Справа № 826/8244/17
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2020-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

29 квітня 2020 року

Київ

справа №826/8244/17

адміністративне провадження №К/9901/60040/18, К/9901/61639/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бучик А.Ю.,

суддів: Кравчука В.М., Рибачука А.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційні скарги Приватного акціонерного товариства "Енергоконструкція", Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 червня 2018 року у складі судді Смолія І.В. та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2018 року у складі колегії суддів: Мєзєнцева Є.І., Файдюка В.В., Чаку Є.В. у справі № 826/8244/17 за позовом Приватного акціонерного товариства "Енергоконструкція" до Державного реєстратора КП "Центр державної реєстрації" Яценко Ольги Миколаївни, треті особи - ОСОБА_1 ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецбудсервіцс-УА", Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація, Державна податкова інспекція у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві, про визнання протиправним та скасування рішення,

УСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Енергоконструкція" (надалі по тексту - позивач) звернулось до суду з позовом до Державного реєстратора КП "Центр державної реєстрації" Яценко О.М. (надалі по тексту - відповідач), в якому просило скасувати рішення про державну реєстрацію припинення юридичної особи - ТОВ "Спецбудсервіс-УА", здійснену 16.06.2017, номер запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи - 3002553.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що запис в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб - підприємців №3002553 від 16.06.2017 про державну реєстрацію припинення ТОВ "Спецбудсервіс-УА", внесений Державним реєстратором КП "Центр державної реєстрації" Яценко Ольгою Миколаївною протиправно, з порушенням вимог чинного законодавства. Вказане, в свою чергу, мало своїм наслідком порушення інтересів позивача та спричинило шкоду у розмірі непогашених кредиторських вимог.

Рішенням Окружного адміністративного суду від 06 червня 2018 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2018 року, у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Енергоконструкція" відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Приватне акціонерне товариство "Енергоконструкція" подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційну скаргу обґрунтовано тим, що документи на здійснення оскаржуваної реєстраційної дії були подані неповноваженою особою, оскільки Донець Г.О. не мала повноважень на представництво ТОВ "Спецбудсервіс-УА" в питаннях його ліквідації. Також позивачем наголошено на тому, що ТОВ "Спецбудсервіс-УА" на момент вчинення реєстраційної дії мало непогашену заборгованість перед позивачем, однак, всупереч положенням чинного законодавства, надано державному реєстратору недостовірну інформацію про відсутність такої заборгованості. Крім того в касаційній скарзі позивач вказує, що зважаючи на те, що архівна довідка була видана не державною архівною установою, а ТОВ "Стако-полімер", яке не є державною архівною установою до якої мають бути передані документи при ліквідації на довготривале зберігання, у державного реєстратора були відсутні правові підстави для внесення запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи - Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецбудсервіс-УА".

Ухвалою Верховного Суду від 29 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження за скаргою Приватного акціонерного товариства "Енергоконструкція" на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 червня 2018 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2018 року.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Державна податкова інспекція у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що єдиною підставою для відмови у державній реєстрації припинення юридичної особи є повідомлення за формою №27-ОПП із зазначенням про наявність податкового боргу, грошових зобов`язань, щодо яких проводиться адміністративне або судове оскарження, грошових зобов`язань та податкового боргу та несплати податку з доходів фізичних осіб із суми доходів, нарахованих (виплачених) найманим працівникам. Разом з тим, заявником касаційної скарги вказано, що припинення ТОВ "Спецбудсервіс-УА" відбулось за принципом мовчазної згоди за наявності в АІС "Податковий блок" інформації щодо наявності податкового боргу по податку на додану вартість на загальну суму 6252,4 грн.

Ухвалою Верховного Суду від 08 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження за скаргою Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 червня 2018 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2018 року.

Відзивів на касаційні скарги учасниками справи до суду не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У ході розгляду справи судами встановлено, що до КП "Центр державної реєстрації" 11.04.2017 звернувся представник ТОВ "Спецбудсервіс-УА" з пакетом документів для вчинення реєстраційної дії з внесення рішення про припинення юридичної особи, прийнятого її учасниками, до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань.

16.06.2017 відповідачем здійснено запис про державну реєстрацію припинення ТОВ "Спецбудсервіс-УА" за номером №3002553 без повернення суми боргу.

Позивач покликаючись на те, що оскаржувану реєстраційну дію вчинено державним реєстратором без врахування наявної кредиторської заборгованості, звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що оскільки позивач із відповідачем безпосередньо у публічно - правові відносини не вступав, а оскаржуване рішення жодним чином не порушує право або законний інтерес позивача саме у сфері публічно - правових відносин, тому відсутні підстави для задоволення позову.

Розглядаючи справу по суті заявлених позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій керувалися тим, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Проте такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм процесуального права.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За правилами частини другої статті 2 КАС України (у редакції, чинній на момент розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до частини третьої статті 19 КАС України (у редакції, яка дії з 15.12.2017) адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

У справі, що розглядається, суди попередніх інстанцій під час розгляду спору виходили з того, що цей спір є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів. На думку колегії суддів, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм права з огляду на нижченаведене.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 КАС України (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС України).

