Справа № 620/1273/20
Суддя: Скалозуб Ю.О.
Дата ухвалення: 2020-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

27 квітня 2020 року Чернігів Справа № 620/1273/20

Суддя Чернігівського окружного адміністративного суду Скалозуб Ю.О. перевіривши матеріали справи

за позовомОСОБА_1
доПриватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_2
провизнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
У С Т А Н О В И В:

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 13.04.2020 позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху та надано позивачу 10-денний строк для усунення вказаних недоліків з моменту отримання ухвали.

Ухвалу суду позивач отримала та на виконання вимог зазначеної ухвали позивачем надіслано письмове клопотання про звільнення її від сплати судового збору, а також заявою про усунення недоліків позовної заяви, в якій остання просить визнати позовну заяву такою, що подана в межах строків позовної давності.

Так, ОСОБА_1 зазначає, що частина 3 статті 74 Закону України ''Про виконавче провадження'' передбачає право оскарження рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. У свою чергу, частина 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює тримісячний строк звернення до суду, в разі якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком.

Скориставшись правом на досудове врегулювання спору, після отримання інформації про арешт свого рахунку, позивач звернулась до відповідача з проханням зняти арешт з зарплатних коштів. Після отримання листа від виконавця позивач звернулась до адвоката за юридичною допомогою і далі переписка з виконавцем продовжилась вже від імені адвоката.

Так, у відповідь на вищевказаний лист виконавця, на підтвердження заборони звертати стягнення на кошти (заробітну плату), 26 березня 2010 року виконавцю разом з адвокатським запитом направлена копія довідки банку про те, що на арештований рахунок перераховуються зарплатні кошти (інші надходження відсутні) рекомендованим листом.

Враховуючи неприйняття виконавцем відповідного рішення про зняття арешту з рахунку після отримання витребуваного документу, позивач, не зволікаючи, в межах строків, передбачених ч. 4 ст. 122 КАС України звернулась до суду з позовом про визнання протиправною бездіяльність виконавця.

Дослідивши заяву ОСОБА_1 про усунення недоліків позовної заяви суд зазначає таке.

Згідно із частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця встановлює стаття 287 Кодексу адміністративного судочинства України, частина 2 якої передбачає, що позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів

Суд наголошує, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників процесу та своєчасного виконання ними передбачених процесуальним законом певних процесуальних дій. Інститут строків у судовому процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом встановленого законодавством строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

Строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Аналізуючи наведені ОСОБА_1 у заяві доводи, суд звертає увагу, що позивач не вважає, що нею було пропущено строк звернення до суду, позаяк остання неодноразово зверталась до відповідача із заявами про зняття арешту, а врешті решт звернулась до адвоката, який далі продовжив вести її справу щодо накладення арешту на рахунки.

Суд звертає увагу, що постанова про арешт коштів боржника відповідачем винесена 21.08.2019, а 26.11.2019 винесена постанова про звернення стягнення на заробітку плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

У той же час матеріали справи містять докази того, що позивач не погоджуючись із таким арештом її рахунку у банку неодноразово зверталась до відповідача із відповідними заявами, на які отримала відповіді від 15.10.2019, від 21.10.2019, від 07.11.2019 та від 02.12.2019.

У своїй заяві позивач посилається на частину 3 статті 74 Закону України ''Про виконавче провадження'', яка передбачає право оскарження рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, а також частину 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, яка встановлює тримісячний строк звернення до суду, в разі якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком.

Суд зауважує, що порядок оскарження рішень та дій державних виконавців передбачений Законом України «Про виконавче провадження», а рішень та дій приватного виконавця - Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», статтею 36 якого передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність приватного виконавця можуть бути оскаржені у порядку, встановленому законом. Зазначений закон також передбачає можливість подання скарги до дисциплінарної комісії приватних виконавців.

Аналізуючи чинне законодавство можна дійти висновку, що оскаржити рішення та дії приватного виконавця можна шляхом звернення до суду або шляхом подання скарги до дисциплінарної комісії приватних виконавців.

