Справа № 320/3917/19
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2020-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/3917/19 Суддя (судді) першої інстанції: Лиска І.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Парінова А.Б.,

суддів: Земляної Г.В.

Кучми А.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування вимог та рішення,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась фізична особа - підприємець ОСОБА_1 з позовом до Головного управління ДФС у Київській області в якому просила суд (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 03 вересня 2019 року):

1) визнати протиправними та скасувати вимоги Головного управління ДФС у Київській області про сплату боргу (недоїмки):

- від 03.01.2019 № Ф-292593-50/98 на суму 8 112, 98 грн.,

- від 04.03.2019 № Ф-292593-50/3023 на суму 8 833, 04 грн.,

- від 13.05.2019 № Ф-292593-50/4718 на суму 9751, 10 грн.;

2) визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 09.10.2018 на суму 8185, 10 грн.;

3) зобов`язати відповідача привести облікову картку ОСОБА_1 з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 2013 - 2019 у відповідність до фактичного стану розрахунків позивача з Пенсійним фондом України шляхом скасування всіх нарахованих штрафів та пені, а також належного зарахування сум сплаченого збору за цільовим призначенням, визначеним у платіжних документах.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2019 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано вимоги Головного управління ДФС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 03.01.2019 № Ф-292593-50/98 на суму 8 112, 98 грн., від 04.03.2019 № Ф-292593-50/3023 на суму 8 833, 04 грн., від 13.05.2019 № Ф-292593-50/4718 на суму 9 751, 10 грн. Визнано протиправним та скасовано рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 09.10.2018 на суму 8 185, 10 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням в частині задоволених позовних вимог, Головним управлінням ДПС у Київській області подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач наголошує на правомірності дій контролюючого органу та разом з цим зазначає, що судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки всім обставинам справи.

Зокрема, апелянт зауважує, що позивачем було несвоєчасно сплачено самостійно визначену у звіті суму грошового зобов`язання з ЄСВ, що мало наслідком виникнення недоїмки, штрафів та пені (які погашались у порядку календарної черговості їх виникнення) та призвело до систематичного порушення позивачем граничних термінів сплати єдиного внеску.

Крім того, апелянт звертає увагу суду, що заява про збільшення позовних вимог була подана до суду з пропуском встановленого КАС України строку, а тому мала бути залишена судом першої інстанції без розгляду.

За наведених обставин, Головне управління ДПС у Київській області вважає, що прийняте судом першої інстанції рішення не відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відповідно до приписів ст. 317 КАС України підлягає скасуванню.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2019 року та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Позивачем було подано відзив на апеляційну скаргу відповідно до змісту якого остання вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з урахуванням всіх обставин справи, що мають значення для її вирішення, а також з дослідженням всіх наданих сторонами доказів у відповідності до норм матеріального права, та з дотриманням норм процесуального права. Натомість, доводи апеляційної скарги вважає безпідставними та необґрунтованими, а вимоги апеляційної скарги такими, що задоволенню не підлягають.

Крім того, позивач наголошує, що нею не було пропущено строків звернення до суду з заявленими позовними вимогами, у тому числі і із заявою про збільшення позовних вимог, а доводи апелянта про прострочення нею сплати ЄСВ повністю спростовуються наявними у справі доказами. Також, позивач зауважує, що у квітні 2019 року відповідач самостійно здійснив анулювання нарахованих їй сум ЄСВ.

За наведених обставин, позивач просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач з 24 квітня 2003 року зареєстрована як фізична особа - підприємець та з 01 січня 2012 року перебуває на обліку в Білоцерківському управлінні ГУ ДФС у Київській області як платник на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності.

У жовтні 2018 року позивач звернулась до контролюючого органу з заявою у якій зазначила про те, що при перегляді даних в електронному кабінеті по ІКП, по ЄСВ за 2014-2018 роки нею було встановлено подвійне нарахування в сумі 3582,09 грн., нараховане 10 лютого 2014 року. З огляду на вказане, позивач просила Білоцерківську ОДПІ ГУ ДФС у Київській області відкоригувати ІКП по ЄСВ та скасувати помилкове нарахування, недоїмку, пеню, штрафні санкції та вимогу.

