення вчинення виконавчих дій від 25.11.2019 року винесена передчасно.

В тексті ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2018 року, якою зупинено виконання за виконавчим листом, зазначено термін такого зупинення - до розгляду справи. Отже, з моменту закінчення розгляду справи та винесення ухвали про відмову в задоволенні заяви боржника (Товариства з обмеженою відповідальністю «Вініл» ) (тобто із 20.11.2019 року), зупинення стягнення за виконавчим листом припинило свою чинність.

Забезпечення позову допускається виключно в справах позовного провадження (ст. 150 ЦПК) України). Провадження у справі № 200/15492/18, яку розглядав Бабушкінський районний суд, розглядалось в порядку розгляду питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у цивільних справах (ст. 432 ЦПК України) і суд зупинив стягнення до завершення розгляду справи на підставі виконавчого листа відповідно до п. 15 постанови № 6 ПВССУ від 07.02.2014 p.).

Так, згідно частини 1 статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-XIV (у редакцій чинній станом на час прийняття постанови від 27.11.2014 року №34/24 про арешт коштів боржника) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 47 Закону №606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами Національної поліції, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

В той же час, 02.06.2016 року прийнято Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VII (далі - Закон №1404-VII).

Згідно з пунктами 5, 6, 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження.

Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

З урахуванням вище викладеного суд дійшов висновку, що посилання відповідача на ч. 9 ст. 158 Цивільного процесуального кодексу України, яка стосується позовного провадження, є необґрунтованим, відповідачем не враховано припис частини 10 статті 158 ЦПК України, згідно якого заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Твердження відповідача про те, що накладення арешту на кошти та майно боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Вініл» () є передчасним з тієї причини, що штрафи, які були накладені державним виконавцем на боржника, були скасовані рішеннями Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.04.2018 року та від 17.01.2019 року, є безпідставним.

Суд звертає увагу, що закон розрізняє поняття «заходи забезпечення позову», передбачені ст. 10 закону «Про виконавче провадження», та поняття «арешт майна», передбаченого статтею 56 цього ж закону. За змістом понять, викладених в цих статтях закону, заходами стягнення є заходи, які мають своїм результатом стягнення коштів або майна з боржника. В той же час, за визначенням поняття «арешт», наведеного у ч. 1 ст. 56 закону, арешт майна (коштів) боржника визначений як спосіб забезпечення реального виконання судового рішення.

Таким чином, порядок, встановлений ч. 4 ст. 64 Закону України «Про виконавче провадження», стосується застосування державним виконавцем виключно заходів примусового виконання рішення, передбачених ст. 10 даного закону і не має відношення до арешту майна (коштів) боржника (Товариства з обмеженою відповідальністю «Вініл» ), який є способом забезпечення виконання судового рішення. Отже, винесення державним виконавцем постанов про арешт коштів та майна боржника - є правомірним.

Крім того суд дійшов до висновку про необґрунтованість рішення відповідача про зобов`язання державного виконавця передати матеріали виконавчого провадження № 48199893 з відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України до відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що постанова про перевірку виконавчого провадження від 05.12.2019 р. є необґрунтованою, прийнятою всеупереч вимог розділу 12 Інструкції з організації примусового виконання рішення, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, та вимог Закону №1404-VIII, відтак підлягає скасуванню.

Вирішуючи позовні вимоги щодо зобов`язання відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та державного виконавця, який здійснюватиме примусове виконання виконавчого листа № 2к-2/10 від 18 грудня 2014 року, що виданий Бабушкінським районним судом міста Дніпропетровська, поновити вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 48199893, поновити арешт майна боржника (Товариства з обмеженою відповідальністю «Вініл» ) згідно постанови № 48199893 від 26.11.2019 року та поновити арешт коштів боржника (Товариства з обмеженою відповідальністю «Вініл» ) № 48199893 згідно постанови від 25.11.2019 року, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення в цій частині, так як дані вимоги є передчасними.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з статтею 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина друга статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Частиною 1 статті 143 КАС України встановлено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до приписів частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Приймаючи до уваги те, що адміністративний позов підлягає до задоволення частково, то судові витрати слід присудити на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 73, 77-78, 139, 143, 243-246, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ОПТИЛАТ" до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову від 05.12.2019 року заступника директора департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Озадовського Р.Ю., винесену за результатами здійсненої перевірки законності дотримання державним виконавцем вимог чинного законодавства України при виконанні виконавчого провадження №48199893.

3. Зобов`язати відділ примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області та державного виконавця, який здійснює примусове виконання виконавчого листа № 2к-2/10 від 18 грудня 2014 року, що виданий Бабушкінським районним судом міста Дніпропетровська, передати матеріали виконавчого провадження № 48199893 до відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОПТИЛАТ" (Мейстару-1, м. Юрмала L.V.-2011 Латвія; код товариства: L.V.- 7) судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001 м. Київ, вул. Городецького, 13; ) в розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська