Справа № 357/3277/20
Суддя: Бондаренко О. В.
Дата ухвалення: 2020-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 357/3277/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючий - суддя Бондаренко О.В., при секретарі - Бондаренко Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора взводу №1 роти №1 Батальйону патрульної поліції в м. Біла Церква Управління патрульної поліції в Київській області Перловського Дмитра Олександровича, третя особа: Батальйону патрульної поліції в м. Біла Церква Управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції, про визнання незаконною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

31.03.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи тим, що 26.03.2020 року інспектором патрульної поліції в м. Біла Церква старшим лейтенантом Перловським Д.О. відносно нього винесено постанову серії ЕАК №2299162, про притягнення його до адміністративної відповідальності та накладено штраф в розмірі 255 грн. за ч.1 ст.122 КУпАП. У вікарній постанові зазначено про те, що він 26.03.2020 року о 12 годині 39 хвилин в м. Біла Церква по вулиці Ярмарковій ніби порушив вимогу дорожнього руху 3.21 (В`їзд заборонено), чим порушив п.8.4 ПДР України. Вважає постанову ЕАК №2299162 від 26.03.2020 року незаконною з наступних підстав. Безпосередньо інспектор Перловський Д.О. не бачив чи скоїв він правопорушення. В той момент коли його зупинив працівник поліції, на вулиці Ярмаркова в одному місці перебувало три екіпажа поліції та чотири автомобіля, з водіями яких розмовляли поліцейські. Він зупинив свій транспортний засіб в тому місці на яке вказав йому поліцейський та очікував інспектора, однак, він сів у патрульній автомобіль та поїхав. Не розуміючи що відбувається, він вирішив зачекати і через деяких час до нього підійшов поліцейський, який назвався інспектором Перловським Д.О. та повідомив, що він порушив вимогу дорожнього знаку 3.21, в зв`язку з чим він розпочинає розгляд справи про адміністративне правопорушення. Тоді він, у відповідності до ст.268 КУпАП, заявив усне клопотання про ознайомлення з матеріалами адміністративної справи, однак інспектор Перловський Д.О. почав випитувати у нього, які саме матеріали його цікавлять, на що він відповів, що його цікавлять всі наявні у нього матеріали адміністративної справи, якими підтверджується вчинення ним адміністративного правопорушення і які він збирається розглядати, вирішуючи питання щодо його винуватості. Єдиними «матеріалами» виявились усні покази сержанта поліції Брезіна, який виступив як свідок. Жодних відеозаписів, в тому числі і відеозаписів з нагрудних камер поліцейських, які б відображали відомості про вчинення ним правопорушення, немає, та й сам Перловський Д.О. нічого не бачив. На його зауваження щодо неналежності такого свідка, як сержант ОСОБА_4, інспектор Перловський Д.О. зазначив, що йому цього достатньо та виніс постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності. У пункті 9 оскаржуваної постанови зазначено, що до постанови додається відеозапис аі 00119. Вважає, що відеозапис з нагрудної камери інспектора Перловського Д.О., який містить лише процесуальну послідовність винесення постанови, не може вважатися доказом у розумінні ст.251 КУпАП. Вважає, що інспектор Перловський Д.О. не виконав вимоги КУпАП, вирішив справу про адміністративне правопорушення на підставі лише свідчень свого товариша по службі та внаслідок цього виніс незаконну постанову. Тому, просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАК №2299162, винесену 26.03.2020 року інспектором взводу №1 роти №1 Батальйону патрульної поліції в м. Біла Церква Управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Перловським Д.О., про притягнення його до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.

02.04.2020 року, після усунення позивачем недоліків позову, судом відкрито провадження у справі.

21.04.2020 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідно до винесеної постанови, 26.03.2020 року о 12 годині 39 хвилин водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Фольцваген», номерний знак НОМЕР_1 , по вулиці Ярмарковій, поблизу будинку №23, у м. Біла Церква, не виконав вимогу дорожнього знаку 3.21 «В`їзд заборонено» розділу 33 додаток 3 Правил дорожнього руху, здійснивши рух на зустріч загальному потоку транспорту, за що адміністративна відповідальність передбачена ч. 1 ст.122КУпАП. У даному випадку доводи позивача не відповідають дійсності, оскільки інспектор патрульної поліції разом зі своїм напарником безпосередньо стали свідками вчинення правопорушення позивачем та здійснили вимогу про зупинку під час виконання ним руху в зустрічному напрямку. У відповідності до дорожнього знаку 3.21 розділ 33 ПДР забороняється рух транспортного засобу в напрямку та в межах дії знаку. Відповідно до дорожньої таблички 7.4.7 ПДР України встановлюється час протягом якого діє дорожній знак. Позивач у своєму позові вказує не достовірні відомості, в яких викладені певні суперечності, з метою уникнення адміністративної відповідальності. У даному випадку, водій рухався в зустрічному напрямку руху транспортних засобів, свідком чого був інспектор ОСОБА_4 та відповідач стали особисто, зокрема під час розгляду справи позивачу було вказано на той факт, що інспектор ОСОБА_4 є свідком правопорушення та пояснення водія також будуть розглянуті, та оцінені як доказ, а тому вина порушника є доведеною в повному обсязі. Доданим відеозаписом підтверджується, що позивача попередньо було опитано та він підтвердив факт проїзду в межах забороняючого знаку, проте зазначив, що ринок не працює, а отже він міг їхати в межах такого знаку, оскільки на його думку це є стан «форсмажору». Інспектор в свою чергу зазначив, що табличка під знаком встановлює дні та час протягом яких діє знак та чинним законодавством не передбачено інших випадків. Рухаючись в зустрічному напрямку на в`їзді, встановлено інший знак одностороннього руху, з аналогічною табличкою, а отже інші водії, керуючись нею могли були бути піддані небезпеці, в чому і полягала суть вчиненого правопорушення. Зокрема, на відеозаписі зафіксовано розташування транспортного засобу під час зупинки в напрямку зустрічного руху, що також підтверджує факт вчинення правопорушення. Таким чином, оцінюючи пояснення свідка, безпосереднє розташування транспортного засобу після зупинки та пояснення самого позивача, було встановлено наявність складу адміністративного правопорушення в діях позивача. В даній ситуації при прийнятті рішення, відповідач керувався виключно нормами чинного законодавства та посилався на докази передбачені ст. 251 КУпАП. Зокрема, жодним нормативним актом не передбачена заборона поліцейському бути свідком, а питання упередженості має бути доведеною обставиною. Під час притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідач діяв на підставі та у межах встановлених п. 2 ч. 1 ст. 32, ст. 35 Закону, ст. 222, 245, 251, 252, 278, 279 КУпАП, положень Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 №1395. Такі дії поліцейського не можуть бути визнані незаконними, оскільки вони прямо передбачені та регламентовані чинним законодавством України. Тому, просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до інспектора роти №1 взводу №1 батальйону патрульної поліції в місті Біла Церква управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції ст. лейтенанта поліції Перловського Д.О. відмовити в повному обсязі.

Учасники справи в судове засідання не засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

