Справа № 640/24058/19
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2020-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2020 року м. Київ № 640/24058/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Добрянської Я.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Шевченківського районного відділу № 1 Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 з позовом до Шевченківського районного відділу № 1 Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області в якому просила:

- визнати протиправною відмову Шевченківського районного відділу № 1 Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області у вклеюванні фотографії у мій паспорт громадянина України зразака 1994 року у зв`язку з досягненням 45-річного віку;

- зобов`язати Шевченківський районний відділ № 1 ЦМУ ДМС України в м. Києві та Київській області вклеїти у мій паспорт громадянина України зразка 1994 року нову фотографію у зв`язку з досягненням 45-річного віку.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачем за результатом розгляду її заяв протиправно відмовлено ОСОБА_1 у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки, чим відповідно до Положення про паспорт громадянина України, порушено вимоги чинного законодавства. Більше того, позивач наголошує на тому, що присвоєння громадянину України та внесення Унікального номеру суперечить ратифікованим Україною міжнародним документам.

Шевченківським районним відділом Центрального міжрегіонального управлінням Державної міграційної служби України у Київській області (Шевченківський районний відділ) подано відзив на адміністративний позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки видача паспорта громадянина України у формі книжечки чинним законодавством не передбачена.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2019р. відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.03.2020р. залучено до участі у справі в якості співідповідача по справі Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4а, ).

Розглянувши адміністративний позов та додані до нього матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, зазначає наступне.

ОСОБА_1 , 1972 р.н., по досягненню нею 45-річного віку особисто зверталася до територіального підрозділу ДМС України у м. Києві за місцем свого проживання, а саме - Шевченківського районного відділу № 1 Центрального міжрегіонального управління ДМС України в м. Києві та Київській області із заявою про вклеювання фотографії в її існуючий паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Шевченківським РУ ГУ МВС України в м. Києві від 06.08.1996 р, для поновлення його дії, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 р № 2503-XII, надаючи всі необхідні документи для вирішення цього питання.

04.07.2019р позивач звернулась із заявою до Шевченківського районного відділу № 1 ЦМУ ДМС України в м. Києві та Київській в якій просила вклеїти фотографію в її існуючий паспорт НОМЕР_1 , виданий Шевченківським РУ ГУ МВС України в м. Києві 06.08.1996 р, для поновлення його дії, або замінити на новий паспорт громадянина України у формі паспортної книжечки зразка 1994 року на ім`я ОСОБА_1 відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 р № 2503-XII. Проставити відмітку реєстрації місця проживання в паспорті (для підтвердження раніше оформленої, а не нової редакції місця проживання, відомостями про яке Шевченківський районний відділ ЦМУ ДМС України в м. Києві та Київській області володіє). Вести паспортний облік щодо позивача за раніше визначеними формами виключно за її ім`ям: прізвищем, ім`ям , по батькові, використовуючи при потребі інформацію щодо неї з обмеженого переліку: дата і місце народження, місце фактичного проживання, місце роботи/навчання, без внесення інформації про неї до Єдиного державного демографічного реєстру, будь-яких інших інформаційних систем, без їх автоматизованої обробки, у т.ч. передачі.

Листом Центрального міжрегіонального Управління державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області (Шевченківський районний відділ) від 11.07.2019р № 11/В-231-19 позивача повідомлено про те, що наразі паспорт громадянина України видається тільки у формі картки, що містить безконтактний електронний носій, крім того, Тимчасовим порядком врегульоване питання вклеювання фотокартки до паспорта протягом місяця після досягнення відповідного віку та за наявності рішення суду щодо зобов`язання ДМС вклеїти фотокартку, якщо особа звертається після спливу місячного терміну.

24.07.2019р. позивач повторно звернулась Шевченківського районного відділу № 1 ЦМУ ДМС України в м. Києві та Київській в якій просила вклеїти фотографію в її існуючий паспорт НОМЕР_1 , виданий Шевченківським РУ ГУ МВС України в м. Києві 06.08.1996 р, для поновлення його дії, або замінити на новий паспорт громадянина України у формі паспортної книжечки зразка 1994 року на ім`я ОСОБА_1 відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 р № 2503-XII. Проставити відмітку реєстрації місця проживання в паспорті (для підтвердження раніше оформленої, а не нової редакції місця проживання, відомостями про яке Шевченківський районний відділ ЦМУ ДМС України в м. Києві та Київській області володіє). Вести паспортний облік щодо позивача за раніше визначеними формами виключно за її ім`ям: прізвищем, ім`ям , по батькові, використовуючи при потребі інформацію щодо неї з обмеженого переліку: дата і місце народження, місце фактичного проживання, місце роботи/навчання, без внесення інформації про неї до Єдиного державного демографічного реєстру, будь-яких інших інформаційних систем, без їх автоматизованої обробки, у т.ч. передачі.

Листом Центрального міжрегіональне управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області (Шевченківський районний відділ) від 26.07.2019р. № 11/В позивача повідомлено про те, що відсутні правові підстави для вклеювання фотографії до її паспорта громадянина України у формі книжечки.

Вважаючи протиправними відмови відповідача щодо не вклеювання фотографії до її паспорта громадянина України у формі книжечки, позивач, звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 № 5492- VI (надалі - Закон №5492-VI) документами, оформлення яких встановлено цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення, є документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, яким є , зокрема, паспорт громадянина України.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 4 і 5 ст. 14 цього Закону форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.

Частиною 1 ст. 21 Закону 5492-VI визначено, що паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Згідно із ч. 3 ст. 13 Закону 5492-VI паспорт громадянина України містить безконтактний електронний носій.

Відповідно до п.п. 3, 5, 6, 8 Положення про паспорт громадянина України, затверджений постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-XII, бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни впровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.

Вносити до паспорта записи, не передбачені цим Положенням або законодавчими актами України, забороняється. Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується.

Водночас, п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну. Пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» від 25.03.2015 № 302, далі - Постанова №302 затверджено: зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм згідно; зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія; Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України.

Пунктом 2 вказаної Постанови №302 із застосуванням засобів Реєстру запроваджено:

- з 01 січня 2016 року - оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року

- з 01 листопада 2016 року - оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

Згідно з п. 3 Постанови №302, до завершення роботи із забезпечення в повному обсязі територіальних підрозділів ДМС матеріально-технічними ресурсами, необхідними для оформлення і видачі паспорта громадянина України, зразки бланків якого затверджено цією постановою паспорт громадянина України може оформлятися з використанням бланка паспорта громадянина України у формі книжечки; прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 01 листопада 2016 року припиняється.

Зі змісту листів наданих у відповідь на заяви позивача вбачається, що відповідачі наголошують на припиненні видачі паспорта громадянина України у формі книжечки після 1 листопада 2016 року.

Одночасно, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження відмови позивачу у видачі останній паспорта громадянина України у формі книжечки в зв`язку з неналежністю, неповнотою або недостовірністю поданих документів.

Пунктом 131 Постанови №302 передбачено, що до безконтактного електронного носія, який міститься у паспорті, вноситься така інформація: (…) біометричні дані, параметри особи (відцифрований образ обличчя особи, відцифрований підпис особи, відцифровані відбитки пальців рук) виключно за згодою особи.

Безконтактний електронний носій паспорта громадянина України нового зразку містить відцифровані персональні данні особи .

В свою чергу позивач в адміністративному позові посилається на порушення принципу поваги до приватного життя суб`єкта персональних даних, шляхом електронної обробки таких даних у процесі оформлення ID-паспорту, оскільки вона згоди на таку обробку не надає.

Суд такі доводи вважає обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону № 2297-VI, мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних.

Персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована (стаття 2 Закону № 2297-VI).

Обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (частини п`ять, шість статті 6 вказаного Закону).

Таким чином, принципами обробки персональних даних є відкритість і прозорість, відповідальність, адекватність та не надмірність їх складу та змісту стосовно визначеної мети їх обробки, а підставою обробки персональних даних є згода суб`єкта персональних даних.

Водночас, суд звертає увагу, що законодавством не врегульовано питання щодо наслідків відмови особи від обробки її персональних даних, тобто фактично відсутня будь-яка альтернатива такого вибору, що в свою чергу обумовлює неякість закону та порушення конституційних прав такої особи.

