Справа № 200/1974/20-а
Суддя: Арестова Л.В.
Дата ухвалення: 2020-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2020 р. Справа№200/1974/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Арестової Л.В., за участю секретаря судового засідання Лисинської А.О.,

представника відповідача Ярової С.Е.

розглянувши за правилами загального позовного провадження в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АТІК АГРО» (місце знаходження: вул. Свободи, б. 85, смт. Нікольське, Донецька область; ) до Головного управління ДПС у Донецькій області (місце знаходження: вул. Італійська, буд. 59, м. Маріуполь, Донецька область; ) про визнання протиправним та скасування наказу про проведення перевірки,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АТІК АГРО» (далі - ТОВ «АТІК АГРО») звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування Наказу № 267 від 05 лютого 2020 року виконуючого обов`язки начальника Головного управління ДПС у Донецькій області Долозіної І.Л. про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «АТІК АГРО» з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку з доходів фізичних осіб, дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період діяльності ТОВ «АТІК АГРО» з 01.01.2018 по 30.09.2019.

В обґрунтування позову зазначено, що 07.02.2020 ТОВ «АТІК АГРО» отримало від Головного управління ДПС у Донецькій області ДПС України засвідчену копію наказу № 267 від 05.02.2020 «Про проведення документальної позачергової виїзної перевірки ТОВ «АТІК АГРО»». У зазначеному наказі, на думку позивача, відсутні підстави для перевірки, що визначені Податковим кодексом України, а є лише посилання на відповідну статтю та пункт Податкового кодексу України, у той час, як безпосередньо підстава проведення перевірки має бути чітко зазначена. Зазначає, що спірний Наказ № 267 видано відповідно до ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 31.10.2019, згідно якої, слідчим суддею надано дозвіл на проведення позапланової документальної перевірки дотримання ТОВ «АТІК АГРО» вимог законодавства України з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку з доходів фізичних осіб, дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, в період з 01.01.2018 по 30.09.2019, у той час як Податковим кодексом України підставою для прийняття наказу про проведення документальної позапланової перевірки передбачено п. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, а саме, виключно отримання податковим органом рішення слідчого судді про призначення перевірки, а не про надання дозволу на проведення перевірки. Таким чином, на думку позивача, спірний Наказ № 267 є протиправним, та таким, що не відповідає чинному законодавству та грубо порушує права позивача.

Представником відповідача надано до суду відзив на адміністративний позов, згідно якого, відповідач заперечує проти позовних вимог, вважає їх безпідставними та необґрунтованими. Так, у своєму відзиві відповідачем зазначено, що оскаржуваній Наказ є правомірним, прийнятий у межах повноважень відповідача, на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 31.10.2019, якою слідчим суддею наданий дозвіл у рамках кримінального провадження № 0000866 від 29.03.2016 на проведення позапланової документальної перевірки дотримання ТОВ «АТІК АГРО» вимог законодавства України з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку з доходів фізичних осіб, дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, в період з 01.01.2018 по 30.09.2019, проведення якої доручено структурним підрозділам ДПС України.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 21.02.2019 року відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження та призначене підготовче засідання у справі на 19.03.2019 року.

Ухвалою суду від 21.02.2020 у задоволенні заяви про забезпечення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «АТІК АГРО» відмовлено.

17 березня 2020 року відкладено підготовче засідання з 19 березня 2020 року на 07 квітня 2020 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 07 квітня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 28 квітня 2020 року.

Представник позивача 06 квітня 2020 року надала суду пояснення, та просила суд розглянути справу без її участі у письмовому провадженні.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала та просила відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, що зазначені у відзиві.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, встановив наступне.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 31.10.2019 по справі № 755/9598/19 (провадження № 1-кс/755/8238/19) клопотання прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення департаменту нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби Генеральної прокуратури України про призначення позапланової документальної перевірки задоволено. Надано дозвіл, у рамках кримінального провадження № 0000866 від 29.03.2016, на проведення позапланової документальної перевірки дотримання ТОВ «АТІК АГРО» вимог законодавства України з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку з доходів фізичних осіб, дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, в період з 01.01.2018 по 30.09.2019. Проведення перевірки доручено структурним підрозділам ДПС України.

