Справа № 440/3798/19
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2020-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2020 р. Справа № 440/3798/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Чалого І.С.,

суддів: П`янової Я.В. , Зеленського В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.12.2019, головуючий суддя І інстанції: Г.В. Костенко, м. Полтава, повний текст складено 11.12.19 по справі № 440/3798/19 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, треті особи: ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Міністерства оборони України (надалі - МО України, відповідач), третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі - ІНФОРМАЦІЯ_2 , третя особа), про визнання протиправним та скасування пункту 2 протоколу № 12 від 02.02.2018 рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги; зобов`язання Міністерства оборони України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої Порядком № 499, прийнятим на виконання Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-ХІІ, у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців. військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб" від 03.11.2016 № 328, як інваліду ІІ групи з 22.09.2008, інвалідність якого настала внаслідок захворювання, що пов`язане з проходженням військової служби.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.12.2019 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене протоколом від 02 лютого 2018 року №12 в частині пункту 2, яким відмовлено у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги внаслідок настання 2 групи інвалідності.

Зобов`язано Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи з 22.09.2008, інвалідність якого настала внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням військової служби, відповідно до статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб" від 03 листопада 2006 року №328-V та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що судом першої інстанції не враховано, що із заявою про призначення і виплату одноразової грошової допомоги позивач звернувся після збігу трирічного строку з дня виникнення у нього такого права та після збігу трирічного строку з дати законодавчого введення в дію зазначеного трирічного строку для реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги. Стверджує, що датою, якою повинно визначатись законодавство для розгляду спірних правовідносин та вирішуватися питання щодо наявності права позивача на отримання одноразової грошової допомоги є дата встановлення позивачу ІІ групи інвалідності (22.09.2008). Крім того, позивачем не надано будь-яких доказів того, що його інвалідність настала внаслідок захворювання, яке мало місце в період проходження ним військової служби, адже у витязі з протоколу № 303 від 23.04.2007 засідання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України лише зазначено, що захворювання позивача пов`язані з проходженням військової служби. Також вказав, що позовна вимога щодо зобов`язання відповідача призначити одноразову грошову допомогу є втручанням в дискреційні повноваження Міноборони та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Відповідно до приписів ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглядається в порядку письмового провадження в межах доводів апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач в період з 1967 року по 1978 рік проходив військову службу в ЗС СРСР і є військовослужбовцем у відставці.

Згідно витягу з протоколу №303 від 23.04.2007 засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку Міністерства оборони України встановлено, що під час проходження військової служби ОСОБА_1 були набуті наступні захворювання: "цукровий діабет тип 2 на інсуліні, в стадії медикаментозної субкомпенсації. Діабетична полінейропатія рефлекторна форма, діабетична ангіопатія сітківки обох очей. Хронічний панкреатит, рецидивуючий перебіг стадія ремісії" (а.с.10).

02.09.2008 ОСОБА_1 була встановлена II група інвалідності, що пов`язана із виконанням обов`язків військової служби, про що свідчить довідка МСЕК № 0097375 (а.с.27).

24.04.2017 ОСОБА_1 звернувся з письмовою заявою до ІНФОРМАЦІЯ_3 з проханням надати йому одноразову грошову допомогу, але листом військового комісара від 03.05.2017 за №10/849 йому відмовлено.

Не погодившись з даною відповіддю суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до Київського районного суду м. Полтави.

Так, постановою Київського районного суду м. Полтави від 12.10.2017 по справі №552/3558/17, залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.12.2017, позов ОСОБА_1 задоволено.

Зобов`язано Полтавський обласний військовий комісаріат скласти та направити до Міністерства оборони України висновок про можливість призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги визначеної частиною другою статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", разом із документами, надання яких передбачено чинним законодавством України (а.с.14-18).

На виконання судового рішення у справі №552/3558/17 ІНФОРМАЦІЯ_2 направлено до Департаменту фінансів МО України документи щодо виплатити одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 (а.с.26).

Розглянувши подані документи комісія МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги капітану в запасі ОСОБА_1 , якого 17.05.1978 звільнено з військової служби та 22.09.2008 під час повторного огляду органами МСЕК визнано інвалідом ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби (довідка МСЕК серія 7-66 ТЕ №0697975 від 22.09.2008).

Вказане рішення комісії МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум оформлене протоколом №12 від 02.02.2018 (пункт 2 протоколу) (а.с.31).

У вказаному протоколі № 12 від 02.02.2018 (пункт 2 протоколу) також зазначено, що враховуючи, що ОСОБА_1 звільнений з військової служби до набуття чинності Закону України від 04.04.2006 №3597-ІV "Про внесення змін до Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу", яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, а інвалідність встановлена до 01.01.2014, тобто до набуття чинності нової редакції статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", останній не має права на одержання одноразової грошової допомоги.

Листом Полтавського ОВК від 13.08.2018 №12/306 позивача проінформовано, що відповідно до рішення комісії МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (протокол №12 від 02.02.2018, пункт 2) йому відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги (а.с.32).

Вважаючи таку відмову протиправною, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виснував, що право на отримання допомоги у позивача виникло не на час звільнення, а на час встановлення йому інвалідності 2 групи, у зв`язку з чим у спірному випадку застосуванню підлягають саме положення Закону №2011-ХІІ в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб" № 328 від 03.11.2006, а також Порядку № 499.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).

Відповідно до статті 41 Закону № 2232-ХІІ виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (надалі Закон № 2011-ХІІ).

За приписами положень пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" (далі - Порядок №975), особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги:

- допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. N 499 (Офіційний вісник України, 2008 р., N 39, ст. 1298), Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 р. N 284 (Офіційний вісник України, 2007 р., N 14, ст. 532), і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2007 р. N 1331 (Офіційний вісник України, 2007 р., N 89, ст. 3255);

- допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії (пункт 3 Порядку №975).

З огляду на матеріали справи, ІІ групу інвалідності ОСОБА_1 встановлено з 22.09.2008 у зв`язку з наявністю у нього захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби (довідка МСЕК серія 7-66 ТЕ №0697975 від 22.09.2008) (а.с.27).

Згідно з частиною другою статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб" №328 від 03.11.2006 (тобто станом на день встановлення позивачу інвалідності), у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 499 (далі - Порядок №499), встановлено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, - у розмірі: 48-місячного грошового забезпечення - інвалідам I групи; 42-місячного грошового забезпечення - інвалідам II групи; 36-місячного грошового забезпечення - інвалідам III групи, а у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби - у розмірі: 60-місячного грошового забезпечення - інвалідам I групи; 54-місячного грошового забезпечення - інвалідам II групи; 48-місячного грошового забезпечення - інвалідам III групи.

З системного аналізу вказаних вище норм права вбачається, що законодавством, що діяло станом на дату набуття позивачем права на отримання одноразової грошової допомоги ( дату первинного встановлення ІІ групи інвалідності) чітко встановлено, що для військовослужбовців не строкової служби право на отримання вказаної допомоги не обмежується тримісячним строком після звільнення зі служби, якщо підтверджено зв`язок між проходженням військової служби та інвалідністю.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач в період з 1967 року по 1978 рік проходив військову службу в ЗС СРСР. При цьому, згідно витягу з протоколу № 303 від 23.04.2007 засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку Міністерства оборони України встановлено, що під час проходження військової служби ОСОБА_1 були набуті наступні захворювання: "цукровий діабет тип 2 на інсуліні, в стадії медикаментозної субкомпенсації. Діабетична полінейропатія рефлекторна форма, діабетична ангіопатія сітківки обох очей. Хронічний панкреатит, рецидивуючий перебіг стадія ремісії".

Отже, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що позивач під час проходження військової служби набув захворювання, які призвели до встановлення інвалідності. Встановлення інвалідності зі спливом трьох місяців після звільнення зі служби не може нівелювати право позивача на отримання гарантованої Законом № 2011-ХІІ виплати, адже норми вказаного Закону в редакції на момент встановлення інвалідності передбачали можливість отримання такої допомоги, якщо інвалідність встановлена після закінчення трьох місячного строку, але внаслідок захворювання, що мали місце в період проходження військової служби.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої положеннями Закону № 2011-ХІІ в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб" №328 від 03.11.2006, а також Порядку №499.

Такий висновок суду першої та апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 19.12.2018 у справі №333/2180/17 (номер рішення в ЄДРСР 78715952).

Слід зауважити, що статтею 16 Закону № 2011-ХІІ в редакції, чинній на час звернення позивача до Полтавського ОВК із заявою про виплату одноразової грошової допомоги - 24.04.2017, також не обмежено право позивача на отримання одноразової грошової допомоги трьома місяцями після звільнення з військової служби.

