Справа № 361/1783/17
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Петришин Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2020 року Справа № 361/1783/17

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2020 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Броварського об`єднаного управління

Пенсійного фонду України в Київській області

про визнання рішень, дій та бездіяльності протиправними і

зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Київській області (далі - відповідач) про визнання рішень, дій та бездіяльності протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди.

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 червня 2017 року, яку залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2017 року, адміністративний позов було задоволено частково:

- зобов`язано Броварське ОУПФУ Київської області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 16.12.2016 із забезпеченням йому права бути присутнім при розгляді його заяви шляхом повідомлення про час і місце її розгляду;

- зобов`язано Броварське ОУПФУ Київської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.10.2016 про переведення на пенсію за віком у зв`язку з досягненням пенсійного віку, встановленого для інвалідів війни, і як постраждалому від Чорнобильської катастрофи ІІІ категорії, та за результатами розгляду такої заяви прийняти обґрунтоване рішення з наданням детального розрахунку розміру пенсії за віком, на яку мав би право ОСОБА_1 у разі переведення його на такий вид пенсії.

Зазначені рішення судів першої та апеляційної інстанції постановою Верховного Суду від 01 листопада 2018 року залишено без змін.

Судовий контроль за виконанням судового рішення в цій справі шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про його виконання не встановлювався.

26.12.2019 ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із заявою про надання звіту про виконання рішення суду та накладення на відповідача штрафу, в якій просив зобов`язати Броварське ОУПФУ в Київській області надати звіт про виконання рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 червня 2017 року у справі № 361/1783/17, що набрало законної сили 12.09.2017 року, та з урахуванням наданого відповідачем звіту, накласти на нього штраф.

В обґрунтування вказаної заяви позивач зазначив, що відповідачем рішення суду умисно не виконується, що відповідач умисно розглядає подану ним заяву всупереч його зверненню та рішенню суду відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення», а також послався на інші судові справи №№ 810/1109/18, 361/1495/16-а, в яких судами було задоволено його певні позовні вимоги та зобов`язано відповідача подати звіт про виконання судового рішення.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2020 року в задоволенні зазначеної заяви позивача було відмовлено.

Постановляючи таку ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що з приводу виконання рішення суду у справі № 361/1783/17 було відкрито два виконавчі провадження, які закінчені у зв`язку з виконанням відповідачем покладених на нього обов`язків, що судове рішення, яке було ухвалено судом в цій справі, виконано у повному обсязі, а тому правові підстави для застосування заходів судового контролю за його виконанням відсутні.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та задовольнити його заяву.

В обґрунтування зазначених апеляційних вимог позивач наводить доводи, що є аналогічними тим, які були викладені ним в його заяві, а також зазначає, що при розгляді його заяви було порушено законодавчі вимоги щодо незмінності складу суду, що таку заяву розглянуто іншим суддею, ніж той, яким вирішено цей спір по суті, а також зазначає, що судовими рішеннями в інших справах №№ 361/7517/17, 361/5596/17 підтверджується невиконання відповідачем судового рішення в даній справі.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що оскаржувана ним ухвала суду прийнята за неповно встановлених обставин справи та з порушенням норм процесуального законодавства.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.03.2020 було відкрито апеляційне провадження у справі, установлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити її без задоволення та зазначає, що на його переконання оскаржувана позивачем ухвала суду винесена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

27.04.2020 до апеляційного суду надійшло клопотання позивача про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач у судове засідання не з`явився, клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції не подавав.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2020, яка занесена до протоколу судового засідання, зазначене клопотання позивача задоволено та вирішено перейти до розгляду в порядку письмового провадження, відповідно до ст. 311 КАС України, з урахуванням того, що наявні у справі матеріали є достатніми для її вирішення апеляційним судом, а позиція сторін висловлена в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - без змін з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на виконання рішення суду в цій справі судом першої інстанції було видано два виконавчих листи від 07.12.2017, на підставі яких за заявою ОСОБА_1 були відкриті виконавчі провадження № 57406249 та № 57406091.

У межах вказаних виконавчих проваджень на відповідача як боржника було покладено наступні обов`язки:

1) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.10.2016 про переведення на пенсію за віком у зв`язку з досягненням пенсійного віку, встановленого для інвалідів війни і як постраждалому від Чорнобильської катастрофи ІІІ категорії, та за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 прийняти обґрунтоване рішення, з наданням детального розрахунку розміру пенсії за віком, на яку мав би право ОСОБА_1 у разі переведення його на такий вид пенсії»;

2) повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 16.12.2016р. з забезпеченням права бути присутнім при розгляді заяви шляхом повідомлення його про час і місце розгляду заяви».

Постановами державного виконавця від 15.02.2019 зазначені виконавчі провадження були закінчені відповідно пункту 9 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у зв`язку з виконанням боржником його обов`язків.

Доказів щодо оскарження зазначених постанов державного виконавця позивачем суду не надано.

Станом на час звернення позивача із заявою від 26.12.2019 щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в цій справі таке рішення суду вже було виконано.

Нормативно-правове обґрунтування.

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 124 Конституції України регламентовано, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

Аналогічна норма закріплена у частині другій статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та у статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Згідно зі ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

У частинах першій, другій статті 382 КАС України визначено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб..

Висновки суду апеляційної інстанції.

Отже, адміністративним процесуальним законодавством регламентовано інститут судового контролю за виконанням судового рішення, метою якого є забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судового рішення та повне і реальне відновлення прав особи, які ним захищені.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що судовим рішенням у цій адміністративній справі від 22.06.2017, яке набрало законної сили 12.09.2017, були захищені відповідні права позивача і для забезпечення його примусового виконання судом видані виконавчі листи від 07.12.2017, за якими відкриті виконавчі провадження №№ № 57406249, 57406091.

Однак вказані виконавчі провадження закінчені державним виконавцем у зв`язку з повним виконанням боржником (відповідачем у справі) вказаного судового рішення, про що винесено постанови від 15.02.2019.

Водночас, доказів щодо оскарження таких постанов державного виконавця та/або їх скасування у порядку, передбаченому чинним законодавством, позивачем ані до суду першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження не надано.

Твердження апелянта, які викладені ним у його скарзі та є аналогічними доводам його заяви від 26.12.2019, зокрема про те, що відповідачем рішення суду умисно не виконується, що відповідач умисно розглядає подану ним заяву всупереч його зверненню та рішенню суду відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення», а також посилання на інші судові справи №№ 810/1109/18, 361/1495/16-а, в яких судами було задоволено його певні позовні вимоги та зобов`язано відповідача подати звіт про виконання судового рішення, судова колегія вважає необґрунтованими з огляду на вищевикладене.

Доводи апелянта про те, що судовими рішеннями в інших справах №№ 361/7517/17, 361/5596/17 підтверджується невиконання відповідачем судового рішення в даній справі, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки остаточні судові рішення (за результатами апеляційного перегляду) у вказаних справах ухвалені у 2018 році, а вищезазначені постанови державного виконавця у 2019, предмет спору у зазначених справах відрізняється в предмету судового розгляду в межах цієї справи і у судових рішенням по цим справам судами, зокрема, було встановлено факт ненадання відповідачем певних доказів (у тому числі, про результат розгляду заяви позивача), а не факт невиконання рішення суду у цій справі, як на тому наполягає апелянт.

Посилання апелянта на те, що при розгляді його заяви від 26.12.2019 було порушено законодавчі вимоги щодо незмінності складу суду, що таку заяву розглянуто іншим суддею, ніж той, яким вирішено цей спір по суті, спростовуються матеріалами справи, а саме протоколами автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.12.2019 та від 28.01.2020, відповідно до яких після надходження зазначено заяви до суду її було розподілено в порядку ст. 31 КАС України та передано судді Дутчак І.М., якою спірні правовідносини в цій справі були вирішені по суті, але в наступному за розпорядженням керівника апарату суду на підставі ухвали судді Дутчак І.М. про самовідвід у цій справі за допомогою повторного автоматизованого розподілу справу передано судді Петришин Н.М. /т. 1 а.с.98, 117-118/, якою й прийнято оскаржувану позивачем ухвалу в цій справі.

Таким чином, дослідивши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення заяви позивача та застосування відповідних заходів судового контролю, регламентованих статтею 382 КАС України.

Надаючи оцінку всім доводам апелянта, судова колегія також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.

Отже, судом першої інстанції повно встановлено фактичні обставини справи та правильно визначено норми процесуального права, які підлягають застосуванню.

Згідно зі ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2020 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 28 квітня 2020 року.

Головуючий суддя

Судді: