Справа № 120/650/20-а
Суддя: Поліщук Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

29 квітня 2020 р. Справа № 120/650/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Поліщук І.М., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулись ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (далі - позивачі) з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачі зазначили, що 27.12.2019 вони звернулись до відповідача із клопотаннями про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність орієнтовною площею 2,0000 гектара для ведення особистого селянського господарства на території Цибулівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області.

Однак, наказами Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області позивачам у наданні дозволу відмовлено. Свої відмови мотивував тим, що у викопіюванні з оновлення планово-картографічного матеріалу Цибулівської сільської ради є відсутнім погодження Цибулівської сільської ради щодо встановлення об`єктивної інформації стосовно правового статусу земельної ділянки.

Наведені вище обставини слугували підставою для звернення позивачів до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою від 24.02.2020 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Даною ухвалою також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.

У встановлений судом строк відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує щодо задоволення даного адміністративного позову. Зокрема зазначає, що у викопіюванні з оновлення планово-картографічних матеріалів Цибулівської сільської ради є відсутнім погодження Цибулівської сільської ради, а тому з метою встановлення правового статусу земельних ділянок, зазначених позивачами, рекомендовано погодити викопіювання (графічні матеріали) у Цибулівській сільській раді. Натомість, щодо зобов`язання Головного управління надати дозволи на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, зауважив, що надання таких дозволів є дискреційними повноваженнями відповідача.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що 27.12.2019 позивачі звернулись до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області з клопотаннями про надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність орієнтовною площею 2,0000 га із земель державної власності сільськогосподарського призначення, на території Цибулівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства.

Однак, наказами Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області №2-1022/15-20-СГ, №2-1020/15-20-СГ, №2-1019/15-20-СГ від 14 січня 2020 року позивачам відмовлено у наданні дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність.

Відмови мотивовані тим, що у викопіюваннях з оновлення планово-картографічного матеріалу Цибулівської сільської ради є відсутнім погодження Цибулівської сільської ради, щодо встановлення об`єктивної інформації стосовно правового статусу земельної ділянки та в зв`язку з недопущенням порушення прав третіх осіб.

Враховуючи зазначене, Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області рекомендувало заявникам погодити графічні матеріали у Цибулівській сільській раді Тростянецького району Вінницької області.

Не погоджуючись з такими відмовами, позивачі звернулись до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Відповідно до пункту "б" частини 1 статті 81 Земельного кодексу України від 25.10.2001 № 2768-ІІІ громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Згідно з пунктом "а" частини 3 статті 22 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Згідно зі частинами 1, 2 статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до частин 6, 7 статті 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

У разі, якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Із аналізу вищезазначених положень слідує, що законодавцем передбачено вичерпні підстави для відмови у надані дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а саме: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 27.02.2018 в справі № 545/808/17 та від 26.02.2019 в справі № 802/721/18-а.

В даному ж випадку, судом встановлено, що відповідач наказами №2-1022/15-20-СГ, №2-1020/15-20-СГ, №2-1019/15-20-СГ від 14 січня 2020 року відмовляючи позивачам у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, запропонував позивачам погодити графічні матеріали у Цибулівській сільській раді Тростянецького району Вінницькій області, з метою встановлення об`єктивної інформації стосовно правового статусу бажаних земельних ділянок та в зв`язку з недопущенням порушення прав третіх осіб.

Водночас суд наголошує, що вичерпний перелік підстав, за наявності яких може бути відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, визначено у частині сьомій статті 118 Земельного кодексу України, і підстави, якими керувався відповідач, відмовляючи позивачу, до них не належать.

Частиною 6 статті 118 Земельного кодексу України заборонено вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Земельним кодексом України чітко передбачені підстави відмови у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою, вони є вичерпними і додаткового тлумачення не потребують.

Із наведеного слідує, що наказами №2-1022/15-20-СГ, №2-1020/15-20-СГ, №2-1019/15-20-СГ від 14 січня 2020 року відповідач відмовив позивачам у наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність з підстав, що не передбачені статтею 118 ЗК України.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивачів визнати протиправними та скасувати накази Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області №2-1022/15-20-СГ, №2-1020/15-20-СГ, №2-1019/15-20-СГ від 14 січня 2020 року про відмову у наданні позивачам дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0000 га із земель державної власності сільськогосподарського призначення, на території Цибулівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства (код цільового призначення - 01.03), підлягають задоволенню.

Що ж до вимог позивачів про зобов`язання відповідача надати дозволи на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність орієнтовною площею 2,0000 гектара для ведення особистого селянського господарства на території Цибулівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області, то суд зазначає наступне.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Повноваження щодо надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою чи надання мотивованої відмови у його наданні, регламентовано статтею 118 Земельного кодексу України.

Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Також, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 та Верховним Судом у постанові від 22 грудня 2018 року у справі № 804/1469/17.

Суд вважає, що доцільним та ефективним способом захисту прав, інтересів позивачів є зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області надати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дозволи на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0000 га із земель державної власності сільськогосподарського призначення, на території Цибулівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства (код цільового призначення - 01.03).

Пунктом 3 частини 2 статті 2 КАС України вказано, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій).

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Так, з огляду на результат розгляду справи та з урахуванням вказаної норми КАС України на користь позивачів належить стягнути судові витрати, пов`язані із сплатою судового збору.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94,139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати накази Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області №2-1022/15-20-СГ, №2-1020/15-20-СГ, №2-1019/15-20-СГ від 14 січня 2020 року.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0000 га із земель державної власності сільськогосподарського призначення, на території Цибулівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства (код цільового призначення - 01.03).

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області надати ОСОБА_2 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0000 га із земель державної власності сільськогосподарського призначення, на території Цибулівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства (код цільового призначення - 01.03).

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області надати ОСОБА_3 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0000 га із земель державної власності сільськогосподарського призначення, на території Цибулівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства (код цільового призначення - 01.03).

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

Стягнути на користь ОСОБА_2 сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

Стягнути на користь ОСОБА_3 сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_1 (с. Цибулівка, Тростянецький район, Вінницька область, ідентифікаційний код НОМЕР_1 );

ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 );

ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 );

Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області (вул. Келецька, 63, м. Вінниця, 21027, ).

Повний текст рішення складено 29.04.2020.

Суддя Поліщук Ірина Миколаївна