Справа № 280/20/20
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2020-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

24 квітня 2020 року Справа № 280/20/20 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сіпаки А.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 166, м. Запоріжжя, 69107, ) про визнання дій неправомірними та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд, з урахуванням уточнень: визнати дії відповідача щодо проведення документальної невиїзної перевірки позивача з питань оплати податку з ознакою " 126", результати якої оформлені актом №252/08-01-13-05/ від 05.04.2019 неправомірними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 03.06.2019 №.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що на підставі наказу № 434 від 08.02.2019 відповідачем була проведена документальна планова невиїзна перевірка, про проведення якої позивача повідомлено не було. 05.04.2019 складено акт та листом від 09.08.2018 № 6545/14/08-01-49-02 запрошено ОСОБА_1 до Олександрівського управління ГУ ДФС у Запорізькій області, який повернуто за закінченням терміну зберігання. Зазначає, що перевірка без надання платнику податків права на подання відповідних пояснень та документів, що стосуються предмету перевірки, позбавляє контролюючий орган можливості здійснити аналіз законності діяльності такого платника. Так листування з відповідачем відбувалось за адресою: АДРЕСА_2 , в той час як місце реєстрації позивача з 2014 року по даний час - АДРЕСА_1, а тому посилання на інформацію сектору адресно-довідкової роботи є необгрунтованим. Оскільки перевірка була проведення з порушенням вимог чинного законодавства, відтак спірне податкове повідомлення-рішення також слід визнати протиправним та скасувати. Просить позов задовольнити.

Ухвалою від 08.01.2020 позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою від 29.01.2020 продовжено процесуальний строк для усунення недоліків на 10 днів з дня вручення ухвали про продовження процесуального строку.

Ухвалою суду від 24.02.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження на призначено судове засідання на 23.03.2020 без виклику сторін.

Ухвалою від 24.02.2020 витребувано у АТ «ОПТ «Банк» підтверджуючі документи щодо погашення (списання) заборгованості в рамках кредитного договору.

Ухвалою суду від 23.03.2020 розгляд справи було відкладено на 23.04.2020 без виклику сторін.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві на уточнений адміністративний позов. Зокрема зазначив, що в процесі перевірки ОСОБА_1 встановлено, що позивачем в період 2017 року отримано доходи за ознакою «126», які згідно з Податковим кодексом України підлягають включенню до загального місячного (річного) доходу та відображенням платником в податковій декларації про майновий стан і доходи. Податкова декларація про майновий стан та доходи за 2017 рік позивачем до контролюючого органу не подана, а суми анульованої кредитної заборгованості за 2017 рік у розмірі 143439,40 грн., як отримане додаткове благо, не включено до загального річного оподатковуваного доходу за відповідний звітний період, чим порушено п.п. 49.18.4 п. 49.18 ст.49, пп.179.1, пп.179.7 ст. 179, п.п.164.2.17(д) п. 164.2 ст.164 Податкового кодексу України. Відтак оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесено правомірно і підстав для їх скасування немає. Також зазначає, що позивачеві на поштову адресу надіслано лист-запрошення до Олександрівського управління ГУ ДФС у Запорізькій області № 6445/14/08-01-49-02 для надання декларації про доходи одержані за ознакою 126 за період з 01.01.2017 по 31.12.2017. Лист повернуто у зв`язку із закінченням терміну зберігання. АТ «ОТП Банк» супровідним листом від 27.08.2018 № 01-05-19-6/6215 підтвердив інформацію про суми виплачених (нарахованих) доходів за ознакою 126 в сумі 143439,40 грн. Крім того, позивач відомості про зміну місця проживання контролюючим органам не надавала, а податкові повідомлення-рішення були направлені за податковою адресою останньою відомою контролюючому органу, тому вважає безпідставними посилання позивача про те, що їй не було відомо про проведену перевірку та винесені податкові повідомлення-рішення. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Позивач 22.04.2020 на адресу суду надіслала відповідь на відзив, в якому вона не згодна з позицією відповідача та просить позов задовольнити. Зокрема зазначає, що інформація із сектору адресно-довідкової роботи УДМС України в Запорізькій не може бути взята до уваги, оскільки житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 не належало на праві власності позивачу та 19.09.2017 ОСОБА_2 уклала договір купівлі-продажу з ОСОБА_3 , за яким остання набула права власності на зазначене нерухоме майно. Просить позов задовольнити.

Представником відповідача надано до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких він зазначає, що виконання умов ст. 42 Податкового кодексу надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки, а тому підстав вважати що дії відповідача були протиправними немає.

Ухвалою суду від 24.04.2020 у задоволенні клопотань Головного управління ДФС у Запорізькій області про заміну відповідача його правонаступником та розгляд справи з викликом сторін відмовлено.

Суд, дослідивши документи від третьої особи (банківської установи), розглянувши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі обставини які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наступне.

Як встановлено з матеріалів справи, у зв`язку із надходженням до ГУ ДФС у Запорізькій області інформації щодо громадян, які не надали декларації за 2017 рік про доходи, отримані у вигляді "Дохід, отриманий платником податку, як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 розділу IV Кодексу) (підпункт 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 розділу IV Кодексу)", відповідач листом від 09.08.2018 №6445/14/08-01-49-02 запросив позивача на протязі 15 робочих днів з дня отримання запиту з`явитись до податкового органу для надання декларації про одержані доходи.

08.02.2019 відповідачем видано наказ №434 "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 ".

На підставі пп. 75.1.2 п.75.1 ст. 75, пп.78.1.2 п.78.1 ст.78, ст.79 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI із змінами та доповненнями та на підставі наказу ГУ ДФС у Запорізькій області №434 від 08.02.2019, проведена документальна позапланова невиїзна перевірка з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, достовірності нарахування та сплати податку з доходів фізичних осіб за ознакою доходу " 126" у 2017 році платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) .

Перевірка проводилась в період з 18.03.2019 по 29.03.2019.

За результатами перевірки складено акт "Про результати невиїзної позапланової документальної перевірки платника податків - фізичної особи, який не є суб`єктом господарювання, ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, достовірності нарахування та сплати податку з доходів фізичних осіб за ознакою доходу " 126" у 2017 році" від 05.04.2019р. №252/08-01-13-05/ НОМЕР_1 (далі - Акт перевірки).

На другій сторінці Акту перевірки зазначено, що: "Згідно отриманої інформації щодо громадян, які не надали декларації за 2017 рік про доходи та майновий стан, встановлено, що гр. ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) отримала дохід за ознакою " 126" в сумі 143439,40 грн.

Згідно інформації відділу Державного реєстру ДФС України ("Відомості з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів") встановлено, що гр. ОСОБА_1 у 2017р. отримано дохід у сумі 143439,40 грн. від ПАТ " ОТП Банк" ) за ознакою доходу 126 - "Дохід, отриманий платником податку, як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 розділу IV Кодексу) (підпункт 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 розділу IV Кодексу)". Вид доходи - анулювання суми основного боргу за кредитним договором.

З метою підтвердження інформації, що відображена у відомості з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів, стосовно отримання гр. ОСОБА_1 доходу у вигляді додаткового блага (ознака доходу 126) протягом 2017 року в сумі 143439,40 грн., Олександрівським відділенням ГУ ДФС у Запорізькій області направлено лист від 09.08.2018р. №24270/10/08-01-49-02 на адресу ПАТ "ОТП Банк".

ПАТ "ОТП Банк" листом від 27.08.2018р. № 01-05-19-6/6215 надано підтвердження інформації про суми виплачених (нарахованих) доходів за ознакою " 126" в сумі 143439,40 грн гр. ОСОБА_1 у вигляді основної суми боргу (кредиту) анульований кредитором за його самостійним рішенням з врученням боржнику відповідного повідомлення про анулювання (прощення) боргу згідно вимог підпункту 164.2.17 "д" пункту 164.2 статті 164 Податкового Кодексу України" (а.с. 10 зворотній бік).

Відповідно до висновків Акту перевірки, позаплановою невиїзною перевіркою, встановлено порушення :

- пп. "д" 164.2.17 пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, п.167.1 ст.167, підпункт 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-VІ (зі змінами та доповненнями), в результаті донараховано військового збору за 2017 рік у сумі 2139,59 грн.;

- пп.49.18.4 п.49.18 ст.49, пп.179.1, пп.179.7 ст.179 ПКУ не надано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2017р.;

- пп. "д" 164.2.17 пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, п.167.1 ст.167 ПКУ, в результаті донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2017 рік у сумі 25675,09 грн.

На підставі Акту перевірки, після розгляду заперечень прийняті податкові повідомлення - рішення:

№ від 03.06.2019 на загальну суму податку на доходи фізичних осіб (код платежу 11010500) 32093,86 грн., у т.ч. податок в сумі 25675,09 грн., штрафна санкція в сумі 6418,77 грн.;

№ від 03.06.2019 на загальну суму військового збору (код платежу 11011001) 2674,49 грн., у т.ч. основний платіж в сумі 2139,59 грн., штрафна санкція в сумі 534,90 грн.;

№ від 03.06.2019 по податку на доходи фізичних осіб (код платежу 11010500) штрафна санкція в сумі 170,00 грн..

Не погодившись податковим повідомленням-рішенням та діями щодо проведення перевірки, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступних обставин.

Щодо правомірності проведення перевірки.

Згідно з підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI із змінами та доповненнями (далі - ПК України) контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Пунктом 75.1 статті 75 ПК України визначено право контролюючих органів проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до положень підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Порядок проведення контролюючими органами документальних позапланових перевірок та підстави для їх призначення врегульовано статтею 78 ПК України.

Зокрема, згідно з підпунктами 78.1.1, 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється у разі:

- отримання податкової інформації, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (підпункт 78.1.1);

- виявлення недостовірності даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (підпункт 78.1.4).

Пунктом 78.4 статті 78 ПК України визначено, що про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Зі змісту наведених вище норм вбачається, що отримана контролюючим органом податкова інформація, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, та виявлена контролюючим органом недостовірність даних, що містяться у поданих платником податків податкових деклараціях, може бути підставою для призначення позапланової перевірки платника податків лише у випадку, коли сумніви, які виникли у податкового органу, не усунуті наданими поясненнями з документальним підтвердженням.

Отже, передувати прийняттю контролюючим органом наказу про проведення перевірки має бути, зокрема, відповідний письмовий запит контролюючого органу про надання пояснень та їх документального підтвердження і невиконання такого запиту платником податків.

Правовідносини з приводу підстав та організації направлення такого запиту і надання на нього відповіді врегульовані пунктом 73.3 статті 73 ПК України.

Так, відповідно до пункту 73.3 статті 73 ПК України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб`єктам інформаційних відносин за наявності, зокрема, таких підстав: за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи; виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків.

Платники податків та інші суб`єкти інформаційних відносин зобов`язані подавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження (крім проведення зустрічної звірки) протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом).

Як вбачається з матеріалів справи, лист (запит) від 09.08.2018 №6445/14/08-01-49-02, було направлено відповідачем на адресу позивача рекомендованим листом з повідомленням - 09.08.2018. Проте відповідачем не надано доказів щодо отримання позивачем запиту за 15 робочих днів до винесення наказу про призначення перевірки. Також не надано доказів щодо дати повернення запиту на адресу податкового органу (у разі його невручення позивачеві). Копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, надана відповідачем, не містить жодної інформації щодо дати вручення запиту позивачу та/або дати його повернення на адресу податкового органу.

Щодо дотримання відповідачем вимог пункту 79.2 статті 79 ПК України, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.79.2 ст.79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова (п.79.3 ст.79 ПК України).

Отже, як вбачається з вищезазначених норм, присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова, проте брати участь у проведенні такої перевірки є правом платника податків, а відтак, з наказом про перевірку та письмовим повідомленням про дату початку та місце проведення такої перевірки платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до початку її проведення шляхом вручення під розписку або надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення копії наказу про проведення документальної позапланової перевірки та письмового повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Невиконання вимог щодо повідомлення платника податків про перевірку до початку її проведення призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Разом з тим, за правилами пункту 42.2 статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

При цьому, добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.

У матеріалах справи наявні докази направлення, на адресу позивача, рекомендованим листом з повідомленням про вручення, копії наказу про проведення документальної позапланової перевірки та письмового повідомлення, але відсутні докази їх вручення позивачу. Проте відсутні докази того, що на час призначення перевірки до податкового органу повернулись наказ та направлення з зазначенням причин їх невручення. Тобто перевірка була проведена за відсутності відомостей щодо належного повідомлення позивача про неї або наявності інформації щодо причин невручення вищезазначених документів. Доказів іншого відповідачем не надано.

Крім того, суд не бере до уваги посилання відповідача, що ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про проведення перевірки та із запитом на отримання інформації, оскільки такі документи їй були надіслані на адресу за даними адресно-довідкового сектору УДМС України в Запорізькій області, а саме: АДРЕСА_2 , оскільки таке твердження спростоване позивачем.

Так позивачем до суду на підтвердження спростування зазначеної відповідачем інформації надано копії паспорту із проставленням відмітки місця реєстрації за адресою: м. Запоріжжя, вул. Руставелі, 12а з 12.09.2014. Крім того, до матеріалів справи додана копія договору купівлі-продажу, відповідно до якого нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 , у період, коли відповідачем надсилалися вищезгадані документи, вже належало іншій особі, а саме ОСОБА_3 .

За таких обставин суд вважає, що перевірка була призначена безпідставно та незаконно, що в свою чергу тягне за собою незаконність прийнятих на підставі Акту перевірки рішень.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17 січня 2018 року у справі №1570/7146/12, від 09 жовтня 2018 року у справі № 820/1864/17, від 18 липня 2019 року у справі №0440/5993/18 та інших.

Щодо обґрунтованості висновків Акту перевірки, а отже і правомірності винесення спірних податкових повідомлень-рішень, суд зазначає наступне.

В силу п. 162.1 ст. 162 Податкового кодексу України платниками податку з доходів фізичних осіб є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Відповідно до п.п. 14.1.56 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами. Відповідно до п.п. 14.1.54 Податкового кодексу України доходом з джерелом його походження з України є будь-який дохід, отриманий резидентом або нерезидентом, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України, її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

Згідно з п.п. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Відповідно до п. 163.1 ст. 163 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Згідно з пунктом 164.1 статті 164 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

З аналізу наведених положень Податкового кодексу України можна зробити висновок, що до доходів взагалі та додаткових благ, зокрема, відносяться матеріальні та нематеріальні цінності, кошти та інші активи, які безпосередньо отримані платником податку та які збільшують загальний майновий стан цього платника і забезпечують приріст його активів у тій чи іншій формі.

Види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначені п 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України.

В силу абз. "д" п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Згідно з пп. "б" п. 176.2 Податкового кодексу України сума доходу платника податку - боржника у вигляді суми анульованого боргу відображається кредитором у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за формою №1ДФ за підсумками звітного періоду, в якому такий борг було анульовано, за ознакою доходу "126".

Банк вчинив дії, які свідчать про визнання ним суми прощеного боргу доходом позичальника.

Згідно зі статтею 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний, у тому числі, подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до п.п. 49.18.4 ст. 49 Податкового кодексу України такий платник податку - боржник зобов`язаний до 1 травня року, що настає за звітним, подати річну податкову декларацію про майновий стан і доходи до органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку (за податковою адресою), відобразити в ній дохід та самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в декларації (п. 179.7 ст. 179 Податкового кодексу України).

Згідно з п. 49.1 ст. 49 Податкового кодексу України податкова декларація подається за звітний період у встановлені цим Кодексом строки до органу державної податкової служби, в якому платник податків перебуває на обліку (за податковою адресою).

Судом встановлено, що доповнено підрозділ 1 розділу XX, пунктом 8 згідно із Законом України від 09 квітня 2015 року "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань", яким, зокрема, встановлено, що: не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року. Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

Отже, з цієї норми слідує, що до розрахунку загального місячного (річного) оподаткованого доходу не повинна бути включена курсова різниця між сумою основного (прощеного) боргу в іноземній валюті за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов`язання з іноземної валюти у гривню (тобто, при визначенні розміру оподатковуваного доходу у національній валюті України в еквіваленті сумі прощеного боргу в іноземній валюті на дату такого прощення), та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом НБУ станом на 1 січня 2014 року.

Тобто, курсова різниця, що виникла внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до валюти прощенного боргу (кредиту), не відноситься до доходів платника податку та не підлягає оподаткуванню.

Суд зазначає, що висновок податкового органу щодо отримання позивачем доходу (додаткового блага) в розмірі 143439,40 грн. ґрунтується виключно на листі ПАТ "ОТП Банк" від 27.08.2018 за №01-05-196/6215. Посилання на інші джерела та докази Акт перевірки не містить. Тобто під час проведенні перевірки відповідачем не досліджувались рішення про списання простроченої заборгованості позивачу, розшифровка суми, у тому числі із зазначенням сум з яких складається прощений борг (тіло кредиту, проценти за користуванням тілом кредиту, пеня, штраф, тощо). Також не встановлювалось наявність або відсутність прощеної (анульованої) кредитором різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року.

Що стосується листа ПАТ "ОТП Банк" від 27.08.2018 за №01-05-196/6215, то в ньому зазначено наступне: "Банк підтверджує інформацію податковому розрахунку за формою 1-ДФ про дохід, отриманий платником і додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту), встановленого пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 Кодексу та у вигляді процентів комісії та/або штрафів (пені) прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності виконання вимог, встановлених пп. "д" пп.165.1.55 п.165.1 ст.165 Кодексу".

Тобто у зазначеному листі не йдеться про прощення тільки основної суми боргу, а зазначено ще: проценти комісії, штрафи, пеня.

Отже твердження відповідача про списання (анулювання) тільки основного боргу є хибним та ґрунтується виключно на припущеннях. При проведенні перевірки дане питання ним не досліджувалось. Докази іншого в матеріалах справи відсутні

Також в Акті перевірки відсутні посилання на інші докази, які б підтверджували зроблені в Акті висновки.

Крім того, суд звертає увагу, що контролюючим органом при проведенні перевірки була взято до уваги лише довідка АТ "ОТП Банк" за формою 1-ДФ про дохід, отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту) та у вигляді процентів комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, поряд із тим, не вчинено ніяких інших дій для встановлення дійсних обставин та не враховано положення підрозділу 1 розділу XX, пункту 8 згідно із Законом України від 09 квітня 2015 року "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань", яким, зокрема, встановлено, що: не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Отже, враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що позивачем не було порушено ст. 14, п. 164.1 ст.164, п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, ст. 165 Податкового кодексу України.

Підпунктом 1.7 пункту 16-1 Підрозділу 10 розділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України передбачено, що звільняються від оподаткування військовим збором доходи, що згідно з розділом IV цього Кодексу не включаються до загального оподатковуваного доходу фізичних осіб (не підлягають оподаткуванню, оподатковуються за нульовою ставкою).

Суд вважає за необхідне звернути увагу також на правову позицію ДФС України, яка висловлена в листі від 29.04.16 № 4507/С/99-99-13-02-03-14, про те, що в цілях оподаткування слід розрізняти та розглядати окремо дохід у вигляді основної суми боргу (кредиту), прощеного (анульованого) кредитором, та дохід у вигляді суми, прощеної (анульованої) кредитором у розмірі різниці, розрахованої відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX Кодексу (норма про обчислення якої наведена вище).

