Справа № 480/1499/20
Суддя: С.О. Бондар
Дата ухвалення: 2020-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про закриття провадження у справі
28 квітня 2020 р. справа № 480/1499/20
Суддя Сумського окружного адміністративного суду Бондар С.О., розглянувши в спрощеному провадженні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Тростянецької районної державної адміністрації Сумської області про визнання дій протиправними та скасування рішення,-
В С Т А Н О В И В:
Управління соціального захисту населення Тростянецької районної державної адміністрації Сумської області, надало суду відзив на позов, у якому, заперечуючи проти позову, вказує, що 09 липня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Управління за призначенням житлової субсидії. На момент звернення позивача діяло Положення про призначення житлової субсидії, в редакції постанови КМУ від 27.04.2018 №329, яке вступило в дію з 01 травня 2018 року, а саме діяла норма, що житлова субсидія не призначається (у тому числі на наступний період), якщо будь-хто із складу домогосподарства або член сім`ї особи із складу домогосподарства має у своєму володінні транспортний засіб, що підлягає державній реєстрації і з дати випуску якого минуло менше п`яти років (крім мопеда). Проте, ОСОБА_1 при заповненні декларації про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії, за формою, встановленою Мінсоцполітики, зазначив недостовірні відомості - не зазначив у розділі IV транспортний засіб члена сім`ї - автомобільний причіп. На підставі поданої заяви та декларації, а також отриманої інформації (відповідно до п.14 Положення) від Пенсійного фонду України, ДФС, органів місцевого самоврядування, управителів, виконавців комунальних послуг, позивачу була призначена субсидія на відповідні періоди. Однак, на запит Управління від 28.01.2020 вих. №04-15/209 11 лютого 2020 року від Територіального сервісного центру №5943 (лист від 07.02.2020 №31/18/5943-187), надійшла інформація про наявність у власності ОСОБА_1 транспортного засобу причепу до легкового автомобіля, у зв`язку з чим на адресу позивача був направлений лист з пропозицією повернути безпідставно отримані кошти у вигляді субсидії.
Ухвалою суду від 10.03.2020 відкрито провадження, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, встановивши фактичні обставини та оцінивши надані докази у їх сукупності, вважає за необхідне закрити провадження у справі, виходячи з наступного.
Не погоджуючись з такою пропозицією відповідача, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
На час звернення ОСОБА_1 до відповідача із заявою про призначення субсидії діяло Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою КМУ від 21.10.1995 № 848 (далі - Положення № 848), в редакції постанови КМУ від 27.04.2018 №329, яке вступило в дію з 01 травня 2018 року.
Так, згідно з п. 2 Положення № 848 право на отримання адресної безготівкової субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, а також субсидії готівкою на придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива (далі - субсидія) поширюється на громадян, які проживають у житлових приміщеннях (будинках) державного та громадського житлового фонду, в тому числі у гуртожитках, - на оплату користування житлом; приватного житлового фонду та фонду житлово-будівельних (житлових) кооперативів - на оплату утримання житла; житлового фонду незалежно від форм власності - на оплату комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива.
За приписами п. 13 Положення № 848 для призначення житлової субсидії громадянин, особа якого посвідчується паспортом або іншим документом, подає структурному підрозділу з питань соціального захисту населення за зареєстрованим місцем проживання (орендарі, внутрішньо переміщені особи - за фактичним місцем проживання):
заяву про призначення житлової субсидії за формою, встановленою Мінсоцполітики (далі - заява);
декларацію про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії, за формою, встановленою Мінсоцполітики (далі - декларація);
довідки про доходи - у разі зазначення в декларації доходів, інформація про які відсутня у ДФС, Пенсійному фонді України, фондах соціального страхування тощо і відповідно до законодавства не може бути отримана за запитом структурного підрозділу з питань соціального захисту населення у порядку, встановленому цим Положенням. У разі неможливості підтвердити такі доходи довідкою до декларації додається письмове пояснення із зазначенням їх розміру;
договір найму (оренди) житла (у разі наявності).
Під час прийому документів для призначення житлової субсидії забороняється вимагати від громадян документи, подання яких не передбачено цим Положенням.
Для розгляду питань, що належать до компетенції комісії, у випадках, передбачених цим Положенням, структурний підрозділ з питань соціального захисту населення може запропонувати громадянину подати додаткові документи, які не передбачені цим Положенням, але необхідні для розгляду комісією питань.
Громадянин несе відповідальність за подані відомості про доходи, майно, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на призначення житлової субсидії та на визначення її розміру.