Аналогічна норма міститься у пункті 1 частини першої статті 19 КАС України, у чинній на сьогодні редакції, яка передбачає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

У справі, про перегляд судових рішень в якій подано касаційну скаргу, спір стосується неможливості задоволення вимог кредитора з огляду на реєстрацію припинення ТОВ "МПТ".

Об`єктом судового захисту є права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 поняття "охоронюваний законом інтерес" треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим засадам.

Справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб`єктами суспільства стосовно їхніх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єктів, а ці суб`єкти відповідно зобов`язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб`єкта. Якщо суб`єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції щодо іншого суб`єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами КАС України ознак справи адміністративної юрисдикції і, відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом.

У цьому спорі суди попередніх інстанцій давали правову оцінку реєстраційним діям державного реєстратора щодо запису про державну реєстрацію припинення ТОВ "Спецбудсервіс-УА" на предмет того, чи діяв державний реєстратор на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (пункт 1 частини другої статті 2 КАС України).

Разом з цим, відповідно до частини другої статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Статтею 10 Закону № 755-IV встановлено спростовувану презумпцію відомостей, внесених до ЄДР, з огляду на що запис про припинення юридичної особи не є беззастережним доказом того, що юридична особа дійсно припинилася та більше не існує. В той же час, якщо процедуру ліквідації не було здійснено належним чином, зокрема щодо виплати грошових сум кредиторам юридичної особи, то внесення до ЄДР запису про припинення цієї юридичної особи не тягне її припинення, а також припинення права на задоволення вимог кредитора. У подібних випадках до ЄДР вносяться зміни про відміну державної реєстрації припинення юридичної особи на підставі судового рішення, яке набрало законної сили (пункт 2 частини першої статті 25 цього ж Закону).

Спір про відміну державної реєстрації припинення юридичної особи є спором про наявність або відсутність цивільної правоздатності та господарської компетенції (можливості мати господарські права та обов`язки). Цей спір не є спором у сфері публічно-правових відносин, навіть якщо виник у зв`язку з протиправним внесенням до ЄДР суб`єктом владних повноважень запису про припинення юридичної особи; не є спором, що виникає із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин; не є спором, що виникає у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, а є спором про абстрактну можливість брати участь у конкретних правовідносинах.

При цьому процесуальне законодавство не визначає юрисдикційну належність такого спору, тобто існує прогалина процесуального закону.

Така прогалина заповнена правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові від 20.09.2018 (справа №813/6286/15) шляхом застосування аналогії закону. Велика Палата Верховного Суду у тій справі виходила із того, що подібні спори є найбільш наближеними до спорів, пов`язаних з діяльністю або припиненням діяльності юридичної особи, тому повинні розглядатись за правилами господарського судочинства.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 12 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) в редакції, чинній на час звернення з позовом до суду, господарським судам підвідомчі справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов`язаними зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів.

Зазначені приписи кореспондуються з положеннями пункту 3 частини першої статті 20 ГПК України у нині діючій редакції.

Отже, оскільки спірні правовідносини є найбільш наближеними до правовідносин, пов`язаних з діяльністю або припиненням діяльності юридичної особи, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що цей спір не є публічно-правовим і має вирішуватися судами за правилами ГПК України.

При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу господарського судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

У справі № 813/6286/15, рішення в якій переглядала Велика Палата Верховного Суду, як і у справі, що розглядається, позивачі звернулися до суду з позовом про визнання протиправними дій реєстраційної служби щодо внесення до ЄДР реєстраційного запису про припинення юридичної особи, що в свою чергу свідчить про подібність правовідносин.

Не обговорюючи питання правильності застосування судами норм матеріального права, колегія суддів вважає, що в зазначеній вище правовій ситуації суди помилково розглянули справу в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних відносинах викладений у постановах Верховного Суду від 06 серпня 2019 року у справі №825/529/16 та від 05 грудня 2019 року у справі №821/3569/14.

Враховуючи предмет спірних правовідносини, колегія суддів дійшла висновку, що даний спір підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, установлених статтями 238, 240 КАС України. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги (стаття 354 КАС України).

Пунктом 5 частини першої статті 349 цього ж Кодексу передбачено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, зважаючи на помилковість позиції судів попередніх інстанцій щодо наявності у переданому на вирішення суду спорі визначальних ознак справи адміністративної юрисдикції, Суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень та закриття провадження у адміністративній справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 та частини першої статті 354 КАС України.

Відповідно до частини шостої статті 139 КАС якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки Верховний Суд не змінює судові рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 343, 349, 354, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги Приватного акціонерного товариства "Енергоконструкція", Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 червня 2018 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2018 року скасувати.

Провадження у адміністративній справі №826/8244/17 - закрити.

Роз`яснити Приватному акціонерному товариству "Енергоконструкція", що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції господарського суду та що воно вправі протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий А. Ю. Бучик

Судді: В. М. Кравчук

А. І. Рибачук