05.02.2020 Головним управлінням ДПС у Донецькій області видано оскаржуваний Наказ № 267 на підставі п.п. 20.1.4 п.20.1 ст. 20, п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.11 п.78.1 ст. 78, ст.81, п.82.2 ст. 82 Податкового кодексу України про проведення документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «АТІК АГРО», код за , податкова адреса: 87000, Донецька область, Нікольський район, смт Нікольське, вул. Свободи, б. 85, з 11.02.2020 тривалістю 10 робочих днів. Перевірку наказно провести за період діяльності з 01.01.2018 по 30.09.2019 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку з доходів фізичних осіб, дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства.

07.02.2020 ТОВ «АТІК АГРО» звернулось з листом до слідчого управління розслідування кримінальних проваджень Головного слідчого управління фінансових розслідувань ДФС України про надання інформації про кримінальне провадження № 0000866 від 29.03.2016.

10.02.2020 на адресу ТОВ «АТІК АГРО» надійшла відповідь на лист від 07.02.2020, відповідно до якої, Головне слідче управління фінансових розслідувань ДФС України повідомило, що кримінальне провадження № 0000866 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 205 та ч.3 ст. 209 КК України закрито на підставі п.2, п.4 ч.1 ст. 284 КПУ України.

Листом від 10.02.2020 ТОВ «АТІК АГРО» звернулось до Головного управління ДПС у Донецькій області, у якому просило скасувати спірний Наказ № 267 від 05.02.2020 з підстав закриття кримінального провадження № 0000866.

Крім того, 10.02.2020 ТОВ «АТІК АГРО» звернулось до Головного управління ДПС у Донецькій області з листом, яким повідомило, що в результаті прориву системи опалення, що сталася 08.02.2020 в будівлі, що розташована за адресою: Донецька обл., м. Маріуполь, пр. Будівельників, б. 86А були пошкоджені первинні документи ТОВ «АТІК АГРО», а саме: регістри бухгалтерського обліку за 2017-2019; договори поставки за 2017-2019; товаро-транспортні накладні за 2017-2019; видаткові накладні за 2017-2019.

11.02.2020 Головним управлінням ДПС у Донецькій області складено Акт про неможливість подальшого проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «АТІК АГРО» з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку з доходів фізичних осіб, дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2018 по 30.09.2019. В Акті зазначено, що перевірка буде проведена після відновлення та надання документів до перевірки в межах 90-дневного терміну.

Позивач вважає спірний Наказ № 267 від 05.02.2020 протиправним, у зв`язку з чим звернувся до суду з позовом.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку та розмірах, встановлених законом.

Як слідує з положень п.1.1 ст.1 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI, з 01.01.2011р. він регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до приписів п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України, органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім НБУ) в порядку, встановленому цим Кодексом.

Положеннями ж п.75.1 ст.75 ПК України, в свою чергу, передбачено, що органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Як вбачається з абз.3 пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України, документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Підстави та порядок проведення документальних позапланових перевірок безпосередньо встановлені ст.78 ПК України. Так, у відповідності до пп.78.1.11 ПК України, документальна позапланова перевірка здійснюється, якщо отримано судове рішення суду (слідчого судді) про призначення перевірки, винесену ними відповідно до закону.

Як вбачається зі змісту резолютивної частини ухвали слідчого-судді Дніпровського районного суду м. Києва від 31.10.2019 по справі №755/9598/19, вказаним процесуальним документом задоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення департаменту нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби Генеральної прокуратури України та надано дозвіл на проведення позапланових документальних перевірок 4-х осіб, зокрема, і ТОВ «АТІК АГРО». Проведення перевірки доручено структурним підрозділам ДПС України.

Отже, вказаною ухвалою слідчого судді від 31.10.2019 фактично не було призначено перевірку платника податків, як це передбачено нормами пп.78.1.11 п.78.1 ст.78 ПК України, а було лише надано відповідним податковим органам дозвіл на її проведення.

