Справа № 520/571/20
Суддя: Ніколаєва О.В.
Дата ухвалення: 2020-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

27.04.2020 № 520/571/20

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Ніколаєва О.В. розглянувши у порядку письмового провадження заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРДЕБР ПЛЮС" про заміну сторони у виконавчому провадженні у адміністративні справі №520/571/20

УХВАЛИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду 15.01.2020 надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРДЕБТ ПЛЮС", в якій заявник просив прийняти ухвалу, якою замінити стягувача у виконавчому провадженні з виконання виконавчого напису нотаріуса №2172, виданого 28.08.2013 (про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме 3-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності гр. ОСОБА_1 ), з Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРДЕБТ ПЛЮС", у зв`язку з переходом до останнього прав кредитора, відповідно до Договору №2082/К про відступлення прав вимоги.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2020 відмовлено у відкритті провадження за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС».

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 08.04.2020 ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2020 скасовано та адміністративну справу №520/571/20 направлено до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 24.04.2020 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРДЕБР ПЛЮС" про заміну стягувача у виконавчому провадженні з виконання виконавчого напису нотаріуса №2172 прийнято до провадження.

Судом з матеріалів справи встановлено, що 23.04.2008 між Акціонерним комерційним інноваційним банком "Укрсиббанк" правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Укрсиббанк" (далі по тексту - ПАТ "Укрсиббанк") та фізичною особою ОСОБА_1 (далі по тексту - позичальник) укладено договір про надання споживчого кредиту №0 (далі по тексту - кредитний договір).

У подальшому, між ПАТ "Укрсиббанк" та публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (далі по тексту - ПАТ "Дельта Банк") укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, згідно якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором.

У зв`язку з невиконанням позичальником своїх зобов`язань, передбачених кредитним договором, ПАТ "Дельта Банк" звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паркудою І.В. видано виконавчий напис №2172 про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме: 3-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності гр. ОСОБА_1 , за рахунок коштів, отриманих від реалізації вказаного нерухомого майна, переданого в іпотеку, задоволено вимоги ПАТ "Дельта Банк" у розмірі 585497,88 грн., а також суму у розмірі плати за вчинення виконавчого напису, що становить 2500,00 грн.

Між ПАТ "Дельта Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "УКРДЕБР ПЛЮС" (далі по тексту - ТОВ "УКРДЕБР ПЛЮС") 07.11.2019 укладено договір купівлі- продажу прав вимоги №2082/К, у тому числі, було відступлено право вимоги за кредитним договором від 23.04.2013 №0.

На виконанні Міськрайонного ВДВС по Харківському району та міста Люботин ГТУЮ у Харківській області перебуває виконавче провадження №51274156 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса №2172 виданого 28.08.2013.

ТОВ "УКРДЕБР ПЛЮС" не є стороною у виконавчому провадженні з виконання виконавчого напису нотаріуса №2172 виданого 28.08.2013 про звернення стягнення з ОСОБА_1 , а тому заявник звернувся до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження.

Згідно з частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі, зокрема, виконавчих написів нотаріусів.

За приписами статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового оскарження.

Звернення до адміністративного суду реалізовується шляхом пред`явлення відповідного адміністративного позову, відкриття провадження у адміністративній справі та прийняттям адміністративним судом постанови, яка після набрання законної сили, підлягає примусовому виконанню шляхом видачі виконавчого листа та пред`явлення його до примусового виконання.

Розділом IV Кодексу адміністративного судочинства України регламентовані процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах.

Так, згідно з частиною першою статті 379 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

З огляду на правову конструкцію зазначеної норми, суд зазначає, що положення статті 379 Кодексу адміністративного судочинства України стосовно заміни сторони виконавчого провадження застосовуються лише у разі, якщо таке виконавче провадження спрямоване на виконання судового рішення, прийнятого у відповідній адміністративній справі, яке набрало законної сили та за яким видано виконавчий лист. Можливості розгляду за правилами адміністративного судочинства питання заміни сторони у виконавчому провадженні, яке відкрито не на підставі судового рішення, Кодекс адміністративного судочинства України не передбачає.

Разом з тим, заявник звернувся до адміністративного суду із заявою, в якій просить суд замінити боржника у виконавчому провадженні, яке відкрито на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Паркудою І.В., а не на підставі судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

Згідно з частиною першою статті 442 Цивільного процесуального кодексу України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

За приписами частини другої статті 446 Цивільного процесуального кодексу України у редакції, яка є чинною з 15 грудня 2017 року, процесуальні питання, пов`язані з виконанням рішень інших органів (посадових осіб), вирішуються судом за місцем виконання відповідного рішення.

Отже, Цивільним процесуальним кодексом, на відміну від Кодексу адміністративного судочинства, з 15 грудня 2017 року передбачена можливість заміни сторони виконавчого провадження не лише при виконанні рішення суду у цивільній справі, але й при виконанні рішень інших органів та їх посадових осіб.

Таким чином, вимога про заміну сторони виконавчого провадження (боржника) у виконавчому провадженні №51274156 не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, оскільки нормами Кодексу адміністративного судочинства України передбачено лише вирішення питань, пов`язаних саме з виконанням судових рішень в адміністративних справах, тоді як питання щодо заміни сторони у даному виконавчому провадженні підлягає вирішенню за нормами частини другої статті 446 Цивільного процесуального кодексу України.

Щодо застосування правової позиції Верховного Суду України від 18.11.2015 у справі №6-23921цс15, суд зазначає, що спір у вказані справі вирішувався за нормами Кодексу адміністративного судочинства України у редакції, яка була чинною до 15 грудня 2017 року і стаття 264 якого (на відміну від статті 379 Кодексу адміністративного судочинства України у редакції з 15 грудня 2017 року) не містила застереження про подання заяви до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції. Одночасно і Цивільний процесуальний кодекс України у редакції до 15 грудня 2017 року не містив норми, аналогічній частині другій статті 446 Цивільного процесуального кодексу України, яка діє з 15 грудня 2017 року.

Крім того, положення статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України та статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», регулюють питання оскарження рішень, дій або бездіяльності державної виконавчої служби чи приватних виконавців, а не питання заміни сторони у виконавчому провадженні.

Суд враховує, що згідно з частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

При цьому, рішенням у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 Європейський суд з прав людини у пункті 24 визначив, що фраза "встановлено законом" поширюється не лише на основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Враховуючи викладене та зважаючи, що заяву не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для закриття провадження за поданою заявою.

Суд додатково зауважує, що з метою реалізації заявлених у заяві вимог заявнику слід звернутися до суду у порядку, визначеному статтею 446 Цивільно процесуального Кодексу України.

Керуючись статтями 7, 170, 171, 243, 248, 379 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Закрити провадження за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС» про заміну стягувача у виконавчому провадженні з виконання виконавчого напису нотаріуса №2172, виданого 28.08.2013 (про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме 3-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності гр. ОСОБА_1 ), з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС», у зв`язку з переходом до останнього прав кредитора, відповідно до Договору №2082/К про відступлення прав вимоги.

Ухвала набирає законної сили у порядку, передбаченому статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України та підлягає оскарженню у порядку та у строк, визначені частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Ніколаєва