Також суд вважає за доцільне зазначити, що реалізація державних функцій має здійснюватися без примушення людини до надання згоди на обробку персональних даних, їх обробка повинна здійснюватися, як і раніше, в межах і на підставі тих законів і нормативно-правових актів України, на підставі яких виникають правовідносини між громадянином та державою. При цьому, згадані технології не повинні бути безальтернативними і примусовими. Особи, які відмовилися від обробки їх персональних даних, повинні мати альтернативу - використання традиційних методів ідентифікації особи.

У статті 8 Конвенції про захист осіб у зв`язку з автоматизованою обробкою персональних даних, ратифікованій Законом України від 06 липня 2010 року №2438-VI, зазначено: «Будь-якій особі надається можливість: a) з`ясувати існування файлу персональних даних для автоматизованої обробки, його головні цілі, а також особу та постійне місце проживання чи головне місце роботи контролера файлу; б) отримувати через обґрунтовані періоди та без надмірної затримки або витрат підтвердження або спростування факту зберігання персональних даних, що її стосуються, у файлі даних для автоматизованої обробки, а також отримувати такі дані в доступній для розуміння формі; c) вимагати у відповідних випадках виправлення або знищення таких даних, якщо вони оброблялися всупереч положенням внутрішнього законодавства, що запроваджують основоположні принципи, визначені у статтях 5 і 6 цієї Конвенції; …».

За сталою практикою ЄСПЛ, першою умовою виправданості втручання у права, гарантоване статтею 8 Конвенції, є те, що воно має бути передбачене законом, причому тлумачення терміну «закон» є автономним, та до якості «закону» ставляться певні вимоги (рішення ЄСПЛ у справі «Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства» (Tolstoy Miloslavsky v. the United Kingdom) від 13 липня 1995 року, заява №18139/91, пункт 37) Під терміном «закон» … слід розуміти як норми, встановлені писаним правом, так і правила, що сформувалися у прецедентному праві. Закон має відповідати якісним вимогам, насамперед, вимогам «доступності» та «передбачуваності».

Таким чином, суд дійшов висновку, що норми Закону №5492-VI на відміну від норм Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ (теж діючого на момент виникнення правовідносин) не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорту у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім`я та по-батькові та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є безумовним порушенням вимог статті 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було «встановлене законом») не було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя, у контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення статті 8 Конвенції.

Крім того, слід звернути увагу, що перелік підстав, які становлять легітимну мету обмежень прав і свобод особи, є вичерпним. Свобода розсуду держав щодо встановлення обмежень є вузькою. Проте, слід оцінити, чи передбачене законом таке обмеження, чи відповідає обмеження «нагальній суспільній потребі», тобто чи є воно необхідним у демократичному суспільстві і чи відповідає воно легітимній меті ( наприклад, рішення ЄСПЛ у справі «Svyato-Mykhaylivska Parafiya v. Ukraine» від 14 червня 2007 року). Установленість обмежень законом передбачає чіткість і доступність закону, що встановлює такі обмеження. Кожна людина повинна мати відповідне уявлення про норми, які можуть бути застосовані щодо її відповідного права. Вимога чіткого закону, який передбачає обмеження права, має ту саму мету - кожна людина повинна мати можливість передбачити наслідки своєї поведінки. Рівень чіткості, який вимагається від національного законодавства, яке в будь-якому разі не може передбачати усі можливі випадки, багато в чому залежить від змісту відповідного акта, сфери, яку він регулює, чисельність й статусу тих, кому він адресований (див. рішення ЄСПЛ у справі «Groppera Radio AG and Others v. Switzerland» від 28 березня 1990 року).

Тобто, будь-яке обмеження прав і свобод особи повинно бути чітким та законодавчо визначеним, однак у даному випадку таке обмеження, як неможливість отримання паспорта у формі книжечки, законодавством не передбачено.

Крім того, відповідно до статті 14 Конвенції користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, незалежності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

При цьому, суд бере до уваги, що ЄСПЛ у своєму рішенні по справі «Х`ю Джордан проти Великої Британії» сформулював таку позицію: «Якщо загальна політика або захід мають непропорційно шкідливі наслідки для конкретної групи, то вони (загальна політика або захід) можуть вважатися дискримінаційними, незважаючи на те, що вони не спрямовані конкретно на цю групу».

Позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді ID -картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

Разом з тим, суд зазначає, що самі по собі дії суб`єкта владних повноважень щодо відмови особі у видачі їй паспорта громадянина України у формі книжечки відповідали Закону №5492-VI.

Вищевикладене узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду викладеної в постанові від 19.09.2018р. у справі № 806/3265/17 (Пз/9901/2/18), провадження № 11-460заі18. Разом з тим, при вирішенні спору суд наголошує на тому, що законодавець, приймаючи Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, спрямованих на лібералізацію Європейським Союзом візового режиму для України» від 14 липня 2016 року №1474-VIII, яким внесено зміни до Закону №5492-VI, не дотримав вимог, за якими такі зміни повинні бути зрозумілими і виконуваними, не мати подвійного тлумачення, не звужувати права громадян у спосіб, не передбачений Конституцією України та не допускати жодної дискримінації у залежності від часу виникнення правовідносин з отриманням паспорта громадянина України. На час звернення особи до відповідача діяло два нормативних акта: Положення про паспорт громадянина України, затвердженим постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ і Постанова №302, відповідно до яких особи, які раніше отримали паспорт, не зобов`язані звертатися за його обміном, при досягнені відповідного віку органи УДМС проводять вклеювання фотографії, тоді як особи, які змінили прізвище, чи у яких відбулися інші зміни персональних даних, зобов`язані отримувати новий паспорт у формі ID -картки, який має обмежувальний термін 10 років (частина третя статті 21 Закону №5492-VI), до якого вноситься більше персональних даних та який має унікальний номер запису у Реєстрі. При цьому, у жодному законі не зазначено, з якою метою встановлені такі обмеження, і чи є вони необхідними у демократичному суспільстві. Оскільки дії відповідача розглядаються як дії держави в цілому, і такі дії порушують основоположні права громадян, то вони визнаються протиправними.

Таким чином, для належного захисту порушених прав позивача слід зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області вклеїти фотографію ОСОБА_1 в існуючий паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженим постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ.

При цьому, суд вважає за правильне задовольнити позовні вимоги в цій частині шляхом зобов`язання саме Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області вчинити дії, оскільки відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 12 вересня 2018 р. № 732 «Про реорганізацію територіальних органів Державної міграційної служби», утворено Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області як юридичну особу публічного права, в той час як Шевченківський районний відділ Центрального управління є лише територіальним підрозділом Центрального управління (https://dmsu.gov.ua/cmu/pidrozdily.html) без статусу юридичної особи.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Шевченківського районного відділу № 1 Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області здійснити паспортний облік щодо ОСОБА_1 без використання засобів ЄДДРУ і виключно за прізвищем, іменем та по-батькові, роком народженням (ст. 28, 294, 296 ЦК України) і згідно норм ЗУ «Про громадянство» та Положення про паспорт громадянина України затвердженого постановою ВРУ № 2503 від 26.06.1992р. (із змінами у т.ч. згідно з Законом України від 03.07.2012 № 5029-VI), суд вважає їх такими, що задоволенню не підлягають, оскільки захист прав у майбутньому, без встановлення такого порушення, а лише допускаючи можливість неправомірної поведінки суб`єкта оскарження не допускається.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 27.06.2019р. у справі №803/1128/17, адміністративне провадження №К/9901/6970/18.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, то ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 243-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

2. Визнати протиправною відмову Шевченківського районного відділу № 1 Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області у вклеюванні фотографії у ОСОБА_1 паспорт громадянина України зразка 1994 року у зв`язку із досягнення 45-річного віку.

3. Зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області вклеїти у паспорт громадянина України зразка 1994 року, ОСОБА_1 нову фотографію у зв`язку з досягненням 45-річного віку.

4. В іншій частині позовних вимог - відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області витрати зі сплати судового збору в розмірі 384,20 грн (триста вісімдесят чотири гривні 20 коп).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295, 296 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська