Справа № 320/5230/19
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2020-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2020 року справа № 320/5230/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Тетіївського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування постанови,

Суть спору: ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Тетіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, в якому позивач з урахуванням уточненої позовної заяви від 11.10.2019 (а.с.73-77) просить суд:

- визнати протиправними дії Тетіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору ВП №55411873 від 05.09.2019 у розмірі 222241,63 грн.;

- визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника відділу Тетіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Сющук А.В. про стягнення виконавчого збору ВП №55411873 від 05.09.2019.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила про те, що на примусовому виконанні у Тетіївському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області перебувало виконавче провадження №55411873 з примусового виконання виконавчого листа №2-176/09, виданого Тетіївським районним судом Київської області 07.08.2014, про стягнення солідарно боргу з ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в сумі 2222416,31 грн., та після повернення виконавчого листа стягувачу постановою від 05.09.2019 у ВП №55411873, державним виконавцем ОСОБА_3 винесено постанову від 05.09.2019 про стягнення з позивача на користь Тетіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області виконавчого збору в розмірі 222241,64 грн.

Позивач не погоджується з правомірністю дій Тетіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору у ВП №55411873 від 05.09.2019 у розмірі 222241,63 грн. з огляду на те, що у виконавчому провадженні №55411873 не відбулось фактичне стягнення за виконавчим документом на користь боржника ні в повному обсязі, ні в частині. Отже позивач звернув увагу на те, що у даному випадку фактичне виконання судового рішення відсутнє, заходи примусового виконання рішення суду державним виконавцем не вживались.

Відтак, на думку позивача, винесена відповідачем в рамках виконавчого провадження №55411873 оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Також позивачка зазначила, що відповідач при винесенні спірної постанови про стягнення виконавчого збору, розрахованого від повної суми боргу за виконавчим документом, не звернув увагу на те, що за результатами аукціону майно боржника ФОП ОСОБА_2 , яке виступало предметом забезпечення вимог ПАТ «Марфін Банк», було реалізоване на суму 66079,20 грн., а кошти направлені на задоволення вимог банку. Відтак, відповідачем не враховано, що сума кредиторських вимог банку зменшилась і складає 2156337,11 грн., а не 2222416,31 грн.

Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву у строк, встановлений судом не скористався, проте 17.01.2020 на виконання ухвали суду про відкриття провадження в адміністративній справі № 320/5230/19 від 20.12.2019 надав суду копії матеріалів виконавчого провадження № 55411873 та письмове пояснення від 09.01.2020 №307 про здійснені державним виконавцем дії по даному виконавчому провадженню.

Так, у письмовому поясненні відповідач зазначив, що на примусовому виконанні в Тетіївському районному відділі державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області перебувало виконавче провадження № 55411873 з примусового виконання виконавчого листа № 2-176/09 від 07.08.2014, виданого Тетіївським районним судом Київської області про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 боргу в сумі 2222416,31 грн. на користь ПАТ «МТБ БАНК».

20.12.2017 винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, в п. 3 даної постанови вказано про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 222241,63 грн. на користь держави (ст. ст. 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження»).

В ході примусового виконання рішення суду державним виконавцем 19.02.2018 було описано майно ОСОБА_1 , а саме: домоволодіння загальною площею 122,8 кв.м. та земельну ділянку 0,1160 га (в складі якої 0,0820 га під будівництво та обслуговування житлових будівель та господарських споруд та 0,0340 га під ведення особистого селянського господарства).

25.01.2019 за вх. № 621 до Тетіївського районного відділу ДВС надійшов звіт про оцінку описаного майна боржника ОСОБА_1 , а саме: домоволодіння загальною площею 122,8 кв.м. та земельної ділянки 0,1160 га (в складі якої 0,0820 га під будівництво та обслуговування житлових будівель та господарських споруд та 0,0340 га під ведення особистого селянського господарства), що належить ОСОБА_1 . Загальна ринкова вартість вищевказаного майна відповідно до проведеної оцінки складає 706900,00 грн. згідно висновку ТОВ «СВРОЕКСПЕРТ ГРУП» від 10.01.2019 р.

19.02.2019 за вих. № 1570 до ДП «СЕТАМ» направлений пакет документів для реалізації описаного майна боржника.

12.03.2019 державним виконавцем винесено постанову про зупинення виконавчого провадження № 55411873 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 34, ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження» до розгляду заяви про виділення частки банкрута ФОП ОСОБА_2 у спільному майні з ОСОБА_1 у суді.

02.09.2019 надійшла заява від ПАТ «МТБ БАНК», в якій стягувач просить повернути виконавчий документ в порядку п.1 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Оскільки заборгованість боржником не сплачена, виконавчий збір на користь держави не сплачений в повній мірі та його залишок складає 220133,09 грн., то 05.09.2019 року з метою виділення постанови про стягнення виконавчого збору в окреме виконавче провадження в порядку ст. ст. 27, 37, 40 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесена постанова про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 222241,63 грн.

05.09.2019 винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу у ВП № 55411873 на підставі п. 1 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Оскільки залишок виконавчого збору в розмірі 220133,09 грн. на момент завершення виконавчого провадження № 55411873 боржником не сплачений, то відповідно до вимог чинного законодавства постанова про стягнення виконавчого збору № 55411873 від 05.09.2019 була виділена в окреме виконавче провадження № 59995653, яке відкрито 06.09.2019 згідно постанови про відкриття виконавчого провадження №59995653 від 06.09.2019. Сума, яка підлягає стягненню - це залишок виконавчого збору в розмірі 220133,09 грн. Виконавче провадження № 59995653 станом на 09.01.2020 перебуває на примусовому виконанні у Тетіївському районному відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та виконується в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.12.2019 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та в порядку, визначеному положеннями ст. 287 КАС України.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28.04.2020 здійснено заміну відповідача Тетіївський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області на його правонаступника - Тетіївський районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Тетіївським РВ ГУ МВС України в Київській області 17.05.1997 (а.с.8).

31.07.2008 між Відкритим акціонерним товариством Морський транспортний банк (Банк) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (Позичальник) укладено кредитний договір №310/К на придбання земельної ділянки в сумі 280000,00 дол.США і на оплату страхових платежів у сумі 40000,00 дол.США зі сплатою у валюті кредиту 12,9% річних за фактичний період користування кредитом від фактичної суми заборгованості за кредитом з кінцевим строком повернення 30.07.2018, а також укладено договір поруки №855-СК від 31.07.2008 для забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором №310/К із ОСОБА_1 (а.с.81-86).

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 08.09.2009 кредитний договір №310/К від 31.07.2008, укладений між ВАТ Морський транспортний банк та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , розірвано. ОСОБА_4 з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ВАТ Морський транспортний банк заборгованість у сумі 2221551,31 грн.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 20.05.2013 рішення Тетіївського районного суду Київської області від 08.09.2009 скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ВАТ Морський транспортний банк до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості задоволено. Розірвано кредитний договір №310/К від 31.07.2008, укладений між ВАТ Морський транспортний банк та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ВАТ Морський транспортний банк заборгованість у сумі 2221551,31 грн., а також понесені судові витрати у розмірі 865,00 грн. з кожного (а.с.87-88).

На виконання рішення Апеляційного суду Київської області від 20.05.2013 Тетіївським районним судом Київської області виданий 07.08.2014 виконавчий лист №2-176/09 про стягнення солідарно з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ Морський транспортний банк заборгованості у сумі 2221551,31 грн. та судових витрат у рівних частках у розмірі 865,00 грн. з кожного (а.с.119).

Матеріали справи свідчать, що постановою головного державного виконавця Тетіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Рябоконем М.В. від 20.12.2017 відкрито виконавче провадження №55411873 з примусового виконання виконавчого листа №2-176/09, виданого Тетіївським районним судом Київської області 07.08.2014, зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно та попередити боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 222241,63 грн. (а.с.190).

Стягувачем у даному виконавчому провадженні є ПАТ Марфін Банк, боржником ОСОБА_1 .

З матеріалів виконавчого провадження, наданих відповідачем на виконання вимог ухвали суду від 20.12.2019, вбачається, що з метою виявлення рухомого та нерухомого майна боржника ОСОБА_1 , на яке можливо звернути стягнення, виконавець направив до відповідних установ запити (а.с.183-188).

19.02.2018 в межах виконавчого провадження №55411873 з примусового виконання виконавчого листа №2-176/09, виданого Тетіївським районним судом Київської області 07.08.2014, винесено постанову про опис та арешт майна боржника, подано заявку на реалізацію арештованого майна (а.с.142, 165-166).

23.10.2018 в межах виконавчого провадження №55411873 з примусового виконання виконавчого листа №2-176/09, виданого Тетіївським районним судом Київської області 07.08.2014, виконавцем накладено арешт на грошові кошти боржника (а.с.180).

Листом від 05.11.2018 №81-15-8/86324-БТ АТ Райффайзен Банк Аваль» повідомило Тетіївський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області на виконання постанови від 23.10.2018 про те, що дану постанову прийнято до виконання та накладено арешт на кошти ОСОБА_1 в межах суми 2444654,94, однак залишок коштів на рахунку боржника недостатній для виконання даної постанови (а.с.176).

09.11.2018 в межах виконавчого провадження №55411873 з примусового виконання виконавчого листа №2-176/09, виданого Тетіївським районним судом Київської області 07.08.2014, виконавцем накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 , у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору 2444657,94 грн. (а.с.178).

27.11.2018 головним державним виконавцем Тетіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Рябоконем М.В. у виконавчому провадженні №55411873 винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні ТОВ «Євроексперт груп».

У той же день, 27.11.2018 виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні №55411873 у сумі 551,00 (а.с.175).

25.01.2019 до Тетіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області надійшов звіт про оцінку описаного майна боржника Ситнюк О.М. (а.с.164).

У подальшому, ОСОБА_1 оскаржено дії головного державного виконавця Тетіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Рябоконя М.В. з визначення вартості описаного та арештованого майна у судовому порядку.

28.01.2019 виконавцем прийнято постанову про зміну назви сторони виконавчого провадження №55411873, а саме стягувача: Публічне акціонерне товариство «Марфін Банк» змінено на Публічне акціонерне товариство «МТБ Банк» (а.с.148).

Постановою заступника начальника відділу Тетіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Сющук А.В. від 12.03.2019 зупинено вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №55411873 до вирішення питання про виділення частки банкрута ФОП ОСОБА_2 в спільному майні з ОСОБА_1 (а.с.133).

02.09.2019 на адресу Тетіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області надійшла заява стягувача ПАТ «МТБ Банк» від 19.08.2019 №455/04 про повернення виконавчого документа стягувачеві в порядку пункту 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.121).

Постановою заступника начальника відділу Тетіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Сющук А.В. від 05.09.2019 виконавчому провадженні №55411873 поновлено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-176/09, виданого Тетіївським районним судом Київської області 07.08.2014 (а.с.118).

Постановою заступника начальника відділу Тетіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Сющук А.В. від 05.09.2019 у виконавчому провадженні №55411873 повернуто виконавчий документ: виконавчий лист №2-176/09, виданий Тетіївським районним судом Київської області 07.08.2014, стягувачу на підставі пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 116).

Постановою заступника начальника відділу Тетіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Сющук А.В. від 05.09.2019 у виконавчому провадженні №55411873 стягнуто з боржника - ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 222241,63 грн. на підставі ст.ст. 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 112).