У свою чергу матеріали справи не містять доказів звернення позивача зі скаргою до дисциплінарної комісії приватних виконавців, як і не містять доказів, на які посилається сама позивач щодо звернення до начальника відділу зі скаргою в порядку досудового врегулювання спору. В матеріалах справи наявний лише адвокатський запит, що також адресований безпосередньо до відповідача.

Однак, на переконання суду, вказані обставини не є достатньо обґрунтованими для визнання поважними причин невчасного звернення до суду, оскільки звернення протягом семи місяців до відповідача із заявами не позбавляло позивача права подати до суду відповідну позовну заяву, в межах строків, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Враховуючи вищенаведене та те, що ОСОБА_1 було відомо про порушення своїх прав та інтересів щонайменше з 21.11.2019 (банківської довідки, на яку посилається позивач), проте зазначена довідка була направлена відповідачеві із вимогою зняття арешту лишу наприкінці березня 2020 року, після чого 10.04.2020 позивач звернулася до суду. Таким чином суд дійшов висновку, що позивачем пропущено строк на звернення до суду із зазначеним позовом.

Суд не знаходить підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, оскільки зважаючи на обізнаність позивача про порушення своїх прав, остання не була позбавлена можливості подати обґрунтований позов до суду в межах строків, встановлених чинним законодавством України.

Дотримання строку звернення з адміністративним позовом до суду є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій та сприяє юридичній визначеності у публічно-правових відносинах. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії" зазначив, то заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Скорочення строків здійснення окремих процесуальних дій не звужує змісту та обсягу конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (абзац дев`ятий десятий підпункту 6.1 пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року N 17-рп/2011).

Щодо заявленого клопотання про звільнення позивача від сплати судового збору, суд зазначає таке.

Ухвалою суду від 13.04.2020 про залишення позову без руху судом встановлено, що ОСОБА_1 до клопотання про звільнення її від сплати мита не надано доказів майнового стану щодо неможливості сплати судового збору відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір», а саме: довідки органу доходів і зборів про доходи за попередній календарний рік або інших доказів на підтвердження підстав для звільнення від сплати судового збору.

Позивач на виконання ухвали суду доказів, витребуваних судом не надала, а у заві про звільнення її від сплати судового збору посилається на п. 3 ч. 1 ст. 8 Закону України ''Про судовий збір'' звертаючи увагу суду, що предметом позову є захист соціальних прав.

Відповідно до частини 2 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Так, правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон № 3674-VI.

Зі змісту позовної заяви та доданих до неї матеріалів вбачається, що вказана позовна заява належить до об`єктів справляння судового збору відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 3 Закону № 3674-VI, а особа, яка звернулася з нею до суду, не належить до суб`єктів, яким згідно з нормами статті 5 Закону №№ 3674-VI встановлені пільги щодо його сплати, а посилання на те, що предметом позову є захист соціальних прав не є доречним в даних правовідносинах, оскільки предметом спору в цій справі є дії та рішення органу державної виконавчої служби.

Згідно зі статтею 8 Закону № 3674-VI враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Аналогічні норми містяться і у частині 1 статті 133 КАС України.

Таким чином, єдиною підставою, з урахуванням якої суд може звільнити сторону від сплати судового збору, є її майновий стан. Жодної іншої підстави для постановлення судом ухвали про звільнення сторони від сплати судового збору ні Закон № 3674-VI, ні КАС України не передбачають.

Доводячи наявність підстав для звільнення від сплати судового збору, позивач посилається на відсутність коштів, призначених на цю мету.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України від 08 липня 2011 року «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Жодного підтвердження річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік ОСОБА_1 суду не надано, хоча останній було запропонована надати такі докази, а отже, з огляду на наявні в матеріалах справи докази, суд не вбачає підстав для звільнення позивача від сплати судового збору за подання вказаної позовної заяви до суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Зважаючи на встановлене вище, суд дійшов висновку, що позивач не усунув недоліки позовної заяви у встановлений судом строк, а тому вона з усіма доданими до неї матеріалами підлягає поверненню позивачу в силу п. 1 ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі наведеного та керуючись статтями 160, 161, 169, 241-243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачеві разом з усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в строк і порядок, передбачені статтями 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Ю. О. Скалозуб