28.04.2020 року позивач подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності та письмові пояснення у справі, в яких вказав, що після ознайомлення з відзивом представника відповідача, йому стало зрозуміло, що останній помиляється щодо обставин притягнення його до адміністративної відповідальності, що, зокрема, підтверджується згадуванням у тексті відзиву невідомого правопорушника ОСОБА_3 (аркуш 3 абзац 4). Втім, помиляючись сам, представник відповідача несвідомо вводить в оману й суд, а тому вважає за необхідне надати пояснення, стосовно наступного: по-перше, на думку представника відповідача його притягнуто до відповідальності за те, що він «рухався в зустрічному напрямку руху транспортних засобів», проте, у відповідності до п. 6 постанови серії ЕАК № 2299162 від 26.03.2020 року його притягнуто до відповідальності за порушення вимоги дорожнього знаку 3.21. «В`їзд заборонено», яким забороняється в`їзд усіх транспортних засобів, і ні про який рух у зустрічному напрямку не йдеться; по-друге, з фотозображення знаку 3.21., доданого до відзиву, вбачається, що він розташований біля стадіону «Трудові резерви», навпроти будинку № 1 по вулиці Ярмаркова , на перехресті вулиць Ярмаркова та Шолом-Алейхема , разом з цим, з п. 6 оскаржуваної постанови вбачається, що правопорушення ніби вчинено біля будинку № 23 по вулиці Ярмаркова . Крім цього, згідно мапи Білої Церкви, розташованої на веб-ресурсі «Googl maps», відстань між будинком № 1 та будинком № 23 по вулиці Ярмаркова становить близько 445 метрів, тоді як сама вулиця має невеликий вигін, який не дозволяє бачити всю вулицю. Таким чином, свідок сержант поліції ОСОБА_4 або має суперзір, або насправді нічого не бачив. Про неналежність такого свідка, як службова особа суб`єкта владних повноважень, свідчить численна судова практика, наприклад постанова Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 05.08.2019 року по справі № 712/12830/16-а, постанова Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 15.04.2020 року по справі № 489/4827/16-а та багато інших. Навіть постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 26.09.2017 року по справі № 754/13572/16-а, на яку посилається сам представник відповідача, містить відомості про неприйняття судом до уваги показань свідка, яка є службовою особою відповідача-суб`єкта владних повноважень. У всіх цих судових рішеннях суд звертає увагу на необхідну наявність об`єктивних доказів, як-от показання технічних приладів та засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками. Сержант поліції ОСОБА_4, на відміну від інспектора Перловського Д.О. , мав надіту нагрудну відеокамеру, відеозапис якої міг би об`єктивно підтвердити правопорушення, однак, очевидно, що такого відеозапису немає, адже на його усне клопотання, заявлене Перловському Д.О. , про надання всіх наявних доказів, відеозапис наданий не був. По-третє, представник відповідача, посилаючись на відеозапис, доданий до відзиву, вважає, що він підтверджуючи факт проїзду в межах забороняючого знаку 3.21. ніби визнав свою вину у скоєнні правопорушення. Нажаль, представник відповідача не додав цей відеозапис до екземпляру відзиву для позивача, але він впевнено можу сказати, що своєї вини не визнавав і в принципі не міг такого зробити, оскільки на вул. Ярмаркову заїжджав зверху, з боку вул. І.Кожедуба, а тому не проїжджав на забороняючий знак «В`їзд заборонено», і чітко розумів, що такого відео у інспектора бути не може. На початку спілкування він намагався пояснити інспектору Перловському Д.О. , що особливості руху по вулиці Ярмарковій встановлювались і нерозривно пов`язані з роботою Центрального ринку, щоб не створювати заторів коли вказана вулиця повністю заставлена припаркованими автомобілями. В умовах карантину і непрацюючого ринку та магазинів, обмеження руху по вулиці Ярмаркова у «базарні дні» втрачає будь який сенс, тому навіть якби він й порушив вимоги проїзду забороняючого знаку, то це була б малозначність і для цього законодавцем передбачена ст. 22 КУпАП. Більше того, у тих випадках, коли особа, яку притягають до адміністративної відповідальності, навіть і визнає свою вину, то у відповідності до правової позиції Касаційного адміністративного суду Верховного Суду, висловленої у постанові від 15.05.2019 року по справі № 537/2088/17, «...сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності...». Отже, навіть якщо інспектор Перловський Д.О. і розцінив їх бесіду, як визнання провини, то це не звільняє його від з`ясування обставин, встановлених ст. 280 КУпАП, на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

