Справа № 160/3264/20
Суддя: Віхрова Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2020-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 квітня 2020 року Справа № 160/3264/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Віхрової В.С., розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -
23.03.2020 р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач) до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області (надалі - відповідач) з наступними позовними вимогами:
- скасувати рішення Пенсійного фонду України Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області управління застосування пенсійного законодавства відділу з питань призначення пенсій № 1629/03.05-17 від 19.02.2020 року;
- зобов`язати Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), як працівнику зайнятого повний робочий день на роботах з особливо шкідливими і особливо шкідливими умовами праці, період роботи в Закритому акціонерному товаристві "Дніпровський завод мінеральних добрив", Приватному акціонерному товаристві "Дніпровський завод мінеральних добрив" з 27.05.2010 р. по 26.05.2011 р. - апаратник розсіву до пільгового стажу роботи за професіями, робота на яких дає право на призначення пенсії за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України згідно з п. "а" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення";
- зобов`язати Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію на пільгових умовах за Списком №1 згідно з п. "а" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
В обґрунтування позовної заяви позивач вказує, що відповідачем неправомірно відмовлено в призначенні пенсії, оскільки нею подані усі необхідні для цього відомості та документи. Вважає, що не зарахувавши вказаний період до пільгового стажу позбавило її права на належний соціальний захисту. Тому позивач звернулася до суду з даним позовом.
За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями Дніпропетровського окружного адміністративного суду справа №160/3264/20 передана до розгляду судді Віхровій В.С.
Частиною 2 ст. 257 КАС України встановлено, що за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 261 КАС України, відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі. Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.
У відповідності до ч.1 ст. 262 КАС України, розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.03.2020 р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.
14.04.2020 р. засобами електронного зв`язку до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого ГУ ПФУ в Дніпропетровській області не погоджується з вимогами позову та зазначає наступне. За матеріалами пенсійної справи загальний страховий стаж ОСОБА_1 зараховано по 31.12.2019 р. та складає: 27 років 07 місяців 21 день, в тому числі робота на пільгових умовах за Списком № 1 - 06 років 08 місяці 00 днів. Період роботи з 27.05.2010 по 26.05.2011 на ПАТ «Дніпровський завод мінеральних добрив» до пільгового стажу за Списком № 1 не зараховано, оскільки в цей період підприємством не проведено атестацію робочих місць на посаді апаратника розсіву. ОСОБА_1 07.02.2020 надала до Головного управління довідку від 06.02.2020 № 02 про підтвердження наявного трудового стажу, видану ПАТ «Дніпровський завод мінеральних добрив», за період роботи з 01.06.2005 по 27.05.2011 за Списком № 1. У вказаній довідці зазначено, що атестація робочих місць на підприємстві проводилась на підставі Постановлень: від 27.05.2005 № 162, від 27.05.2011 № 156а. Згідно із п. 4 Порядку № 442 та п. п. 1.5 п. 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років. Тобто в період роботи з 27.05.2010 по 26.05.2011 підприємством не проводилась атестація робочих місць на посаді апаратника розсіву. Документи, які б свідчили про протилежне, до Головного управління не надавались. Таким чином, на думку відповідача, підстав для зарахування ОСОБА_1 періоду роботи з 27.05.2010 по 26.05.2011 на посаді «апаратника розсіву» до пільгового стажу за Списком № 1 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не має.
Аналогічний за змістом відзив надійшов поштою 16.04.2020 р.
Також, 16.04.2020 р. на вимогу суду відповідачем надано копії документів з пенсійної справи ОСОБА_1 .
Судом під час розгляду даної справи враховані положення постанови КМУ №211 від 11.03.2020 р. «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу CODIV-19» та впровадження низки заходів на виконання рішення уряду відносно даного питання.
У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч. 4 ст. 229 КАС України).
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до п. 6 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Положенням ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (надалі - Закон № 1788-XII) встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Статтею 2 Закону № 1788-XII визначені види пенсій.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулася з заявою до відділу з питань призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з питання призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1.
Листом відділу з питань призначення пенсії управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 19.02.2020 року за № 1629/03.05-17, відповідач відмовив позивачу в призначенні пенсії на пільгових умовах у зв`язку відсутністю необхідного пільгового стажу роботи.