Однак, разом з тим, поняття «надати дозвіл на проведення перевірки» податковим органам, не є тотожним поняттю «призначити певну перевірку», як це вимагає пп.78.1.11 п.78.1 ст.78 ПК України.

Таким чином, за відсутності рішення суду (слідчого-судді) саме про призначення перевірки, призначення її наказом керівника контролюючого органу відповідно до підпункту 78.1.11 п.78.1 ст.78 ПК України є безпідставним, оскільки ця норма ПКУ однозначно регламентує обставини, за яких може бути здійснена перевірка, а саме таку перевірку перш за все повинен призначити суд, постановивши, у відповідності до закону, відповідне судове рішення про призначення перевірки.

Крім того, в наказі № 267 від 05.02.2020 у якості підстави не зазначено взагалі ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 31.10.2019 по справі №755/9598/19, є лише посилання на п.п.78.1.11 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України.

Аналогічна правова позиція міститься в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 19 квітня 2017 року по справі №К/800/29416/16 та від 17 травня 2017 року по справі №К/800/25377/16.

До того ж, суд вважає за необхідне звернути увагу ще й на ту обставину, що вирішення слідчим-суддею вказаного вище клопотання прокурора фактично не охоплюється його повноваженнями, які мають реалізовуватися виключно у спосіб, передбачений процесуальним законом (КПК України), адже не відносяться ані до заходів забезпечення кримінального провадження, ані до слідчих дій (в т.ч. негласних).

Положення Кримінально процесуального кодексу України не містять безпосередньої норми, якою визначено компетенцію слідчого судді щодо вирішення питання про надання дозволу на проведення податкової перевірки, та не передбачають порядок розгляду питання призначення позапланової перевірки слідчим суддею.

Отже, з аналізу норм Податкового кодексу України та положень Кримінального процесуального кодексу України вбачається певна неузгодженість. Визначена в Податковому кодексі України процедура проведення позапланової перевірки за рішенням слідчого судді (суду) не узгоджується з приписами кримінального процесуального закону стосовно повноважень слідчого судді на призначення такої перевірки за клопотанням слідчого в рамках кримінального провадження та, крім того, взагалі відсутня процедура розгляду такого клопотання.

Основними засадами податкового законодавства є принципи, в яких визначено зміст і спрямованість правового регулювання податкових правовідносин.

Зважаючи на суперечність, непослідовність та неузгодженість зазначених вище положень нормативно-правових актів, суд приходить до висновку про наявність неоднозначного (множинного) трактування прав та обов`язків контролюючого органу у спірному випадку, а саме у правомірності прийняття рішення, оформленого наказом, про проведення перевірки на підставі ухвали слідчого судді, прийнятої в рамках кримінального провадження.

Більш того, як зазначено в ухвалі Верховного Суду від 06.03.2018 №243/6674/17-к:

«37. Частина друга статті 93 КПК передбачає, серед іншого, що збирання доказів можливе за допомогою витребування та отримання висновків ревізій та актів перевірок, а частина друга статті 89 визначає як джерело доказів, серед іншого, акти перевірок.

38. Ці положення процесуального закону також не дають повноважень слідчому судді надавати дозвіл на призначення перевірки. Використання виразу «витребування та отримання» передбачає повноваження використовувати у якості доказів висновки ревізій і актів перевірок (як і будь-які інші документи), що існують незалежно від кримінального розслідування. Процесуальний закон чітко відрізняє документи, створені в межах кримінального провадження, від документів, походження яких не залежить від кримінального провадження, і підпорядковує ці два типи документів різному правовому режиму. Тому помилково виводити з повноваження «витребувати» повноваження «призначити» перевірку.

39. Суд не може погодитися з висновком слідчого судді, що виключення з переліку повноважень слідчого чи прокурора повноваження «призначати ревізії та перевірки» означає запровадження судового контролю за такими діями слідчого і прокурора.