28.04.2020 року представник відповідача подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за наявними матеріалами за відсутності відповідача та його представника.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 26.03.2020 року інспектором 1 батальйону 1 роти Батальйону патрульної поліції в м. Біла Церква в Київській області старшим лейтенантом поліції Перловським Дмитром Олександровичем щодо гр. ОСОБА_1 було винесено постанову серії ЕАК №2299162 у справі про адміністративне правопорушення (а.с.7), відповідно до якої 26 березня 2020 року позивач, керуючи автомобілем марки VOLKSWAGENTOUAREG, державний номерний знак НОМЕР_1 , в м. Біла Церква по вулиці Ярмаркова, 23, не виконав вимоги дорожнього знаку 3.21, чим порушив п.8.4 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Вказаною постановою позивача піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст.122 КУпАП порушення вимог дорожніх знаків, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №5-рп/2015 від 26 травня 2015 року наданого за поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини з приводу офіційного тлумачення положення частини першої ст. 276 КУпАП органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України (частина друга статті 6 Основного Закону України).

За частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом.

З метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, наказом МВС України від 07 листопада 2015 року №1395 затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка визначає процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція, матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Згідно п. 4 розділу І наведеної Інструкції у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, ч. 1 ст.122 КУпАП.

Пунктом 2 розділу ІІІ наведеної Інструкції передбачено, що постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, ч.1 ст.122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Пунктом 9, 10 розділу ІІІ наведеної Інструкції передбачено, що розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка. Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, що кореспондується із ст. 252 КУпАП.

Відповідно до п. 2 р. IV Інструкції зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КУпАП.

Відповідно до п. 5 р. IV Інструкції Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХІІІ цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки. Постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи (стаття 285 КУпАП). Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається поштою рекомендованим листом особі, стосовно якої її винесено. Копія постанови в той самий строк вручається або надсилається потерпілому на його прохання. Копія постанови вручається під підпис. У разі якщо копія постанови надсилається, про це робиться відповідна відмітка у справі (стаття 285 КУпАП). У випадках, передбачених статтею 258 КУпАП, копія постанови у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення (стаття 285 КУпАП).

Згідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з пунктом 8.1 ПДР України регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Відповідно до пункту п. 8.4 ПДР України дорожні знаки поділяються на групи: попереджувальні знаки, знаки пріоритету, заборонні знаки, наказові знаки, інформаційно-вказівні знаки, знаки сервісу, таблички до дорожніх знаків. При цьому, наказові знаки показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження.

Пунктом 8.4 «в» ПДР України встановлено, що заборонні знаки запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Як вбачається з постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК №2299162 (а.с.7), ОСОБА_1 вчинив порушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП України, а саме не виконав вимогу дорожнього знаку 3.21«В`їзд заборонено»,чим порушив п. 3.21 ПДР України.

Відповідно до п.3.21 ПДР України, забороняється в`їзд усіх транспортних засобів з метою: запобігання зустрічному руху транспортних засобів на ділянках доріг з одностороннім рухом;запобігання виїзду транспортних засобів назустріч загальному потоку на дорогах; організації відокремленого в`їзду і виїзду на майданчиках, що використовуються для стоянки транспортних засобів, майданчиках відпочинку, автозаправних станцій тощо.

Не поширюється дія знака на транспортні засоби, що рухаються за встановленими маршрутами. Зона дії знака - від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть,- до кінця населеного пункту.

Дія знака не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету.

Позивач, на підтвердження свого позову надав до суду Оптичний диск DVD-R із відео записом, при огляді якого було встановлено, що ОСОБА_1 знаходився в своєму автомобілі до нього підійшли працівники поліції, інспектор Перловський Д.О. представився та вказав на причину зупинки, а позивач, в свою чергу, попросив надати йому матеріали адміністративної справи, які б підтверджували, що він порушив правила дорожнього руху, на що інспектор повідомив, що в нього є свідок - інспектор ОСОБА_4, який підтвердив, що ОСОБА_1 не виконав вимогу дорожнього знаку 3.21«В`їзд заборонено».

Суд, критично оцінює посилання відповідача на покази інспектора поліції Брезіна, як свідка, оскільки він є службовою особою Батальйону патрульної поліції в м. Біла Церква Управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції, отже свідчення зазначеної особи не можуть вважатись об`єктивними доказами у справі, оскільки така особа є представником суб`єкта владних повноважень, який виконує функції нагляду та контролю за безпекою дорожнього руху.

