Справа № 120/404/20-а
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2020-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Вінниця

29 квітня 2020 р. Справа № 120/404/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мультян Марини Бондівни, розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № від 05.09.2019 року про відмову у призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити пенсію з дня звернення із заявою про її призначення, тобто із 06.06.2019 року.

В обґрунтування своєї позиції зазначає, що 06.06.2019 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою та комплектом документів згідно Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій. Однак, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № від 05.09.2019 року йому було відмовлено у призначенні пенсії за віком. Дане рішення прийнято у зв`язку з неврахуванням до страхового стажу періодів роботи, які суперечать поданим документам та вимогам статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відтак, задля захисту своїх законних прав та інтересів, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 10.02.2020 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення виявлених у ній недоліків.

18.02.2020 року позивачем подано заяву про усунення недоліків позовної заяви, якою недоліки позовної заяви були усунені в повному обсязі.

Ухвалою судді від 19.02.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд адміністративної справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у письмовому провадженні. Даною ухвалою також встановлено відповідачу 15-денний строк з дня отримання ухвали для подання відзиву на позовну заяву в порядку статті 162 КАС України. Крім того, витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 .

На виконання вимог ухвали суду, відповідачем надано матеріали пенсійної справи позивача та відзив на позовну заяву, в якому він доводи, наведені в позовній заяві вважає такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та не можуть бути задоволені. В обґрунтування своє позиції зазначає, що згідно з абзацом 2 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 01.01.2018 року на призначення пенсії за віком мають право особи після досягнення віку 60 років та за наявності страхового стажу; зокрема з 01.01.2019 рок по 31.12.2019 року - не менше 26 років. Однак вказує, що позивачем було надано документи для призначення пенсії і згідно них страховий стаж заявника складає 16 років 04 місяць 02 дні, що є недостатнім для права на призначення пенсії за віком. При цьому зазначив, що управлінням не було зараховано наступні періоди:

- з 02.04.1988 року по 19.12.1989 року в Літинському районному комітеті працівників агропромислового комплексу (записи 18,19), оскільки в записі № 19 наявне виправлення в даті та номері про звільнення. Одночасно, в уточнюючій довідці про вищезазначений період роботи, виданій 12.07.2019 року за № 6 цим же підприємством, штамп та печатка виготовлені на російській мові, що свідчить про відсутність їх заміни на нові - на українській мові;

- з 14.05.1991 року по 08.02.1993 року - на МАПП «ТРЕПОВО» (записи 22, 23), оскільки на записі про звільнення не чіткий відтиск печатки установи;

- з 20.04.1993 року по 18.11.1993 року на підприємстві «Сервісмебель » (записи 24, 25), так як в записі про звільнення не чіткий відтиск печатки;

- з 20.07.1995 року по 01.04.2003 року - на фірмі «Темп» (записи 28, 29), оскільки на відтиску печатки, що посвідчує запис про звільнення, відсутній код ЄДРПОУ підприємства та за вказаний період відсутні дані в системі персоніфікованого обліку згідно постанови Кабінету Міністрів України від 21.01.1996 року №118 "Про створення Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України" всі підприємства та організації мають мати ідентифікаційний номер.

Тому, враховуючи викладене Головне управління Пенсійного фонду у Вінницькій області вважає, що при нарахуванні та виплаті позивачу пенсії діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Дослідивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, ознайомившись із матеріалами пенсійної справи, суд встановив наступне.

06.06.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою для призначення (перерахунку) пенсій.

При прийнятті заяви із доданими матеріалами відповідачем 06.06.2019 року сформована розписка-повідомлення, у якій зазначено перелік документів, яких недостатньо для призначення пенсії (документи про стаж та про реорганізацію за періоди: 02.04.1988 року - 19.12.1989 року, 27.12.1989 року - 27.05.1991 року; довідку з військомату; довідку про зарплату за період страхового стажу до 2000 року; заяву про спосіб виплати (через банк); фото 2 шт.) та встановлено строк їх додаткового подання до 05.09.2019 року.

25.07.2019 року, 29.07.2019 року та 31.07.2019 року позивачем подано Головному управлінню Пенсійного фонду України у Вінницькій області запитуванні додаткові документи, необхідні для призначення пенсії.

05.09.2019 року рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком. Дане рішення прийнято у зв`язку з неврахуванням до страхового стажу періодів роботи.

Не погоджуючись із такою відмовою відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Зі змісту частини 3 статті 23 Загальної Декларації прав людини, пункту 4 частини 1 Європейської Соціальної хартії та частини 3 статті 46 Конституції України випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Згідно частиною 1 статті 5 Закону №1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною 4 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 26 Закону №1058-IV починаючи з 01.01.2019 року право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу, зокрема з 01.01.2019 по 01.12.2019 не менше 26 років.

Положеннями статті 44 Закону №1058-IV визначено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально (частина перша); заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку (частина друга). Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-ХІІ передбачено, що основним документом, який підтверджує наявний трудовий стаж, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, і лише у разі її відсутності, або відсутності в ній відповідних записів, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, зокрема, уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. Таким чином, збирання уточнюючих довідок повинно здійснюватись лише у випадках неправильного, неповного або нечіткого заповнення трудової книжки, що робить незрозумілим зроблений запис.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 року у справі № 235/805/17, від 06.12.2019 року в справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 року в справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 року в справі № 242/2536/16-а.

Згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_1 ОСОБА_1 (Антонюка - до зміни прізвища, відповідно свідоцтва НОМЕР_2 ) судом встановлено, що:

- з 02.04.1988 року по 19.12.1989 року працював в Літинському районному комітеті працівників агропромислового комплексу (запис 18, 19);

- з 14.05.1991 року по 08.02.1993 року - прийнятий на роботу на МАПП «ТРЕПОВО» (запис 22, 23)

- з 20.04.1993 року по 18.11.1993 року працював на підприємстві «Сервісмебель» (запис 24, 25);

- з 20.07.1995 року по 01.04.2003 року - працював на фірмі «Темп» (запис 28, 29).

Вказані періоди роботи не були зараховані Головним управлінням до стажу роботи позивача, оскільки в записі № 19 наявне виправлення в даті та номері про звільнення. Одночасно, в уточнюючій довідці про вищезазначений період роботи штамп та печатка виготовлені на російській мові, що свідчить про відсутність їх заміни на нові - на українській мові; в записі 23 про звільнення не чіткий відтиск печатки установи; в записі 25 про звільнення не чіткий відтиск печатки; на відтиску печатки, що посвідчує запис про звільнення, відсутній код ЄДРПОУ підприємства та за вказаний період відсутні дані в системі персоніфікованого обліку згідно постанови Кабінету Міністрів України від 21.01.1996 року №118 "Про створення Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України" всі підприємства та організації мають мати ідентифікаційний номер (запис 29).

Порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58).

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції № 58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (пункт 4.1 Інструкції № 58).

З аналізу вказаних норм судом встановлено, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 «Про трудові книжки працівників» № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року в справі № 677/277/17.

При цьому, щодо твердження відповідача про те, що період роботи з 02.04.1988 року по 19.12.1989 року в Літинському районному комітеті працівників агропромислового комплексу зарахувати до страхового стажу неможливо в зв`язку з тим, що уточнюючу довідку засвідчено печаткою цього підприємства, виготовленою російською мовою - не ґрунтується на жодній нормі законодавства, оскільки положення постанови Президії Верховної Ради України від 11.05.1992 "Про заходи щодо забезпечення виконання вимог дозвільної системи" №2318-ХІІ та Інструкції про порядок видачі дозволів на виготовлення печаток і штампів, затверджена наказом МВС України від 18.10.1993 року за № 643, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 28.10.1993 року за №164, не містить жодних вказівок про нечинність фактично існуючих печаток та штампів та про обов`язок здійснення їх заміни.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року у справі №275/615/17.

На переконання суду, та обставина, що підприємство не змінило свою печатку новою на українській мові, не робить документи, які засвідчені нею, недійсними.

Таким чином, суд доходить висновку, що період роботи позивача з 02.04.1988 року по 19.12.1989 року в Літинському районному комітеті працівників агропромислового комплексу, підтверджується належними та допустимими доказами, а саме трудовою книжкою та уточнюючою довідкою № 6 від 12.07.2019 року.

Аналогічного висновку суд доходить і щодо зарахування періодів роботи позивача з 14.05.1991 року по 08.02.1993 року, з 20.04.1993 року по 18.11.1993 року, з 20.07.1995 року по 01.04.2003 року.

При цьому, суд оцінюючи допустимість трудової книжки позивача як доказу в підтвердження його страхового стажу враховує, що відповідач не навів жодного аргументу, який би вказував на невідповідність трудової книжки ОСОБА_1 чи записів у ній вимогам чинного законодавства.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі № 754/14898/15-а.

Отже, із вищенаведеного суд дійшов висновку, що відмова відповідача у не зарахуванні до страхового стажу періодів роботи з 02.04.1988 року по 19.12.1989 року, з 14.05.1991 року по 08.02.1993 року, з 20.04.1993 року по 18.11.1993 року, з 20.07.1995 року по 01.04.2003 року є протиправною, оскільки стаж підтверджується основним документом - трудовою книжкою працівника (позивача) та архівними довідками.

Враховуючи встановлені обставини та надану їм правову оцінку, суд доходить висновку про протиправність оскаржуваного рішення відповідача від 05.09.2019 року № про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком згідно статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Як наслідок це рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 4 статті 245 КАС України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У межах заявлених підстав позову, при розгляді цієї справи, судом надавалась оцінка лише питанню неврахування періодів стажу позивача при вирішенні питання про призначення пенсії. Вказане виключає можливість перевірки всіх умови, визначених законом для прийняття позитивного рішення в користь позивача. Тому, з метою захисту порушених прав та інтересів ОСОБА_1 , відповідача слід зобов`язати повторно розглянути його заяву від 06.06.2019 року із урахуванням висновків суду викладених у мотивувальній частині судового рішення, про наявність підстав для врахування періодів стажу роботи з 02.04.1988 року по 19.12.1989 року, з 14.05.1991 року по 08.02.1993 року, з 20.04.1993 року по 18.11.1993 року, з 20.07.1995 року по 01.04.2003 року, які досліджувалися при розгляді цієї справи.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання виплачувати пенсію, то така задоволенню не підлягає, так як є передчасною, оскільки спір у справі виник на етапі призначення пенсії за віком.

Понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору підлягають відшкодуванню пропорційно відповідно до статті 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України від 05.09.2019 року № , про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком згідно статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.06.2019 року про призначення пенсії за віком згідно статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із урахуванням висновків суду викладених у цьому рішенні суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 сплачений при зверненні до суду судовий збір у сумі 840,80 (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.
Відповідно до статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 )
Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, Вінницька область, )

Копію рішення у повному обсязі сторони можуть одержати: 29.04.2020 року.

Суддя Мультян Марина Бондівна