03 січня 2019 року ГУ ДФС було прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-292593-50/98 у якій вказано про те, що станом на 31 грудня 2018 року заборгованість позивача зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені становить 8112,98 грн. (штрафи 5098,79 грн., пеня 3014,19 грн.). Вказана вимога була отримана позивачем 21 січня 2019 року.

04 березня 2019 року відповідачем було прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-292593-50/3023 у якій позивачу вказується про те, що станом на 28 лютого 2019 року заборгованість єдиного внеску, штрафів та пені становить 8833,04 (недоїмка 2457,18, штрафи 3361,67 грн., пеня 3014,19 грн.). Зазначена вимога була отримана позивачем 27 березня 2019 року.

13 травня 2019 року відповідачем винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-292593-50/4718 згідно з якою, заборгованість позивача станом на 30 квітня 2019 року визначена у розмірі 9751,10 грн. (недоїмка 5211,36 грн., штрафи 1525,55 грн., пеня 3014,19 грн.), яка була отримана позивачем 22 травня 2019 року.

Не погоджуючись із винесеними відповідачем вимогами, позивач звернулась до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів з даним адміністративним позовом.

Разом з цим, як стверджує позивач у відзиві на апеляційну скаргу, під час судового розгляду даної справи вона дізналась про те, що 09 жовтня 2018 року відповідачем було прийнято рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне нарахування) єдиного внеску за період з 11 лютого 2014 року по 19 вересня 2018 року у розмірі 8185,10 грн. (штраф у розмірі 20% - 5170,91 грн., пеня - 0,1% суми недоїмки - 3014,19 грн.).

З огляду на вказані відповідачем у відзиві на позовну заяву обставини та надані на підтвердження цих обставин докази, позивачем було подано до суду заяву про уточнення позовних вимог у якій позивач крім заявлених у позовній заяві вимог просила суд визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне нарахування) єдиного внеску від 09 жовтня 2018 року № .

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що твердження відповідача про систематичність порушення позивачем порядку і термінів сплати місячних грошових зобов`язань з ЄСВ не знайшли документального підтвердження під час судового розгляду даної справи. Крім того, відповідачем не було надано суду жодного пояснення причин некоректного відображення сум щомісячно сплачених позивачем грошових коштів в рахунок погашення недоїмки з ЄСВ, а також фактичного подвоєння сум грошового зобов`язання з ЄСВ за квітень 2014 року в картці особового рахунку платника, що визнано структурним підрозділом відповідача у листі від 21.05.2019 року № 4385/10-36-50-06.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - ЗУ № 2464-VI).

Згідно з приписами п. 4 ч.1 ст. 4 вказаного Закону платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Положеннями ч. 2 ст. 6 ЗУ № 2464-VI регламентовано, що платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема:

- своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок;

- вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством;

- допускати посадових осіб органу доходів і зборів до проведення перевірки правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, а до проведення перевірки щодо достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, та для призначення пенсій - посадових осіб органів Пенсійного фонду за наявності направлення та/або наказу про перевірку та посвідчення осіб, надавати їм передбачені законодавством документи та пояснення з питань, що виникають у процесі перевірки;

- подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з приписами ст. 7 ЗУ № 2464-VI для платників, зазначених у п. 4 ч. 1 ст. 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування єдиний внесок нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Положеннями ст. 9 ЗУ № 2464-VI визначено, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Згідно з вимогами ч. 8 вказаної норми платники єдиного внеску, зазначені у п. 4, 5 та 5-1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Платники єдиного внеску, зазначені у п. 4, 5 та 5-1 ч.1 ст. 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Положеннями ч. 10 цієї норми визначено, що у разі сплати єдиного внеску готівкою днем сплати єдиного внеску вважається день прийняття до виконання банком або іншою установою - членом платіжної системи документа на переказ готівки разом із сумою коштів у готівковій формі.

У разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Так, відповідно до приписів ст. 25 ЗУ № 2464-VI суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

На суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску зокрема, такі штрафні санкції:

- за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум;

Нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.

Про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа органу доходів і зборів у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.

Аналогічні правові норми регламентовані в Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом МФУ від 20.04.2015 № 449. Ця Інструкція визначає процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів.

Крім того, приписами підпункту 2 пункту 2 розділу VІІ цієї Інструкції визначено, що за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення у період до 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум. За несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення, починаючи з 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції.

Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

При застосуванні штрафів, зазначених у цьому підпункті, приймається одне рішення на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки незалежно від періодів та кількості випадків сплати за зазначені періоди.

Як було встановлено судом та підтверджується матеріалами справи 09 жовтня 2018 року Білоцерківською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області було прийнято рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску ОСОБА_1 за період з 11.02.2014-19.09.2018.

Разом з цим, судовою колегією встановлено, що вказане рішення було отримано позивачем особисто 16 жовтня 2018 року, що підтверджується наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.57).

При цьому, жодних доказів на спростування того, що позивач вказаного рішення не отримувала та дізналась про нього лише під час розгляду даної справи, останньою суду не надано.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача,

Проте, враховуючи принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості, суд зазначає, що обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем не звільняє позивача від обов`язку доказування протилежного.

Отже, оскільки позивачем не було надано суду жодних доказів про те, що зі змістом оскаржуваного рішення відповідача від 09 жовтня 2018 року № вона ознайомилась лише під час розгляду даної справи, у той час як згідно з даними поданого відповідачем до суду рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що позивачем зазначене рішення було отримано 16 жовтня 2018 року, судова колегія приходить до висновку, що позивач була обізнана про наявність зазначеного рішення з 16 жовтня 2018 року.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 вказаної норми передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, при визначенні початку перебігу строку на звернення до суду, суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

У свою чергу, судовою колегією було встановлено, що про порушення своїх законних прав та інтересів позивач дізналась ще у жовтні 2018 року, водночас, з позовними вимогами про оскарження рішення відповідача від 09 жовтня 2018 року № звернулась лише у вересні 2019 року, тобто з пропуском встановленого приписами КАС України шестимісячного строку звернення до суду за захистом відповідних прав та інтересів.

Разом з цим, положеннями ст. 123 КАС України регламентовано, що у разі якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Статтею 240 КАС України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

З огляду на те, що колегією суддів не встановлено підстав для поновлення строку на звернення позивача до суду з вимогами про визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 09 жовтня 2018 року № , колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 09.10.2018 на суму 8185, 10 грн. підлягають залишенню без розгляду.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що як правильно було встановлено судом першої інстанції, виходячи із хронологічності формування оскаржуваних позивачем рішень суб`єкта владних повноважень, рішення з ЄСВ є основним документом, а вимоги з ЄСВ - похідними від нього.

Отже, оскільки позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення відповідача про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 09.10.2018 на суму 8185, 10 грн. підлягають залишенню без розгляду, то відповідно, правові підстави для задоволення вимог позивача про визнання протиправними та скасування вимог Головного управління ДФС у Київській області про сплату боргу (недоїмки): від 03.01.2019 № Ф-292593-50/98 на суму 8 112, 98 грн., від 04.03.2019 № Ф-292593-50/3023 на суму 8 833, 04 грн., від 13.05.2019 № Ф-292593-50/4718 на суму 9751, 10 грн. - відсутні.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що правові підстави для скасування оскаржуваних позивачем рішень відсутні, а позовні вимоги відповідно є безпідставними та необґрунтованими, а отже задоволенню не підлягають.

У свою чергу, Київський окружний адміністративний суд вирішуючи даний спір відповідних обставин не встановив та дійшов помилкового висновку про протиправність оскаржуваних рішень відповідача.

Таким чином, на підставі встановлених під час апеляційного розгляду обставин справи у їх сукупності та взаємозв`язку, колегією суддів встановлено, що висновки викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та нормам чинного законодавства, а також повністю спростовуються доводами апелянта та наявними у справі доказами.

Положеннями ст. 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Разом з тим, положеннями ст. 319 КАС України регламентовано, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, що є підставою для його скасування, та прийняття нового рішення.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 317, 321-322, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області задовольнити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2019 року скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 09.10.2018 на суму 8185, 10 грн. залишити без розгляду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді Г.В. Земляна

А.Ю. Кучма