Так, згідно з п.4 ч.2 ст.16 Закону № 2011-ХІІ (в редакції, чинній на 24.04.2017) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

З огляду на наведене, колегія суддів вказує на безпідставність відмови Мінборони у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, оформленої пунктом 2 протоколу від № 12 від 02.02.2018.

Посилання заявника апеляційної скарги, як на підставу для відмови у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, на те, що останній звільнений з військової служби до набуття чинності Закону України від 04.04.2006 №3597-ІV "Про внесення змін до Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу", яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, як зазначалось вище, право на отримання допомоги законодавець пов`язує не зі звільненням зі служби (1978 рік), а з установленням інвалідності (2008 рік), у зв`язку з чим позивач набув права на отримання такої допомоги згідно із законодавством, чинним на час установлення інвалідності - Закону № 2011-ХІІ в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб" №328 від 03.11.2006, а також Порядку №499.

Та обставина, що позивачу встановлена інвалідність до 01.01.2014, тобто до набуття чинності новою редакцією статті 16 Закону № 2011-ХІІ, не позбавляє позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки ОСОБА_1 ставить питання про призначення такої допомоги не на умовах та в розмірі, що передбачені новою редакцією ст.16 Закону № 2011-ХІІ та Порядком № 975 (300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи), а на умовах та в розмірі, що передбачені Законом № 2011-ХІІ та Порядком № 499, про що зазначено в позові.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач в апеляційній скарзі так само наголошує на необхідності застосування законодавства, відповідно до якого повинно вирішуватися питання щодо наявності права позивача на отримання одноразової грошової допомоги, чинного на дату встановлення позивачу ІІ групи інвалідності (22.09.2008). При цьому саме таку редакцію ст. 16 Закону № 2011-ХІІ було застосовано судом першої інстанції до спірних правовідносин.

Доводи заявника апеляційної скарги про те, що із заявою про призначення і виплату одноразової грошової допомоги позивач звернувся після збігу трирічного строку з дня виникнення у нього такого права та після збігу трирічного строку з дати законодавчого введення в дію зазначеного трирічного строку для реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги, колегія суддів відхиляє з таких підстав.

Так, частина 8 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ, якою встановлено, що особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права, набрала чинності лише з 01 січня 2014 року відповідно до пункту 1 Перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців" № 5040-VI від 04 липня 2012 року.

Конституційний Суд України у рішенні від 9 лютого 1999 у справі №1-рп/99 зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, в силу приписів статті 58 Конституції України, частина 8 статті 16-3 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" внесена Законом України № 5040-VI від 04 липня 2012 року "Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців" набрала чинності 01 січня 2014 року, а тому на спірні правовідносини не розповсюджується.

Крім того, є необгрунтованими посилання відповідача в апеляційній скарзі на ненадання позивачем будь-яких доказів того, що його інвалідність настала внаслідок захворювання, яке мало місце в період проходження ним військової служби, оскільки з такими підставами відповідач не пов`язував свою відмову у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги та повернення матеріалів позивачу без реалізації.

Доводи Міністерства оборони України в апеляційній скарзі про те, що позовна вимога про зобов`язання відповідача призначити одноразову грошову допомогу є втручанням в дискреційні повноваження Міноборони та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, колегія суддів відхиляє.

Приписами частини другої статті 245 КАС України передбачено, що захист прав у сфері публічно-правових відносин можливий у спосіб зобов`язання відповідача прийняти певне рішення чи зобов`язання вчинити певні дії.

Оскільки за наслідками судового розгляду встановлено, що відповідач протиправно відмовив у призначенні одноразової грошової допомоги, а також прийнявши до уваги наявність у позивача права на отримання останньої, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що належним способом захисту порушеного права, у спірному випадку, є саме зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у відповідності до приписів Порядку №499.

При цьому, слід зазначити, що якщо відмова відповідного органу визнана судом протиправною, а іншого варіанту поведінки у суб`єкта владних повноважень за законом не існує, то суд має право зобов`язати такий орган влади вчинити конкретні дії, які б гарантували захист прав і свобод позивача. Отже, застосування зазначеного способу захисту права в контексті спірних правовідносин не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження Міністерства оборони України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2020 року у справі № 751/9773/16-а.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

В межах розгляду цієї справи питання про розподіл судових витрат не вирішується відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.12.2019 по справі № 440/3798/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачних п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді Я.В. П`янова В.В. Зеленський