Стягувачем у постанові заступника начальника відділу Тетіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Сющук А.В. від 05.09.2019 у виконавчому провадженні №55411873 про стягнення виконавчого збору, яка є виконавчим документом, є Тетіївський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, боржником ОСОБА_1 .

У постанові від 05.09.2019 у виконавчому провадженні №55411873 про стягнення виконавчого збору зазначено, що постанова про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом та набирає чинності з моменту її винесення зі строком пред`явлення до виконання три місяці. Постанова може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені Законом України Про виконавче провадження.

Крім того, постановою заступника начальника відділу Тетіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Сющук А.В. від 05.09.2019 постанову №55411873 від 05.09.2019 про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 у розмірі 220133,09 грн. виділено в окреме виконавче провадження у зв`язку з тим, що виконавчий збір станом на 06.09.2019 боржником не сплачений (а.с.111).

При цьому, у постанові від 05.09.2019 про виділення виконавчого збору в окреме провадження зазначено, що виконавчий збір станом на 06.09.2019 боржником не сплачений, залишок становить 220133,09 грн.

06.09.2019 заступником начальника відділу Тетіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Сющук А.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №59995653 з виконання постанови, виданої Тетіївським районним відділом ДВС 05.09.2019, про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 в сумі 222241,63 грн. на користь держави (а.с.114).

Пунктом 2 постанови про відкриття виконавчого провадження від 06.09.2019 у виконавчому провадженні №59995653 зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Вважаючи, що відповідачем при винесенні постанови заступника начальника відділу Тетіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Сющук А.В. від 05.09.2019 у виконавчому провадженні №55411873 про стягнення з боржника - ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 222241,63 грн. порушено частини 1, 2 та 6 статті 27 Закону України Про виконавче провадження, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі їх невиконання у добровільному порядку визначені Законом України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон №1404-VIII, у редакції на момент виникнення спірних відносин, а саме на час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № 55411873 від 20.12.2017).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно о цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 3 Закону №1404-VIII встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону №1404-VIII у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

Приписами частини 1 статті 5 Закону № 1404-VІІІ визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Частиною 1 статті 13 Закону №1404-VIII встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною 1 статті 18 Закону № 1404-VІІІ визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною 2 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до абзацу 1 частини 5 статті 26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Згідно з до абзацом 2 частини 5 статті 26 Закону №1404-VIII (станом на час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження №55411873 від 20.12.2017) у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Частиною 1 статті 27 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Відповідно до частини 2 статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

За приписами пунктів 1-6 частини 5 статті 27 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини 9 статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Отже виконавчий збір стягується за примусове виконання рішення та за своєю природою є санкцією за невиконання рішення суду боржником.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що на момент відкриття виконавчого провадження №55411873 (20.12.2017) підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Частина 3 статті 40 Закону №1404-VIII, редакція якої не змінювалась з моменту відкриття виконавчого провадження і до моменту повернення виконавчого документу, передбачає, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Суд зазначає, що на виконання вказаних приписів Закону №1404-VIII постановою головного державного виконавця Тетіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Рябоконем М.В. від 20.12.2017 відкрито виконавче провадження №55411873 з примусового виконання виконавчого листа №2-176/09, виданого Тетіївським районним судом Київської області 07.08.2014, зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно та попередити боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 222241,63 грн. (а.с.190).

Судом встановлено, що на підставі вказаної постанови державним виконавцем у виконавчому провадженні №55411873 проводилися виконавчі дії в період з дня відкриття виконавчого провадження 20.12.2017 і до моменту винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу (05.09.2019), про які зазначено судом вище, за виключенням періоду, на який виконавче провадження було зупинено з 12.03.2019 до 05.09.2019.

Як встановлено судом вище, 02.09.2019 на адресу Тетіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області надійшла заява стягувача ПАТ «МТБ Банк» від 19.08.2019 №455/04 про повернення виконавчого документа стягувачеві в порядку пункту 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.121).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 37 Закону №1404-VIII (тут і далі у редакції станом на момент винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 05.09.2019) виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Відповідно до частини 3 статті 37 Закону №1404-VIII у разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску. На письмову вимогу стягувача виконавцем надається звіт про використання авансового внеску. У разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається.

Відповідно до частини 4 статті 37 Закону №1404-VIII про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску виконавець виносить постанову.

Спір у цій справі виник у зв`язку з різним тлумаченням правового режиму застосування частини другої статті 27 та частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII при винесенні державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону (стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 березня 2020 року у справі №2540/3203/18 вирішила виключну правову проблему у питанні застосування частини другої статті 27 та частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII у зв`язку з різним застосуванням й тлумаченням вказаних норм судами касаційної інстанції різної юрисдикції, зазначивши таке.

Закон № 1404-VIII є спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, натомість детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією, розробленою відповідно до законів № 1403-VIII і № 1404-VIII, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню.

Отже, положення цієї Інструкції слід розглядати як такі, що прийняті відповідно до вимог вказаних законів, та такі, що не можуть їм суперечити, у тому числі встановлювати нові вимоги, які прямо не передбачені законами, на виконання яких ця Інструкція затверджена.

Так, положення частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII зобов`язують державного виконавця у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої, зокрема, пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа винести постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в порядку, встановленому цим Законом.

Вказані положення частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII кореспондуються з нормою абзацу четвертого пункту 8 розділу III Інструкції.

Натомість частина друга статті 27 Закону № 1404-VIII передбачає, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

При цьому пункт 21 розділу ІІІ Інструкції встановлює, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону № 1404-VІІІ, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 вказаного Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Виходячи зі змісту наведеної вище норми Інструкції у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відповідну відмітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору. Відтак законодавець, передбачивши зазначені дії виконавця, встановив, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом.

Крім цього, пунктом 20 розділу ІІІ Інструкції визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 37 Закону № 1404-VIII. У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 березня 2020 року у справі №2540/3203/18 дотримується висновку про те, що при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 2540/3203/18 обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору вважає: 1) фактичне виконання виконавчого документа; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. За своїм змістом виконавчий збір є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи привели до виконання рішення.

Підсумовуючи, суд зазначає, що незважаючи на активні дії державного виконавця, які вживались ним під час примусового виконання виконавчого листа № 2-176/09, виданого Тетіївським районним судом Київської області 07.08.2014, у рамках виконавчого провадження № 55411873, заходи примусового виконання рішення в даному випадку не призвели до реального виконання виконавчого документа, а відтак фактичне виконання виконавчого документу не знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку із вжитими державним виконавцем заходами примусового виконання, а отже підстави для стягнення виконавчого збору в такому випадку не виникають.

Також судом встановлено, що в постанові про повернення виконавчого документу стягувачу від 05.09.2019 у ВП №55411873 у порушення вимог пункту 22 розділу ІІІ Інструкції 512/5 відсутні відомості про виконання (суму, яку фактично стягнуто з боржника). Дії, які вчинялись відповідачем у виконавчому провадженні (опис і арешт майна, і т.і.) по своїй суті не є підставою для стягнення виконавчого збору, оскільки такі дії не призвели до фактичного виконання рішення суду.

Аналогічна правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду від 19.06.2019 у справі №824/172/18-а.

Водночас, суд зазначає, що виконавчий збір не може бути стягнутий лише на підставі повернення виконавчого документа стягувачу за заявою останнього.

Відтак, у разі повернення виконавчого документа стягувачу та за відсутності факту стягнення боргу обов`язок щодо сплати виконавчого збору у боржника не виникає.

Отже для стягнення виконавчого збору з боржника державний виконавець повинен вчинити виконавчі дії, результатом яких є фактичне виконання виконавчого документу. Натомість дії державного виконавця у вигляді винесення відкриття постанови про відкриття виконавчого провадження, направлення запитів, винесення постанови про арешт майна боржника, проведення оцінки майна тощо не призвели до фактичного стягнення коштів за виконавчим документом.

Враховуючи, що дії державного виконавця не призвели до фактичного стягнення коштів за виконавчим документом, такі дії державного виконавця не є достатніми підставами для стягнення з позивача виконавчого збору у виконавчому провадженні №55411873.

Крім того, суд звертає увагу, що при винесенні спірної постанови від 05.09.2019 про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 222241,63 грн. у виконавчому провадженні №55411873 державний виконавець керувався нормами чинного Закону України Про виконавче провадження.

Так, частина 2 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII щодо стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом діяла лише до 28.08.2018.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" №2475-VIII від 03 липня 2018 року, який набрав чинності 28 серпня 2018 року, у частині 2 статті 27 Закону №1404-VIII слова "фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом" замінено словами "підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів".

Отже, редакція частини 2 статті 27 Закону №1404-VIII з дати набрання 28.08.2018 чинності Законом України №2475-VIII від 03 липня 2018 року передбачає, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Проте, зміни до частини 2 статті 27 Закону №1404-VIII не змінюють висновків суду про те, що обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є : 1) фактичне виконання виконавчого документа; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень.

А відтак, якщо заходи примусового виконання рішення не призвели до виконання рішення, підстав для стягнення виконавчого збору, який за своїм змістом є винагородою державного виконавця за вчинення заходів примусового виконання рішення, немає.

За таких обставин, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги в частині визнання протиправними дій Тетіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору ВП №55411873 від 05.09.2019 у розмірі 222241,63 грн., а також визнання протиправною та скасування постанови заступника начальника відділу Тетіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Сющук А.В. про стягнення виконавчого збору ВП №55411873 від 05.09.2019.

Крім того, судом встановлено, що при розрахунку суми виконавчого збору у розмірі 222241,63 грн. від повної суми боргу у розмірі 2222416,31 грн. за виконавчим листом №2-176/09, виданим Тетіївським районним судом Київської області 07.08.2014, державним виконавцем не враховано той факт, що грошові вимоги ПАТ «МТБ БАНК» до ФОП ОСОБА_2 на суму 66079,20 грн. припинено внаслідок реалізації предмета іпотеки у процедурі банкрутства ФОП ОСОБА_2 , а грошові вимоги за виконавчим документом зменшено на суму 66079,20 грн. та складають 2156337,11 грн.

Так, з матеріалів справи вбачається, що постановою Господарського суду Київської області від 14.08.2014 у справі №911/2430/14 фізичну особу підприємця ОСОБА_2 визнано банкрутом та відкрито його ліквідаційну процедуру.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 13.11.2014, з урахуванням виправлення на підставі ухвали Господарського суду Київської області від 12.03.2015, визнано грошові вимоги до банкрута ФОП ОСОБА_2 в сумі 4678416,31 грн. та затверджено реєстр вимог кредиторів ФОП ОСОБА_2 , у тому числі вимоги ПАТ „МАРФІН БАНК у розмірі 2223634,31 грн., з яких 2222416,31 грн. та 1218,00 грн. перша черга задоволення вимог кредиторів (а.с.37-48).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 13.08.2015 вирішено, крім іншого, надати згоду на продаж майна ФОП ОСОБА_2 , що є предметом забезпечення вимог кредитора ПАТ „Марфін Банк, а саме земельної ділянки загальної площею 2 га, кадастровий номер :05:004:0105, яка знаходиться за адресою Лишнянська сільська рада, Макарівський район, Київська обл., в порядку, передбаченому Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, тощо.

25.10.2016 відбувся другий повторний аукціон з продажу вказаної земельної ділянки, за результатами якого складено та підписано протокол № 1 від 25.10.2016 проведення другого повторного аукціону.