40. Пункт 18 частини першої статті 3 КПК визначає:

«слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні…».

41. Таким чином, законодавець чітко визначив роль слідчого судді у системі кримінального судочинства: забезпечити, аби правоохоронні органи під час здійснення наданих їм повноважень не порушували права, свободи і інтереси особи.

42. Це завдання може виправдати різноманітні повноваження слідчого судді, спрямовані на забезпечення прав, свобод і інтересів осіб, навіть якщо вони недостатньо чітко передбачені законодавством. Приклад таких повноважень можна знайти у статті 206 КПК, коли законодавство зобов`язує слідчого суддю «вжити необхідних заходів», не визначаючи перелік цих заходів.

43. Однак, навіть при найширшому розумінні ролі слідчого судді, неможливо узгодити з нею право слідчого судді розширювати - порівняно із законодавством - повноваження державних органів і посадовців. Слідчий суддя може лише обмежити в конкретному випадку, виходячи з обставин справи, використання вже наданих їм законом повноважень.

44. У цій справі суддя прийняв рішення, яке має зовсім протилежний ефект: він надав слідчому повноваження, яких той був позбавлений законом. Це суперечить самій суті судового контролю над діями і рішеннями державних органів з метою захисту прав, свобод і інтересів осіб. Це також суперечить завданню суду як інституції в демократичному суспільстві.

50. Положення законодавства, якими виключені повноваження слідчого чи прокурора призначати перевірки, не можуть тлумачитися як зміна порядку здійснення повноважень, наприклад, як заборона здійснювати ці повноваження без дозволу слідчого судді чи суду. Законодавець цілком і безумовно виключив такі дії з кола тих дій, що дозволяються вчиняти слідчому або прокурору. В контексті цієї справи завдання слідчого судді полягало саме в тому, аби повноваження слідчого і прокурора, що були виключені законом, були також виключені на практиці.

51. Отже, суд вважає, що у цьому випадку слідчий суддя, надавши слідчому дозвіл на проведення перевірки, вийшов за межі своїх повноважень і прийняв рішення, яке не передбачене кримінальним процесуальним законодавством.»

З огляду на викладене, враховуючи зазначену вище правову позицію Верховного Суду, суд приходить до висновку про те, що у межах спірних правовідносин відсутні обставини, з якими положення пп. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 ПК України пов`язують можливість призначення та проведення перевірки, а тому наказ відповідача від 05.02.2020 року № 267 про проведення виїзної позапланової перевірки позивача суперечить нормам ПК України, а тому є протиправним.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно зі ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Позивачем сплачено судовий збір в сумі 2 102,00 грн.

Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, зважаючи на те, що позивачем сплачено суму судового збору, суд приходить до висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача судового збору у розмірі 2 102,00 грн. на користь позивача пропорційно задоволених позовних вимог, як того вимагає ч.2 ст. 4 Закон України Про судовий збір.

Керуючись ст. ст. 139, 244-250, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АТІК АГРО» (місце знаходження: вул. Свободи, б. 85, смт. Нікольське, Донецька область; ) до Головного управління ДПС у Донецькій області (місце знаходження: вул. Італійська, буд. 59, м. Маріуполь, Донецька область; ) про визнання протиправним та скасування наказу про проведення перевірки задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати Наказ № 267 від 05 лютого 2020 року виконуючого обов`язки начальника Головного управління ДПС у Донецькій області Долозіної І.Л. про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «АТІК АГРО» з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку з доходів фізичних осіб, дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період діяльності ТОВ «АТІК АГРО» з 01.01.2018 по 30.09.2019.

Стягнути за рахунок Головного управління ДПС у Донецькій області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АТІК АГРО» судовий збір у розмірі 2 102 (дві тисячі сто дві) гривні 00 копійок.

Вступна та резолютивна частини рішення прийняті у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 28 квітня 2020 року.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 28 квітня 2020 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

В перебіг вказаних строків не враховується строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) відповідно до вимог п. п. 2 п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" (N 540- IX).

Суддя Л.В. Арестова