Пунктом 14 Положення №848 визначено, що для призначення житлових субсидій на запит структурних підрозділів з питань соціального захисту населення у п`ятиденний строк з дня його отримання подаються відомості про: склад зареєстрованих у житлових приміщеннях (будинках) осіб - органами місцевого самоврядування або уповноваженими ними органами; забезпеченість громадян житловою площею та комунальними послугами - управителями, об`єднаннями, виконавцями комунальних послуг.
У таких відомостях, у тому числі, зазначається інформація про наявність в осіб транспортних засобів - уповноваженими органами МВС.
З матеріалів справи вбачається, що на підставі поданої ОСОБА_1 заяви та декларації, а також отриманої інформації від Пенсійного фонду України, ДФС, органів місцевого самоврядування, управителів, виконавців комунальних послуг, позивачу була призначена субсидія.
При цьому, ОСОБА_1 , подаючи заяву та декларацію відповідачу, у декларації поставив свій підпис під зобов`язанням: «Я усвідомлюю, що в разі подання мною неповних або недостовірних відомостей про осіб, які входять до складу домогосподарства, та членів сім`ї осіб зі складу домогосподарства незалежно від реєстрації їхнього місця проживання (фактичного місця проживання), їхні доходи, майновий стан і витрати, мені може бути відмовлено у призначенні житлової субсидії або припинено її надання. У такому разі зобов`язуюся повернути надміру перераховану (виплачену) суму житлової субсидії».
Під час заповнення декларації в розділі IV «Відомості про транспортні засоби, які зареєстровані в установленому порядку, і з дати випуску яких минуло менше ніж 5 років (крім мопедів), що перебувають у власності або володінні осіб, які входять до складу домогосподарства, а також членів сім`ї осіб зі складу домогосподарства незалежно від реєстрації їхнього місця проживання (фактичного місця проживання) - позивач власноручно зазначив «немає».
Проте, в ході перевірки, проведеної управлінням Північно-Східного офісу Держаудитслужби в Сумській області - 28 липня 2017 року в територіальному сервісному центрі МВС було зареєстровано причіп легковий марки ЛЕВ НОМЕР_2 (2016року випуску) ОСОБА_1 , що підтверджується листом Територіального сервісного центру №5943 (лист від 07.02.2020 №31/18/5943-187).
Таким чином, позивач надав недостовірні відомості про майновий стан, а саме не вказав у декларації поданої 09 липня 2018 року причіп легковий марки ЛЕВ 183111 (2016р.в.), що призвело до надміру виплаченої йому субсидії.
За нормами підпункту 2 пункту 6 Положення №848 (у редакції яка діяла на момент звернення позивача) житлова субсидія не призначається (у тому числі на наступний період), якщо будь-хто із складу домогосподарства або член сім`ї особи із складу домогосподарства має у своєму володінні транспортний засіб, що підлягає державній реєстрації і з дати випуску якого минуло менше п`яти років (крім мопеда).
Відповідно до п. 22 за рішенням комісії надання раніше призначеної житлової субсидії припиняється за поданням структурного підрозділу з питань соціального захисту населення, управителів, об`єднання, виконавців комунальних послуг у разі, коли у заяві та/або декларації громадянин зазначив недостовірні дані, що вплинуло на встановлення права на житлову субсидію або визначення її розміру на суму, яка перевищує 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на день призначення житлової субсидії.
У випадках, зазначених в абзацах четвертому - восьмому цього пункту, на вимогу структурного підрозділу з питань соціального захисту населення сума надміру перерахованої (виплаченої) житлової субсидії повертається управителем, об`єднанням, виконавцем комунальної послуги, громадянином.
У разі відмови управителя, об`єднання, виконавця комунальної послуги або громадянина добровільно повернути суму надміру перерахованої (виплаченої) житлової субсидії питання про її примусове стягнення вирішується у судовому порядку.
Відповідно до частини першої ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Пункт 2 ч. 1 ст. 4 КАС України передбачає, що публічно-правовим є, зокрема, спір, в якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Отже, до справ адміністративної юрисдикції віднесені публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.
Стосовно терміну «публічно-владні управлінські функції», то у розумінні пункту 2 частини першої статті 4 КАС України термін «публічно» означає, що такі функції суб`єкта спрямовані на задоволення публічного інтересу; зміст поняття «владні» полягає в наявності у суб`єкта повноважень застосовувати надану йому владу, за допомогою якої впливати на розвиток правовідносин. Управлінські функції - це основні напрямки діяльності органу влади, його посадової чи службової особи або іншого уповноваженого суб`єкта, спрямовані на управління діяльністю підлеглого суб`єкта.
З огляду на вказане до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений в конкретному випадку владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.
Аналогічний висновок сформульований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17.
Зі змісту позовних вимог та досліджених судом доказів вбачається, що предметом спору у справі є Повідомлення про необхідність погашення заборгованості по надміру виплаченій субсидії, яке відповідач направив на адресу ОСОБА_1 .
У вказаному Повідомленні Управління соціального захисту населення Тростянецької районної державної адміністрації Сумської області вказує про необхідність повернути на рахунок відповідача отримані позивачем грошові кошти у вигляді субсидії. У разі відмови, кошти будуть стягнуті в судовому порядку.
Таким чином, Повідомлення є фактично пропозицією врегулювання спору про право (повернення грошових коштів).
Правовідносини сторін в даній справі регулюються приписами Цивільного кодексу України, Положенням №848 та Порядком повернення коштів, надмірно виплачених за призначеними субсидіями, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України, Міністерства юстиції України від 29 грудня 1997 року № 39/283/90/5 (далі - Порядок).
Відповідно до пункту 2 Порядку в разі виявлення при перевірках подання громадянами свідомо документів із неправильними відомостями, органи соціального захисту населення вживають таких заходів: припиняють надання субсидії; повідомляють рекомендованим листом отримувачів житлової субсидії про припинення надання житлової субсидії, необхідність і терміни повернення надміру виплачених коштів; подають позовні заяви до суду про стягнення надміру виплачених коштів (при неповерненні їх добровільно).
Отже, повноваження відповідача обмежуються лише констатацією факту отримання позивачем (на думку відповідача) надміру виплачених коштів.
Що стосується відшкодування коштів, то вони не можуть бути примусово стягнені на підставі оспорюваного Повідомлення чи іншого розпорядження відповідача (відповідно до Порядку - добровільно або шляхом пред`явлення відповідачем позову до суду).
Тобто, між відповідачем і позивачем, щодо якого Управлінням соцзахисту у правовідносинах, які є предметом дослідження, безпосередньо не здійснювалось будь-яких управлінських дій, існує спір про право щодо майна (отриманих грошових коштів).
При цьому оспорюване повідомлення не є адміністративним актом суб`єкта владних повноважень, що породжує певні правові наслідки безпосередньо для позивача, а саме розпорядження не має обов`язкового характеру і безпосередньо не породжує настання відповідальність або інших негативних наслідків для позивача.
Таким чином, оскільки відповідачем в конкретних правовідносинах не здійснювалось будь-яких управлінських дій безпосередньо щодо позивача, спір, який, в даному випадку, за своєю природою носить приватноправовий характер, може вирішуватись в порядку цивільного судочинства шляхом звернення до суду відповідача з відповідним позовом про стягнення грошових коштів. Обраний позивачем (відносно якого безпосередньо не здійснювалось будь-яких управлінських дій відповідачем) засіб захисту прав не відповідає суті правовідношення, оскільки оспорюваним повідомленням не були безпосередньо порушені його права.
Наведене виключає можливість розгляду даного спору в порядку адміністративного судочинства, що є підставою для закриття провадження в справі на підставі пункту першого частини першої статті 238 КАС України.
Частиною шостою статті 170 КАС України передбачено, що у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.
Проте, необхідно зазначити, що поняття "спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства" слід тлумачити у сукупності з положеннями частини третьої статті 124 Конституції України та в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в судах.
В даному випадку, встановлена правова природа оспорюваного рішення (розпорядження) унеможливлює здійснення судового розгляду щодо визнання його протиправним та скасування, у зв`язку з чим ці позовні вимоги не можуть розглядатися у судах, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.
За таких обставин, суд зазначає, що вказаний спір не є публічно-правовим спором в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України та має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 238 КАС України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.
За приписами пункту 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при поданні позову до суду було сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн. відповідно до квитанції від 03.03.2020.
Тому судовий збір підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України.
Щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2500 грн, суд зазначає слідуюче.
Відповідно до частин першої та другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно з частинами першою та третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Відповідно до частини п`ятої статті 139 КАС України у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Суд зазначає, що вказані норми не визначають права на компенсацію судових витрат позивача, а саме витрат на правничу допомогу адвоката у разі закриття судом провадження в адміністративній справі.
Тому підстави для розподілу витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем, у разі закриття провадження у справі відсутні.
Керуючись ст. ст. 139, 238, 248, 256, 294-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У Х В А Л И В:
Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Тростянецької районної державної адміністрації Сумської області про визнання дій протиправними та скасування рішення.
Роз`яснити позивачу, що розгляд його спору віднесено до суду загальної юрисдикції за правилами цивільного судочинства.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Відповідно до п. 3 розділу VI Прикінцеві положення Кодексу адміністративного судочинства України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки визначені, зокрема, статтею 295 цього кодексу продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя С.О. Бондар