31.10.2016 за результатами повторного аукціону кредитору - ПАТ „Марфін Банк було перераховано грошові кошти у розмірі 67163,20 грн. від продажу заставного майна.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 13.03.2019 у справі №911/2430/14 зобов`язано ліквідатора боржника внести зміни до реєстру грошових вимог кредиторів боржника ФОП ОСОБА_2 в частині забезпечених вимог кредитора ПАТ Марфін Банк у розмірі 2222416,31 грн. шляхом їх зменшення на суму 66072,20 грн. до вимог у розмірі 2156337,11 грн. (як таких, що не забезпечені заявою майна боржника) та змінено черговість їх задоволення (погашення) з першої черги на третю чергу (а.с.51-54).

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.07.2019 ухвалу Господарського суду Київської області від 13.03.2019 у справі №911/2430/14 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 31.10.2019 постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.07.2019 частково скасовано, прийнято у скасованій частині нове рішення, яким припинено грошові вимоги ПАТ «МТБ БАНК» до ФОП ОСОБА_2 на суму 66079,20 грн. внаслідок реалізації предмета іпотеки у процедурі банкрутства. Визнано грошові вимоги ПАТ «МТБ БАНК» та включено їх до реєстру вимог боржника у розмірі 2157555,11 грн., з яких суму у розмірі 2156337,11 грн. включено до третьої черги.

Вказані обставини, які свідчать про фактичне погашення боргу у сумі 66072,20 грн. за рахунок часткової реалізації заставного майна боржника ФОП ОСОБА_2 на час винесення відповідачем спірної постанови про стягнення виконавчого збору від 05.09.2019 у ВП №55411873 відповідачем не було враховано, що також свідчить про її винесення за відсутності передбачених законодавством підстав, тобто, необґрунтовано, що є підставою для визнання даної постанови протиправною та її скасування.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішення має бути прийняте з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У Рішенні від 10 лютого 2010 року у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини 2 зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зазначена стаття визначає, як розподіляються обов`язки щодо доказування і подання доказів між особами, які беруть участь у справі, та передбачає активну роль суду у процесі доказування та спрямована на забезпечення повного з`ясування обставин у справі на основі поєднання принципів змагальності та офіційності.

Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Такий обов`язок відсутній, якщо відповідач визнає позов.

Презумпція винуватості суб`єкта владних повноважень - відповідача означає припущення, що повідомлені позивачем обставини у справі про рішення, дії, бездіяльність відповідача і про порушення права, свободи чи інтересу відповідають дійсності, доки відповідач їх не спростує на основі доказів.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, належних і достатніх доказів, які б спростовували доводи позивача не надав та не довів відсутності підстав для скасування спірної постанови.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як встановлено судом, позивачем за подання даного позову сплачено судовий збір у розмірі 1536,80 грн., що підтверджується квитанціями від 20.09.2019 №1390488 на суму 768,40 грн. та від 20.09.2019 №1390486 на суму 768,40 грн., оригінали яких наявні в матеріалах справи (а.с.3).

Приймаючи до уваги повне задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд дійшов висновку про необхідність стягнення на користь позивача 1536,80 грн. сплаченого судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача по справі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, -

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Тетіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору ВП №55411873 від 05.09.2019 у розмірі 222241,63 грн.

3. Визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника відділу Тетіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Сющук Анни Володимирівни від 05.09.2019 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 222241,63 грн., винесену у виконавчому провадженні №55411873.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Тетіївського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (ідентифікаційний код: 34790409, місцезнаходження: 09800, Київська область, м. Тетіїв, вулиця Цвіткова, 9б) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 1536,80 грн. (одна тисяча п`ятсот тридцять шість грн. 80 коп.).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи у порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Згідно з пунктом 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України процесуальні строки, визначені цим рішенням, продовжуються на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Дата складення повного тексту рішення 28.04.2020.

Суддя Кушнова А.О.