Справа № 130/191/20
Суддя: Вернік В. М.
Дата ухвалення: 2020-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" квітня 2020 р.
Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області
в складі: головуючого судді Верніка В.М.,
при секретарі Яковець К.В.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження в м.Жмеринці адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти №3 батальйону патрульної поліції у м.Вінниці Управління патрульної поліції у Вінницькій області Дзоз Олександра Олександровича та Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції про оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,
ВСТАНОВИВ :
ОСОБА_1 23.01.2020 року звернувся до Жмеринського міськрайонного суду з адміністративним позовом із вимогою визнати незаконною та скасувати постанову від 13.01.2020 року про накладення адміністративного стягнення. Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивані тим, що постановою поліцейського взводу №1 роти №3 батальйону патрульної поліції в м.Вінниці Управління патрульної поліції у Вінницькій області Дзоз О.О. від 13.01.2020 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. за вимушену зупинку в зоні дії дорожнього знаку "Зупинку заборонено" при керуванні автомобілем "Renault Trafic", державний номерний знак НОМЕР_1 . Вказану постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності вважає незаконною з підстав того, що у його діях, які кваліфіковано за ч.1 ст.122 КУпАП, відсутній склад правопорушення. Зазначив, що 13.01.2020 року о 12:10 годин, рухаючись по вул. Хмельницьке шосе, 98, його зупинив поліцейський роти №3 батальону патрульної поліції в м.Вінниці та повідомив його про порушення ним п.п."в" п.8.4 Правил дорожнього руху за ознакою здійснення стоянки у зоні дії дорожнього знаку з.34 "Зупинка заборонена". Він повідомив інспекторові, що правил не порушував, а лише надав перевагу у русі зустрічному транспорту, який рухався у той час. Також за декілька хвилин до цього його автомобіль стояв несправний (через зупинку двигуна внаслідок перегріву) у зоні дії дорожнього знаку "Зупинку заборонено" з увімкненою аварійною сигналізацією. Не взявши до уваги його пояснення та пояснення свідків, які перебували поруч, не ознайомивши його з матеріалами справи та доказами правопорушення, інспектором було винесено оскаржувану постанову. Позивач вважає дану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню з підстав того, що постанова про притягнення його до відповідальності була винесена на місці зупинки транспортного засобу, за умов чого він не мав можливості скористатись своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, зокрема подавати докази, заявляти клопотання, користуватися правовою допомогою. Також зазначив, що за відсутності винятків з положень ч.1ст.277-2 КУпАП для усіх без виключення справи про адміністративні правопорушення відповідач повинен був надати строк для реалізації прав, передбачених ст.268 КУпАП, тривалістю не менше трьох діб. Зауважив, що нескладання відповідапчем протоколу про адміністративне правопорушення не надало йому можливості ніяким чином висловити свою незгоду із винністю у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки ніде, окрім протоколу він власну позицію зафіксувати не зміг би. Натомість ніяких пояснень відповідачем у нього не відбиралось. До оскаржуваної постанови відповідача не долучено доказів, передбачених ст.251 КУпАП, а саме протоколу про адміністративне правопорушення, пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновку експерта, речових доказів тощо. Окрім того, посилаючись на положення ст.124 Конституції України, як норму прямої дії, позивач вважає, що винесення рішень з питання наявності або відсутності складу правопорушення, вини конкретної особи може здійснюватись тільки судом; винесення такого рішення будь-якою іншою службовою особою є привласненням функції правосуддя. (а.с.1-6).
Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 29.01.2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 12.02.2020 року за наслідком усунення недоліків позову відкрито провадження у даній справі.
Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 28.02.2020 року залучено в якості другого відповідача Управління патрульної поліції в Вінницькій області Департаменту патрульної поліції.
Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 19.03.2020 року судове засідання відкладено за клопотанням позивача щодо надання можливості ознайомитись з матеріалами, на підставі яких прийнято оскаржувану постанову відповідача.
20.03.2020 року представником другого відповідача Управління патрульної поліції в Вінницькій області Липовською Н.Ю. до суду було подано відзив на позовну заяву, за змістом якого вказано про невизнання заявлених позовних вимог. Зазначила, що під час патрулювання 13.01.2020 року інспектором роти №3 БУПП у Вінницькій області Дзядом О.О. по вул. Хмельницьке шосе, 98, у м. Вінниці було помічено водія автомобіля "Renault Trafic", державний номерний знак НОМЕР_1 , в зоні дії дорожнього знаку "Зупинку заборонено" з порушенням п.8.4 Правил дорожнього руху. Встановивши факт адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, відповідачем ОСОБА_2 було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 №779222 від 13.01.2020 року на місці його вчинення, при цьому розглянуто адміністративну справу згідно чинного законодавства. За результатами розгляду справи накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. Вказала, що главою 19 КУпАП передбачено, що у разі виявлення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, посадова особа органів внутрішніх справ має право розглянути справу про адміністративне правопорушення за місцем його вчинення та зарезультатами такого розгляду винести постанову у справі про адміністративне правопорушення. Відповідач ОСОБА_2 , який є працівником Управління патрульної поліції у Вінницькій області, тобто посадовою особою органу внутрішніх справ, мав усі законні права розглянути справу про адміністративне правопорушення на місці його вчинення. Вважає, що оскільки у визначених законом випадках допускається скорочене провадження у справах про адміністративне правопорушення, яке передбачає, зокрема фіксацію адмінісративного правопорушення і накладення адміністративного стягнення на правопорушника безпесередньо на місці його вчинення, застосування процедури вказаної процедури скороченого провадження не порушує процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Зауважила, що за змістом п.1,2 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 року №1395, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення. Вважає, підстави для задоволення адміністративного позову відсутні, оскаржувана постанова є правомірною та винесена у повній відповідності нормам чинного законодаства в межах компетенції поліцейського Дзяда О.О. Просила суд відмовити у задоволенні адміністративного позову. До відзиву надано DVD-R диск з відеозаписом подій (а.с.30-37).
Сторони за їх належним викликом в судове засідання наразі не з`явилися.
Позивач попередньо подав заяву щодо розгляду справи у його відсутність, підтримав позовні вимоги у повному обсязі, які просив задоволити. Пояснень на відзив не представив.
З урахуванням викладеного суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.
Відповідно положень ч.1 ст.286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами.
Згідно вимог ст.289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили.
Судом встановлено, що 13.01.2020 року поліцейським взводу №1 роти №3 батальйону патрульної поліції в м.Вінниці Управління патрульної поліції у Вінницькій області Дзядом О.О. (прізвище якого позивачем помилково вказано, як Дзоз, що заздалегідь не виключалось з рукописного його викладення на бланку оскаржуваної постанови) складено постанову про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №779222 від 13.01.2020 року, у якій зазначено, що ОСОБА_1 о 12 годині 00 хвилин 13.01.2020 року, керуючи транспортним засобом "Renault Trafic", державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Хмельницьке шосе в м.Вінниця, здійснив стоянку в зоні дії дорожнього знаку "Зупинку заборонено", чим порушив п.8.4 "в" ПДР України. Вказаною постановою на позивача ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП (а.с.7).
Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Згідно з ч.1 ст.246 КУпАП порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.
Відповідно до ст.278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання:
1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи;
2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення;
3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду;
4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали;
5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.
Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
У відповідності до ч.1,2,3 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи.
Згідно ч.5 ст.77 КАС України, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.
Постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності складена інспектором роти №3 БУПП у Вінницькій області Дзядом О.О., який відповідно до вимог ст.222 КУпАП має право розглядати справи про адміністративні правопорушення та накладати адміністративні стягнення безпосередньо за ч.1-3,5 ст.122 КУпАП.
При цьому суд визнає неаргументованими твердження позивача ОСОБА_1 стосовно виключних повноважень суду стосовно винесення рішення з питання наявності або відсутності складу правопорушення, вини конкретної особи тощо, оскільки згадувані ним повноваження суду не обмежують діяльності Національної поліції в складі центрального органу виконавчої влади, серед інших організація, повноваження та порядок якої згідно вимог ч.2 ст.120 Конституції України визначається Конституцією і законами України. До останіх у тому числі належать КпАП України та Закон України "Про національну поліцію".
Згідно ч.2,3 ст.283 КУпАП постанова про адміністративне правопорушення повинна містити низку загальних відомостей і реквізитів, а саме:
найменування органу (посадової особи), який виніс постанову;
дату розгляду справи;
відомості про особу, щодо якої розглядається справа;
опис обставин, установлених під час розгляду справи;
зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення;
прийняте в справі рішення.
Постанова в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, окрім даних, передбачених ч.2 ст.283 КУпАП, повинна містити відомості про:
дату, час і місце вчинення адміністративною правопорушення;
транспортний засіб, який зафіксовано в момент учинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);
технічний засіб, яким здійснено фото- або відеозапис;
розмір штрафу та порядок його сплати;
правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження;
відривну квитанцію із зазначенням реквізитів і можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Відповідно до вимог п.3,4,9 розділу IV Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 року №1376, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення або місцем проживання правопорушника відповідно до статті 276 КУпАП у строки, визначені статтею 277 КУпАП.