Орган пенсійного фонду повідомив, що згідно наданих позивачем документів стаж роботи становить 27 років 7 місяців 21 днів, в тому числі пільговий стаж згідно ч. 2 ст. 114 Закону складає 6 років 8 місяців, що недостатньо для призначення пенсії на пільгових умовах.
За даними, що містяться в матеріалах пенсійної справи ОСОБА_1 та надані відповідачем у відзиві на позовну заяву, при обрахунку пільгового стажу не зараховано період роботи з 27.05.2020 р. по 26.05.2011 р. з підстав відсутності атестації робочих місць на ПАТ «Дніпровський завод мінеральних добрив».
При цьому, інші підстави відмови у призначенні спірної пенсії, органом пенсійного фонду не вказані, зауваження щодо поданих документів позивачем не зазначені.
За таких обставин, предмет спору у даній справі становлять правові підстави для зарахування періоду роботи позивача на ПАТ «Дніпровський завод мінеральних добрив» з 27.05.2020 р. по 26.05.2011 р. до її пільгового стажу, необхідного для призначення пільгової пенсії за Списком №1.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог суд виходить з наступного.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до п. 6 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Положенням ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (надалі - Закон № 1788-XII) встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Статтею 2 Закону № 1788-XII визначені види пенсій: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-ІV зі змінами, право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи, мають працівники, зайнятті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць - чоловікам після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку:
45 років - які народилися по 31 березня 1970 року включно;
45 років 6 місяців - з 1 квітня 1970 року по 30 вересня 1970 року;
46 років - з 1 жовтня 1970 року по 31 березня 1971 року;
46 років 6 місяців - з 1 квітня 1971 року по 30 вересня 1971 року;
47 років - з 1 жовтня 1971 року по 31 березня 1972 року;
47 років 6 місяців - з 1 квітня 1972 року по 30 вересня 1972 року;
48 років - з 1 жовтня 1972 року по 31 березня 1973 року;
48 років 6 місяців - з 1 квітня 1973 року по 30 вересня 1973 року;
49 років - з 1 жовтня 1973 року по 31 березня 1974 року;
49 років 6 місяців - з 1 квітня 1974 року по 30 вересня 1974 року;
50 років - з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року.
За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, ) період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається зі наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу:
з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 20 років 6 місяців ) чоловіків і не менше 15 років 6 місяців у жінок;
з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 21 року у чоловіків і не менше 16 років у жінок;
з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 21 року 6 місяців чоловіків і не менше 16 років 6 місяців у жінок;
з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 22 років у чоловіків і н» менше 17 років у жінок;
з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 22 років 6 місяців у чоловіків і не менше 17 років 6 місяців у жінок;
з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 23 років у чоловіків і не менше 18 років у жінок;
з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 23 років 6 місяців у чоловіків і не менше 18 років 6 місяців у жінок;
з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 24 років у чоловіків і не менше 19 років у жінок;
з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 24 років 6 місяців у чоловіків і не менше 19 років 6 місяців у жінок.
Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону:
чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи;
жінкам - на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи.
Таким чином, при звернені позивача за призначенням пільгової пенсії у віці 47 років 06 місяців, необхідний стаж для визначення права для призначення такої пенсії має становити 07 років 06 місяців.
Процедура подання документів для оформлення пенсій визначається Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 р. № 22-1 (надалі - Порядок №22-1).
Відповідно до пункту 1.1 Порядку 22-1, заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).
Положеннями пунктів 4.1, 4.2, 4.3 Порядку 22-1 визначено, що орган, який призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).
Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.
При прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі. 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.
Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Згідно до ст. 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Згідно з п. 3 Порядку № 18-1 підтвердження періодів роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років здійснюється комісіями з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років.
Судом встановлено, що згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_2 позивач у спірний період працювала на ПАТ «Дніпровський завод мінеральних добрив» апаратником приготування хімічних розчинів (записи №№19-21).
Згідно ч. 4 ст. 24 ЗУ « Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховуються до стажу роботи для призначення пенсії, до набрання чинності цим законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.
З матеріалів справи вбачається, що Наказом-постановою ЗАТ «Дніпровський завод мінеральних добрив» від 27.05.2005 року № 162 було затверджено перелік робочих місць, робіт, професій та посад працівників виробництва мінеральних добрив, котрим підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списками №1 і №2 за результатами проведеної атестації робочих місць.
Результати наступної атестації робочих місць затверджені наказом ПАТ «Дніпровський завод мінеральних добрив» від 27.05.2011 року № 156а.
Таким чином, перерва в атестації становить з 27.05.2010 р. по 26.05.2011 р., що сторонами по справі не заперечується.
Відповідно до Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442 (надалі - Порядок № 442), пенсії за віком на пільгових умовах за списками виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, а також пенсії, що можуть встановлюватися підприємствами й організаціями за рахунок власних коштів працівникам інших виробництв, професій та посад залежно від умов праці, призначаються за результатами атестації робочих місць.
Атестація робочих місць за умовами (надалі - атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.
Основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між роботодавцем і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Частиною 2 пункту четвертого цього Порядку встановлено, що відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.
Згідно з пунктом 4 Порядку № 442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій для проведення атестації робочих місць за умовами праці від 1 вересня 1992 року № 41 періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років.
Результати атестації використовуються для розроблення заходів щодо покращення умов праці і оздоровлення працівників та під час визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств, установ та організацій, обґрунтування пропозицій про внесення змін до списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Таким чином, законодавцем покладений обов`язок своєчасного та якісного проведення атестації робочих місць на керівників підприємств, а тому непроведення або несвоєчасне та неякісне проведення з вини керівників підприємств атестації не може позбавити позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Пунктом 3 «Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383 (надалі - Порядок № 383) встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.
Згідно з пунктом 4.2 Порядку № 383 результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умов і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.
Суд зазначає, що, за приписами пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників. Надання уточнюючої довідки підприємств, установ, організації або їх правонаступників потрібно виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених пунктом 4 Порядку проведення атестації строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2014 року в справі № 21-307а14.
Доводи органу пенсійного фонду в обґрунтування відмови у зарахуванні до пільгового стажу позивача періоду роботи з підстав відсутності атестації робочих місць не може ставитися пенсіонеру у провину. Відтак такі висновки органу пенсійного фонду суд визнає необґрунтованими.
Судом встановлено, що окрім записів у трудовій книжці, спірний період підтверджено:
Довідкою ПАТ «Дніпровський завод мінеральних добрів» № 02, 03 від 06.02.2020 р. про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній,
Довідкою про фактичне відпрацьований час в цеху № 01 ЧАО «ДЗМУ», наказ - постанова ЗАТ «ДЗМД» від 27.05.2005 р. №162 «Про результати атестації робочих місць за умовами праці» з переліком робочих місць, робіт, професій та посад працівників виробництва мінеральних добрив, котрим підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списками №1 і №2;
наказом ПАТ «ДЗМД» від 27.05.2011 р. №156а «Про підсумки атестації робочих місць за умовами праці» з переліком робочих місць, робіт, професій та посад працівників виробництва мінеральних добрив, котрим підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списками №1 і №2, згідно постанови КМУ від 16.01.2003 р. №36;
наказом Виробничого об`єднання «Придніпровський хімічний завод» від 29.12.2010 р. № 249а «Про подовження терміну дії атестації робочих місць за умовами праці» відповідно до листа Головного державного експерта області з умов праці від 08.10.2002 р. №003/07-1-267 «Про поширення результатів атестації робочих місць за умовами праці на новоутворене підприємство» до утворення ЗАТ «Дніпровський завод мінеральних добрив» - був структурним підрозділом Державного підприємства «Придніпровський хімічний завод» і при створені ЗАТ «ДЗМД» умови і характер праці, технологія виробництва, робочі місця залишилися незмінними. За таких обставин, обласна державна експертиза умов праці надала згоду ЗАТ «ДЗМД» використання у своїй діяльності результатів атестації робочих місць за умовами праці отриманих в 1999 році на ДП «ПХЗ».
Відповідно до листа Головного управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської обласної адміністрації від 09.03.2005 р. №063/871-1-61 «Про проведення атестації робочих місць за умовами праці в окремих випадках», на підставі наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 21.08.2000 р. №205 з метою соціального захисту працюючих в шкідливих і важких умовах праці, Дніпропетровська обласна державна експертиза з умов праці дає згоду на продовження дії наказу по ЗАТ «ДЗМД» від 27.07.1999 р. №1170/ЛС до 01.06.2005 р.