Також, при огляді вказаного диску, неможливо встановити місцезнаходження автомобіля позивача та чи дійсно він здійснив рух в зоні дії дорожнього знаку 3.21«В`їзд заборонено».

Відповідач, на підтвердження заперечень проти позову, також, надав до суду Оптичний диск DVD-R із відео записом, однак при його огляді судом було встановлено, що відео на диску не відображається, а прослуховується лише розмова, тому суд критично оцінює даний доказ, оскільки він є не належної якості та не дає можливості встановити обставини справи.

Відповідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно ч. 1-2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. На виконання вказаної вимоги, суд запропонував всім учасникам провадження надати відповідні докази, а відповідача зобов`язав довести правомірність складання ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем Правил дорожнього руху України.

Так, з постанови вбачається, що відповідач у справі не відібрав пояснення у особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, не вказав свідків правопорушення і не відібрав у них показів, в підтвердження вчинення позивачем вказаного правопорушення, враховуючи, що позивач заперечував встановлене інспектором правопорушення та не зазначив про обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. До постанови про адміністративне правопорушення не додано належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП.

Відсутність доказів вини позивача свідчить про незаконність постанови та необхідність її скасування.

Сам факт винесення оскаржуваної постанови не є доказом вчинення адміністративного правопорушення позивачем, саме до цього зводяться висновки Верховного Суду викладені у постанові від 26 квітня 2018 року (справа №338/1/17).

Обґрунтованими є доводи позивача, щодо порушення його прав при накладенні адміністративного стягнення.

Крім того, відповідно до принципу 6 Рекомендації № R (91) 1 Комітету ОСОБА_4 Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, ухваленої 13 лютого 1991 року, при застосуванні адміністративних санкцій, окрім сформульованих у Резолюції (77) 31 принципів справедливої адміністративної процедури, що звичайно застосовуються до адміністративних актів, слід керуватися такими особливими принципами: 1) особа, стосовно якої розглядається можливість застосування адміністративної санкції, попередньо інформується щодо фактів, які їй ставляться в вину; 2) вона має достатньо часу для підготовки свого захисту залежно від складності справи та суворості санкцій, що можуть бути застосовані; 3) вона або її представник інформується стосовно характеру доказів у справі, зібраних проти неї; 4) вона має можливість висловити свою думку перед оголошенням рішення про санкцію; 5) адміністративний акт про застосування санкцій містить мотиви, на яких вона ґрунтується.

Таким чином, суд приходить до висновку, що дії відповідача під час провадження у справі про адміністративне правопорушення не відповідають вимогам КУпАП, оскаржувана постанова відповідачем прийнята без всебічного, повного і об`єктивного дослідження усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому суд, відповідно до п. 3 ст. 293 КУпАП, ст. 286 КАС, скасовує вказану постанову і закриває провадження у справі.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 2, 5, 9, 72, 74, 75, 77, 205, 241, 242, 244, 246, 250, 255, 286, 295, 297 КАС України, ст. 7, 33, ч.1 ст.122, 245, 251, 252, 256, 258, 268, 276, 280, 283, 288, 289, 293 КУпАП, суд -

У Х В А Л И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОПКК: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_5 ) до інспектора взводу №1 роти №1 Батальйону патрульної поліції в м. Біла Церква Управління патрульної поліції в Київській області Перловського Дмитра Олександровича (09100, Київська область, м. Біла Церква, вул. Сухоярська, 18А), третя особа: Батальйону патрульної поліції в м. Біла Церква Управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції (09100, Київська область, м. Біла Церква, вул. Сухоярська, 18А), про визнання незаконною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, задовольнити.

Визнати протиправною і скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК №2299162 від 26.03.2020 року, якою ОСОБА_1 піддано адміністративному стягненню за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення складено 28.04.2020 року.

СуддяО. В. Бондаренко