Згідно ч.2 ст.258 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
Відповідно до ч.4 ст.258 КУпАП у випадках, передбачених ч.1,2 цієї статті уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова по справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 КУпАП.
Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права, передбачені ч.1 ст.268 КУпАП та ст.55, 56, 59, 63 Конституції України.
Судом визнаються безпідставними доводи позивача стосовно нескладення інспектором ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення, за яким його притягнуто до адміністративної відповідальності, оскільки у відповідності до наведених вище вимог ч.2 ст.258 КУпАП передбачено, що у разі вчинення усіх адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, включаючи адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення не складається. Також положення ч.3 ст.258 КУпАП стосовно того, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення й адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, містять виокремлення такого обов`язку у випадках притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, зокрема у сфері забезпечення дорожнього руху, до яких належить правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.
Суд визнає недоведеним відповідачем ОСОБА_2 правомірності свого рішення, яке є предметом оскарження у даній адміністративній справі, оскільки безпосередньо цим відповідачем не представлено суду відзиву на позов.
Суд визнає неаргументованими заперечення за змістом відзиву на позов представника другого відповідача Управління патрульної поліції в Вінницькій області Липовської Н.Ю., залученого до участі в справі за власними наполяганнями представника саме даного підрозділу.
Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
За п.1.3. Правил дорожнього руху України затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - ПДР України), учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п.1.9).
Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ч.1 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, які полягають, зокрема, у порушенні правил дорожнього руху, відповідальність за які передбачена відповідними частинами ст. 122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання відповідно до покладених на них повноважень.
Відповідно до п.4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України №1395 від 07 листопада 2015 року, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Предметом судового дослідження у спірних правовідносинах є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.
У відповідності до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.
Разом з тим, п.1 ст.247 КУпАП вказує на те, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Так, згідно з пунктом 8.2-1. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту.
Дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому дорожні знаки не повинні бути закриті повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами.
Дорожні знаки повинні бути видимими на відстані не менш як 100 м за напрямком руху та розміщеними не вище 6 м над рівнем проїзної частини.
Дорожні знаки встановлюються обабіч дороги на тому її боці, що відповідає напрямку руху. Для поліпшення сприйняття дорожніх знаків вони можуть бути розміщені над проїзною частиною. Якщо дорога має більше ніж одну смугу для руху в одному напрямку, установлений обабіч дороги відповідного напрямку дорожній знак дублюється на розділювальній смузі, над проїзною частиною або на протилежному боці дороги (у разі, коли для руху в зустрічному напрямку є не більше ніж дві смуги).
Дорожні знаки розміщуються таким чином, щоб інформацію, яку вони передають, могли сприймати саме ті учасники руху, для яких вона призначена.
Знак 3.34 ПДР України "Зупинку заборонено" забороняє зупинку і стоянку транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу). Зона дії знака - від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, - до кінця населеного пункту. дія знака поширюється лише на той бік дороги, на якому він встановлений.
Згідно ч.1 ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами
У відповідності до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно положень ч.2 ст.222 КУпАП від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Відповідно до вимог ч.1 ст.40 Закону України "Про Національну поліцію" з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб, а також забезпечення дотримання правил дорожнього руху передбачено можливість працівників поліції закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні.
З представленого суду стороною відповідача відеозапису з нагрудної камери працівника поліції від 13.01.2020 року хоча й вбачається нерухоме розташування автомобіля "Renault Trafic" під керуванням водія ОСОБА_1 в зоні дії дорожнього знаку "Зупинку заборонено" із табличкою до нього щодо відповідного уточнення зони дії даного дорожнього знаку, належне розміщення яких забезпечувало достатнє сприйняття їх інформації щонайменш у правому боковому дзеркалі заднього виду автомобіля, однак, не вбачається безпосередньої демонстрації працівниками поліції водієві певного дорожнього знаку, зону дію саме якого вони вважають порушену ним.
Натомість з відеозапису судом встановлено, що до початку розгляду адміністративної справи інспектором Дзядом О.О. безпідставно не було роз`яснено позивачу ОСОБА_1 права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Більш того, всупереч заперечень водія ОСОБА_1 та неодноразово висловленого ним, негайно після наданого йому повідомлення про розгляд справи на місці вчинення адміністративного правопорушення, клопотання про потребу отримання ним правової допомоги адвоката саме у розгляді даної справи, відповідачем ОСОБА_2 як суб`єктом владних повноважень таке клопотання позивача неправомірно було залишено без задоволення та безпідставно позбавлено позивача на реалізацію гарантованого законом його права на отримання правової допомоги адвоката в розгляді справи про адміністратвне правопорушення. Позивачем у адміністративному позові наголошено про це, проте обставини належного виконання даних власних обов`язків доведення правомірності власного рішення стороною відповідача не доведено жодними належними та допустимими доказами, надто з огляду на те, що жодних відомостей про технічний запис, яким зроблено дані відеозаписи, оскаржувана постанова в порушення відповідних вимог ч.3 ст.283 КУпАП не містить.
З урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що постанова інспектора Дзяда О.О. серії ДП18 №779222 від 13.01.2020 року стосовно ОСОБА_1 підлягає визнанню незаконною та скасуванню судом у зв`язку з нероз`ясненням відповідачем до її винесення позивачеві ОСОБА_1 прав особи, яка притягуєься до адміністративної відповідальності, а також ненадання можливості реалізувати клопотання особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про надання правової допомоги під час розгляду справи про адміністративне правопорушення на місці зупинки транспортного засобу.
Відповідний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 18.02.2020 року в справі № 524/9827/16-а.
За викладених вище обставин адміністративний позов ОСОБА_1 в частині оскарження постанови поліцейського взводу №1 роти №3 батальйону патрульної поліції в м.Вінниці Управління патрульної поліції у Вінницькій області Дзяда О.О. серії ДП18 №779222 від 13.01.2020 року є обґрунтованими та доведеним позивачем, стороною відповідача належних та допустимих доказів на спростування врахованих судом доводів позивача не представлено, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача у вказаній частині вимог підлягають задоволенню судом.
Разом з тим, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог до другого відповідача Управління патрульної поліції в Вінницькій області слід відмовити з огляду на таке.
Згідно вимог ч.3 ст.46 КАС України відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Відповідно до змісту п7 ч.1 ст.4 КАС України суб`єкт владних повноважень орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-власних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Згідно ч.2 ст.222 КУпАП від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Відповідно до положень ст.13 Закону України "Про Національну поліцію" систему поліції складають:
1) центральний орган управління поліцією;
2) територіальні органи поліції.
У відповідності до ч.1 ст.15 Закону України "Про Національну поліцію" територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання.
Управління патрульної поліції в Вінницькій області вочевидь не є центральним органом управління поліцією. Втім відсутність відомостей про реєстрацію Управління патрульної поліції в Вінницькій області у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що є у вільному доступі на електронному сайті Міністерства юстиції України, не становить ознак наявності його статусу юридичної особи, надто за умови визначених положеннями ч.1 ст.4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" загальних засад державної реєстрації, що базуються серед іншого на обов`язковості державної реєстрації у вказаному Реєстрі, а відтак належність його до територіального органу Національної поліції в межах виключного переліку таких суб`єктів згідно відповідної ознаки, передбаченої законом, власне від імені якого уповноважені працівники мають право розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення, також не є очевидною.
З урахуванням цього судом не вбачається достатніх підстав визначення другого відповідача Управління патрульної поліції в Вінницькій області саме тим органом Національної поліції, безпосередньо від імені якого згідно визначених положень закону винесена оскаржувана постанова поліцейського взводу №1 роти №3 батальйону патрульної поліції в м.Вінниці Управління патрульної поліції у Вінницькій області Дзяда О.О. серії ДП18 №779222 від 13.01.2020 року, а тому вказаний другий відповідач з наведених обставин не може вважатись повноважним суб`єктом владних повноважень в даному адміністративному спорі, у задоволенні вимог якого щодо нього належить відмовити.
Судові витрати із сплати судового збору, від сплати якого законом звільнено позивача з даним предметом позову, слід віднести на рахунок держави.
Керуючись ст.19, 62 Конституції України, ст.7, 122, 222, 247, 251, 258, 268, 276, 278, 280, 283, 288 КУпАП, ст.13,15, 40 Закону України "Про Національну поліцію", ст.1, 2, 8-10, 77, 241-246, 250, 268, 269, 271, 286 КАС України суд
УХВАЛИВ :
Адміністративний позов задоволити частково.
Визнати неправомірною та скасувати постанову поліцейського взводу №1 роти №3 батальйону патрульної поліції в м.Вінниці Управління патрульної поліції у Вінницькій області Дзяда Олександра Олесандровича серії ДП18 №77922 від 13.01.2020 року про накладення за ч.1 ст.122 КУпАП адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу в розмірі 255 гривень, провадження в адміністративній справі щодо останнього закрити.
У задоволенні позовних вимог адміністративного позову до другого відповідача Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції відмовити.
Судовий збір віднести на рахунок держави.
Рішення набуває законної сили, якщо протягом строків, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України, не подано апеляційну скаргу.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Жмеринський міськрайонний суд.
Повний текст судового рішення складено 24.04.2020 року.

Суддя Вернік В.М.