Суд також звертає увагу, що наказ від 21.08.2000 р. №205 був скасований лише в 2014 році на підставі наказу Міністерства соціальної політики України від 05.06.2014 р. №361 «Про скасування наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 21.08.2000 р. №205 «Про затвердження Роз`яснення про проведення атестації робочих місць за умовами праці в окремих випадках». Під час дії наказу №205, ПАТ «ДЗМД» неодноразово звертався до головного державного експерту з умов праці області з листами (від 02.04.2010 р. №22- 61/508, від 29.12.2010 р. №22-01/242) з проханням продовжити дію атестації робочих місць за умовами праці, які були проведені 27.05.2005 р. (наказ №162) до 27.05.2011 р. внаслідок скрутного фінансово-економічного стану підприємства, яке є наслідком зупинки виробництва. Такі дії роботодавця не суперечили нормам наказу №205, відповідно до ч.3 Роз`яснень в окремих випадках за скрутного фінансово-економічного стану, що склався на підприємстві з незалежних від нього причин, для проведення атестації робочих місць, де не сталися докорінні зміни умов і характеру праці у зв`язку з впровадженням нових технологій, засобів виробництва, матеріалів, реконструкцією існуючих об`єктів, приміщень тощо, можливе використання результатів санітарно-гігієнічних досліджень факторів виробничого середовища і трудового процесу, отриманих під час попередньої атестації, за умови реалізації технічних і організаційних заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працівників за результатами попередньої атестації робочих місць і дотримання всіх інших вимог вищезазначеного Порядку.
Отже, встановлені обставини справи та вимоги законодавства свідчать про надання позивачем передбачених законодавством документів щодо підтвердження пільгового стажу спірного періоду, тому такий період має бути зарахований до пільгового стажу позивача.
Відповідачем наявність вказаних документів не спростовувалась.
Разом з тим, суд звертає увагу, що відмовляючи у призначенні пенсії орган пенсійного фонду не вказав конкретні підстави відмови, не зазначив період, який не заховано, та які саме документи на підтвердження пільгового стажу необхідно надати.
Крім того, не зарахування спірного стажу позивача буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1. Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.
Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем не було надано суду жодних належних і допустимих правомірності своїх дій та рішень.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Суд вважає належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача, враховуючи ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 245 КАС України, є саме зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, направлені на усунення порушеного права позивача виходячи із наданих повноважень адміністративного суду, встановлених ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України.
Так, за приписами ст.245 вказаного Кодексу, встановлено, що у разі задоволення позову, суд може прийняти постанову про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.
Також слід зазначити, що за приписами ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.
Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 р. (остаточне) по справі «Чуйкіна проти України» констатував: 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює право на суд, в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів ( див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. The United Kingdom),п.п.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.
Згідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Враховуючи, що органом пенсійного фонду при вирішенні питання про призначення пенсії за зверненням ОСОБА_1 обраховано пільговий стаж у 06 років 08 місяців з необхідних 07 років 06 місяців, не зарахувавши період з 27.05.2010 р. по 26.05.2011 р., що визнано судом протиправним, а інших підстав відмови у призначенні пенсії відповідач не зазначив, суд дійшов висновку, що зарахувавши спірний період до пільгового стажу з урахуванням вже обрахованого буде достатньо для визначення права позивачу на призначення пенсії, за якою вона звернулася.
За таких обставин, позов підлягає задоволенню у обраний позивачем спосіб захисту, що в даному випадку не матиме наслідком втручанням у дискреційні повноваження органу пенсійного фонду.
При цьому судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
У відповідності до ст. 139 КАС України, документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,80 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 90, 132, 139, 246-247, 249, 255, 297 КАС України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити;
Скасувати рішення Пенсійного фонду України Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області управління застосування пенсійного законодавства відділу з питань призначення пенсій, оформлене листом № 1629/03.05-17 від 19.02.2020 року;
Зобов`язати Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), як працівнику зайнятого повний робочий день на роботах з особливо шкідливими і особливо шкідливими умовами праці, період роботи в Закритому акціонерному товаристві "Дніпровський завод мінеральних добрив", Приватному акціонерному товаристві "Дніпровський завод мінеральних добрив" з 27.05.2010 р. по 26.05.2011 р. - апаратник розсіву до пільгового стажу роботи за професіями, робота на яких дає право на призначення пенсії за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України згідно з п. "а" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення";
Зобов`язати Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію на пільгових умовах за Списком №1 згідно з п. "а" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
В порядку розподілу судових витрат стягнути на користь ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_1 ) документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.С. Віхрова