Також суд зазначає, що вимоги щодо збільшення грошових зобов`язань з військового збору є похідними за своєю суттю, оскільки безпосередньо пов`язані із збільшенням загального оподатковуваного доходу як бази оподаткування і цим податком.

Крім того, суд зазначає, що застосування контролюючим органом штрафу за неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік у сумі 170,00 грн є також необґрунтованим, оскільки судом встановлено, що ОСОБА_1 не порушувала ст. 14, п. 164.1 ст.164, п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, ст. 165 Податкового кодексу України, а тому і немала обов`язку щодо подання такої декларації.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання дій відповідача щодо проведення документальної невиїзної перевірки позивача з питань оплати податку з ознакою " 126", результати якої оформлені актом №252/08-01-13-05/ НОМЕР_1 від 05.04.2019 протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 03.06.2019 №.

Крім того, суд зазначає, що податкове повідомлення-рішення від 03.06.2019 № прийняте в порушення норм чинного законодавства, а податкові повідомлення-рішення від 03.06.2019 № та № , ґрунтуються на вказаному податковому повідомленні-рішенні, а тому також є неправомірними.

Суд зазначає, що згідно з частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вихід за межі позовних вимог можливий у випадку помилкового обрання особою неналежного способу захисту порушеного права, у цьому випадку можливо на підставі частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України вийти за межі позовних вимог та застосувати той спосіб захисту порушеного права позивача, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи. Фактично, необхідною передумовою застосування частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України є саме порушення прав позивача та необхідність захисту порушеного права шляхом його відновлення.

Адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про необхідність, з метою повного захисту прав і інтересів позивача, вийти за межі позовних вимог та скасувати податкові повідомлення-рішення від 03.06.2019 № та № .

Крім того, згідно зі ст. 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого Протоколу та Протоколів 2, 4, 7, 11 до Конвенції" ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року, Україна визнала джерелом права рішення Європейського суду з прав людини, а також юрисдикцію цього суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Рішення Європейського суду є частиною національного законодавства і є обов`язковим для правозастосування органами правосуддя.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів: (п.45 Рішення ЄСПЛ у справі "Бочаров проти України" від 17.06.2011 р., заява №21037/05; п.53 Рішення ЄСПЛ у справі "Смирнов проти України" від 15.10.2010 р., заява №38683/06; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі "Огороднік проти України" від 05.05.2015 р., заява № 29644/10; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі "Єрохіна проти України" від 15.02.2013 р., заява №12167/04).

Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в адміністративній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог КАС України. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в адміністративному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Відповідно до принципу V, викладеного у Рекомендації № (94) 12 "Незалежність, дієвість та роль суддів", ухваленій Комітетом Міністрів Ради Європи на 518 засіданні заступників міністрів 13.10.1994 року, судді, зокрема, зобов`язані проводити справу неупереджено, спираючись на власну оцінку фактів та власне тлумачення закону; забезпечити, щоб кожна сторона мала однакові можливості бути заслуханою, і щоб процедурні права кожної із сторін дотримувались відповідно до положень Конвенції про захист прав та основних свобод людини.

Згідно із ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності своїх рішень (ППР), а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч.1 ст.143 КАС України).

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищезазначене, та керуючись статтями 2, 77, 139, 241, 243-246, 250 суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 166, м. Запоріжжя, 69107, ) про визнання дій неправомірними та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії до Головного управління ДФС у Запорізькій області щодо проведення невиїзної позапланової документальної перевірки платника податків фізичної особи, яка не є суб`єктом господарювання, ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ).

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення, прийняте Головним управлінням ДФС у Запорізькій області форми "Р" від 03.06.2019 року №.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення, прийняте Головним управлінням ДФС у Запорізькій області форми "Р" від 03.06.2019 року №.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення, прийняте Головним управлінням ДФС у Запорізькій області форми "ПС" від 03.06.2019 року №.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1536,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

З урахуванням пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 24.04.2020.

Суддя А.В. Сіпака