Справа № 337/290/20
Суддя: Кучерук І. Г.
Дата ухвалення: 2020-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2а/337/22/2020
Справа № 337/290/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2020 року Хортицький районний суд міста Запоріжжя

в складі: головуючого судді Кучерук І.Г.

з участю секретаря Нетяга М.І.

позивача ОСОБА_1

представника позивача Голованової Ю.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції в особі інспектора 1 батальйону 1 роти старшого лейтенанта поліції Довгої Юлії Андріївни, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом у якому вказав, що 18.01.2020 року о 13:00:15 год. інспектором 1 батальйону 1 роти старшим лейтенантом поліції Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Довгою Юлією Андріївною було винесено постанову серія ЕАК №1992074 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч 1 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн., за те що 18.01.2020 р. о 12:55:16 год. у м. Запоріжжі, пр. Ювілейний, 24/4 він начебто здійснив зупинку свого транспортного засобу автомобіль CHERY AMULET, державний номерний знак НОМЕР_1 на перехресті з круговим рухом, чим порушив п. 15.9 ґ Правил дорожнього руху.

Заперечуючи проти притягнення до адміністративної відповідальності, він вимагав у відповідача здійснити заміри та зафіксувати той факт, що зупинка транспортного засобу була здійснена без порушень, проте йому було відмовлено у цьому.Відповідачем підчас винесення постанови враховані не були положення ст. 19 Конституції України, ст. 33, ч. 1 ст. 122, ст. 222, ст. 245, ч. 2 ст. 258, 280 КУпАП.

Оскаржувана постанова не містять жодних посилань на докази, на яких ґрунтуються висновки про вчинення ним адміністративного правопорушення.

Враховуючи порушення вимог закону у діях відповідача при винесенні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, вважає, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Просить суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК № 1992074 від 18 січня 2020 року відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст.122 КУпАП, та закрити справу про притягнення до адміністративної відповідальності.

Ухвалою від 30.01.2020 року було відкрито провадження по справі, та ухвалено про розгляд адміністративного позову в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, та призначено до розгляду.

14.02.2020 року до суду від відповідача надійшов відзив на позов у якому вказано, що вимоги позивача є безпідставними, а також такими, що не підлягають задоволенню.

18.01.2020 року під час несення служби по пр. Ювілейному, 24/4, інспектором роти №1 батальйону №1 УПП Запорізькій області ДПП Довгою Ю.А., приблизно о 12 год. 25 хв. було візуально виявлено транспортний засіб CheryAmuletз д.н.з. НОМЕР_1 , водій якого здійснив зупинку транспортного засобу на перехресті з круговим рухом, чим порушив вимоги п. 15.9 ґ Правил дорожнього руху України.

Відеозаписом зафіксовано факт зупинки транспортного засобу позивача на перехресті з круговим рухом.

Обставини, на які вказує позивач, не виключають подію інкримінованого йому правопорушення та склад такого правопорушення у його діях.

Просить суд зобов`язати позивача надати докази на обставини на які він посилається в своїй позовній заяві, долучити до матеріалів справи відеозапис обставин від 18.01.2020 р., в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Також відповідачем до суду наданий диск з відеозаписом.

18.02.2020 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив у якій вказано, що зі змісту постанови, що оскаржується, а також відзиву на позовну заяву вбачається, що адміністративне правопорушення вчинене мною по проспекту Ювілейному, 24/4. однак зазначеної адреси на території Хортицького району м. Запоріжжя взагалі неіснує. У п. 2 оскаржуваної постанови місцем розгляду справи зазначено: м. Запоріжжя, просп. Ювілейний, 24/4», тобто не зрозуміло - де саме розглядалася справата складалася постанова. Також у п. 6 постанови, що оскаржується, «Час та місце скоєння, суть і обставини правопорушення»місцем скоєння знов таки зазначена неіснуюча адреса, а обставини правопорушення відповідачем взагалі не зазначено.

Відповідачем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення за порушення вимог п. 15.9. «ґ» ПДР України, тобто за порушення заборони зупинки на перехрестях. Однак, відповідачем при винесені постанові взагалі не зазначено де та по якій вулиці міста рухався автомобіль, на якому нібито здійснено заборонену зупинку на перехресті. В самій постанові не відображено хто, куди та як їхав, в якому напрямку перетнув перехрестя та де здійснив заборонену зупинку.

В оскаржуваній постанові не зазначено чи здійснювався відеозапис при фіксуванні начебто вчиненого правопорушення, а якщо здійснювався, то за допомогою яких технічних засобів. Окрім того, у п. 9 оскаржуваної постанови «До постанови додається:» відсутня будь-яка інформація, у тому числі і посилання на відеофіксації правопорушення.

Відеозапис, поданий начебто на підтвердження факту порушення правилдорожнього руху, не може розглядатись як доказ у зв`язку з тим, що оскаржувана станова про притягнення до адміністративної відповідальності не містить, як посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено данин відеозапис, так ібудь-яких інших відомостей про нього.

У судове засідання відповідач не з`явилась, була належним чином повідомлена. Позивач та його представник наполягали на розгляді справи за відсутності відповідача.

Суд розглядає справу за відсутності відповідача на підставі ст. 205 КАС України.

В судовому засіданні позивач підтримав вимоги з мотивів викладених у адміністративному позові та відповіді на відзив. Також позивач пояснив, що він не згоден з постановою. Коли виносили постанову до нього спочатку підійшов парень якого Пожарський просив виміряти відстань до перехрестя, однак той відмовив і при цьому відео фіксація не проводилась.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_2 пояснила, що автомобіль стояв біля ринку «Ювілейний» біля круга. Коли вони з чоловіком підійшли до машини там вже був поліцейський який сказав, що автомобіль не правильно припаркований. Поліцейського попросили виміряти відстань але той відмовився, потім до автомобіля підійшла дівчина і почала оформлювати штраф.

Суд, розглянувши надані документи, вислухавши пояснення, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Судом встановлено, що 18.01.2020 року, інспектором УПП в Запорізькій області Довгою Ю.А. відносно ОСОБА_1 оформлено постанову серія ЕАК №1992074, відповідно до якої 18.01.2020 року 12-55 годин по пр. Ювілейному 24/4 у м. Запоріжжя ОСОБА_1 на транспортному засобі CHERY AMULET, державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснив зупинку ТЗ на перехресті з круговим рухом чим порушив п. 15.9 ґ ПДР України.

ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 255 грн.

Постанова була складена в електронній формі у вигляді стрічки, яка була роздрукована за допомогою спеціальних технічних пристроїв, копія якої була вручена позивачеві після розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст.222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, в т.ч. про порушення правил дорожнього руху за ст.122КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів та підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п. 1 Розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі(затверджена наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015р., зареєстрована у Міністерстві юстиції України 10.11.2015р. за № 1408/27853), справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення або місцем проживання правопорушника.

Відповідно до п. 5 розділу IV Інструкції - Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складається у письмовій формі або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Оскаржувана постанова складена у відповідності до вимог ст. 276 КУпАП у визначеному цією правовою нормою місці розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки, як роз`яснено у Рішенні Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року(№ 5-рп/2015) словосполучення «за місцем його вчинення», вжите у названій статті, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

У даному випадку, спірна постанова складена відповідачем у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на територію якої розповсюджувалися повноваження відповідача.

Аналогічні висновки колегії суддів Вищого адміністративного суду України викладені в ухвалі від 13.01.2017 року(справа №552/4635/16-а) та в ухвалі від 28.12.2016 року( справа №750/8192/16-а).

Таким чином, оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності правомірно складена на місці вчинення правопорушення, що передбачено нормами діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП порушення вимог правил зупинки, стоянки, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до п. 15.9 ґ Правил дорожнього руху, зупинка забороняється на перехрестях та ближче 10 м. від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга.

Перехрестя - місце перехрещення, прилягання або розгалуження доріг на одному рівні, межею якого є уявні лінії між початком заокруглень країв проїзної частини кожної з доріг. Не вважається перехрестям місце прилягання до дороги виїзду з прилеглої території (п. 1.10 ПДР України).

Згідно до відеозапису, який наданий відповідачем, видно, що єдиною незгодою ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення було те, що він вважає, що він, як інвалід, має право на здійснення зупинки і стоянки під будь якими забороняючими знаками.

Також з відеозапису встановлено, що відповідач не допустила порушення процесуального порядку розгляду адміністративної справи, розгляд справи проведено з наданням позивачу можливості надати докази на свій захист, скористатися юридичними послугами, були роз`яснені права.

В силу вимог, встановлених ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху, та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.

При цьому водій має право відступати від вимог Закону та відповідно правил дорожнього руху лише в умовах дії непереборної сили або коли іншими засобами неможливо запобігти власній загибелі чи каліцтву громадян (ст. 16 Закону).

Проте, судом не встановлено обставин непереборної сили.

Кодекс адміністративного судочинства України передбачає не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч. 2 ст. 77 КАС України), але й обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 77 КАС України).

Доказів неправомірної поведінки інспектора не надано, приймаючи оскаржувану постанову відповідач реалізовував свої повноваження по забезпеченню безпеки дорожнього руху.

Належних доказів в обґрунтування обмеження реалізації процесуальних прав позивача, які також могли потягти незаконність винесеної постанови, позивачем також не надано, і судом не встановлено.

Пояснення свідка ОСОБА_2 у судовому засіданні, суд сприймає критично у зв`язку з тим, що вона є дружиною позивача, та прямо зацікавлена у результатах розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України «про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні ухваленому 29.06.2007 року у справі «ОГаллоран та Франціс проти Сполученого Королівства», Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати, постановив, що будь яка особа яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є такими, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Підстави позову, на які посилається ОСОБА_1 , не знайшли свого документального підтвердження під час розгляду справи. Факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, не спростовано позивачем.

Суд відхиляє доводи позивача про те, що автомобіль не знаходився на перехресті та ближче 10 м. від краю перехрещуваної проїзної частини, оскільки твердження останнього не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

Факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, на думку суду, є доведеним.

На думку суду, підстави незгоди з притягненням до адміністративної відповідальності, висунуті позивачем, свідчать про спробу позивача уникнути відповідальності за вчинене правопорушення, та судом відхиляються.

Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що у діях водія ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, а тому доводи позивача є необґрунтованими та безпідставними. Відтак суд вважає, що постанова є законною та обґрунтованою, підстави для визнання дій інспектора незаконними у суду відсутні. Внаслідок чого позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню. Таким чином суд вважає, що законних підстав задоволення адміністративного позову немає.

Згідно пункту 3 розділу VІ Прикінцевих положень КАС України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Керуючись ст. 2, 5, 9, 72-79, 90, 229, 242-246, 262, 286 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК № 1992074 від 18 січня 2020 року за ч. 1 ст.122 КУпАП, та закриття справи про притягнення до адміністративної відповідальності - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днівз дня його проголошення, але не пізніше після закінчення строку карантину.

Суддя: