Справа № 320/1917/20
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2020-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2020 року № 320/1917/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Терлецької О.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія управління активами" до Приватного виконавця Говорова Павла Володимирова про визнання протиправним та скасування рішення, -

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія управління активами" з позовом до Приватного виконавця Говорова Павла Володимировича в якому просить суд:

- визнання протиправним та скасування повідомлення про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання від 18.02.2020р. у виконавчому провадженні №61322062, винесеного приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Говоровом Павлом Володимировичем;

- зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова Павла Володимировича прийняти до виконання виконавчий документ, а саме виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за №12258 від 20.11.2019р., виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» та відкрити виконавче провадження.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що приватним виконавцем безпідставно не взято до уваги відомості, які вказані позивачем у заяві про примусове виконання виконавчого напису №12258 від 20.11.2019р., виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь позивача. Зазначає, що позивачем виконано вимоги ч. 3 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» та зазначено відому стягувачу (позивачу) адресу проживання ОСОБА_1 (боржника), а саме: АДРЕСА_1 , що знаходиться в межах виконавчого округу Київської області. У зв`язку з цим вважає спірне повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 18.02.2020р. у виконавчому провадженні №61322062, протиправним.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20 березня 2020 р. відкрито провадження в цій адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 26 березня 2020 р.

08 квітня 2020 р. до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позову не визнав, у його задоволенні просив відмовити в частині визнання протиправним спірного рішення. Зазначив, що виконавець може діяти лише в межах Закону України «Про виконавче провадження», норми якого містять неузгодженості щодо прав та обов`язків приватних виконавців і не дають йому повноважень перевіряти місце проживання боржника виконавчого провадження до відкриття виконавчого провадження.

До суду від представників сторін надійшли заяви про подальший розгляд справи без їхньої участі в порядку письмового провадження. У зв`язку з поданими клопотаннями сторін про розгляд справи в порядку письмового провадження протокольною ухвалою суду від 09 квітня 2020 р. на підставі ч. 3 ст. 194 КАС України вирішено здійснювати судовий розгляд справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

20.11.2019р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем було здійснено вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі під номером 12258 (далі - виконавчий напис №12258 від 20.11.2019р.) про стягнення з ОСОБА_1 боргу на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» (далі - ТОВ «ФКУА»).

В лютому 2020р. ТОВ «ФКУА» стало відомо про те, що боржник за вказаним вище виконавчим документом має місце проживання у Київській області, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , що знаходиться у виконавчому окрузі - Київська область.

У виконавчому окрузі Київської області здійснює свою діяльність приватний виконавець Говоров Павло Володимирович (інформація у відкритому доступі в Єдиному реєстрі приватних виконавців: https://erpv.miniust.gov.Ua/#/search-private-performer).

Тому, 18.02.2020р. ТОВ «ФКУА» звернулося із заявою за вих. №69326 від 18.02.2020р. до приватного виконавця виконавчого округу Київської області про примусове виконання рішення, а саме виконавчого напису №12258 від 20.11.2019р.; у вищезазначеній заяві про примусове виконання рішення було вказано відому ТОВ «ФКУА» адресу місця проживання боржника саме в Київській області.

18.02.2020р. приватним виконавцем Говоровим Павлом Володимировичем було винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 18.02.2020р. у виконавчому провадженні №61322062, яким повернуто виконавчий напис №12258 від 20.11.2019р. ТОВ «ФКУА». 19.02.2020р. ТОВ «ФКУА» було одержано вищевказане повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу.

Позивач вважає спірне повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, у зв`язку з чим звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд бере до уваги наступне.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України "Про виконавче провадження" від 2 червня 2016 р. № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII). Закон № 1404-VIII визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Згідно з вимогами статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 18 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлено виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до вимог ст. 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з вимогами ч.1, 2 ст. 25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 2 червня 2016 р. № 1403-VIII (далі - Закон № 1403-VIII) виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Частиною 1 ст. 27 Закону № 1403-VIII встановлено, що фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України "Про виконавче провадження".

Приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 24 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Відповідно до вимог ст. 19 Закону № 1404-VIII право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.

Це означає, що Законами України «Про виконавче провадження» та «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено певні вимоги (критерії) до місця відкриття виконавчого провадження.

При цьому, згідно з вимогами ч. 3 ст. 25 Закону № 1403-VIII право приватного виконавця відкривати виконавче провадження обмежується виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.

Згідно з вимогами ч. 5 ст. 25 Закону № 1403-VIII виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Для правильного з`ясування місця виконання приватним виконавцем виконавчих документів суд бере до уваги наступне. Як вже зазначалося, стаття 25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначає, що приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

При цьому приписами ч. 2 ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження" визначено дві підстави для прийняття приватним виконавцем до виконання виконавчих документів: 1) за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи; 2) за місцезнаходженням майна боржника. Ці підстави для прийняття виконавчих документів приватним виконавцем до виконання є окремими і в законі визначаються за критерієм їх віднесенням до особи чи до майна: 1) за місцезнаходженням особи боржника (фізичної чи юридичної); 2) за місцезнаходженням майна боржника.

Суд бере до уваги, що відповідно до вимог ч.1 ст.4 Закону №1404-VIII у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 4 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо:

1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);

2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;

3) боржника визнано банкрутом;

4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) юридичну особу - боржника припинено;

6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;

7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;

8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;

9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Суд зазначає, що однією з підстав для повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, визначених цією нормою, є те, що виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю. Саме ця підстава була вказана відповідачем у спірному рішенні.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно з вимогами ч.1 ст.13 Закону № 1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Тобто, Законом України "Про виконавче провадження" визначено вичерпний перелік вимог до виконавчого документа, які є обов`язковими для органу, який його видав, а також, визначено вичерпний перелік підстав, за яких виконавчий документ повертається без прийняття до виконання.

Відповідно до п.3 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 (з подальшими змінами) заява про примусове виконання рішення подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа.

У заяві про примусове виконання рішення зазначаються такі відомості:

назва і дата видачі виконавчого документа;

прізвище, ім`я та (за наявності) по батькові стягувача;

дата народження та адреса місця проживання чи перебування стягувача;

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) стягувача;

номер телефону стягувача;

спосіб перерахування стягнутих з боржника грошових сум (у разі виконання рішення про стягнення коштів);

реквізити рахунку, відкритого у банку або в іншій фінансовій установі, для отримання стягнутих з боржника грошових сум (за наявності).

У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо).

У разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцезнаходженням майна боржника до заяви про примусове виконання рішення додається документальне підтвердження, що майно боржника (грошові кошти на рахунках в банках або інших фінансових установах) знаходиться(яться) на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця.

До заяви про примусове виконання рішення, яку подає представник стягувача, додається документ, що підтверджує його повноваження.

Отже, приписами цієї норми не передбачено вимог про надання документального підтвердження відомостей про перебування (проживання) боржника в межах виконавчого округу приватного виконавця. Такі вимоги визначено лише щодо майна боржника (ч.4 п3 наведеної норми). Суд бере до уваги, що вимоги, які передбачено вказаною Інструкцією до змісту поданої позивачем заяви, було ним дотримано.

Відповідно до вимог п.4 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа.

Згідно з спірним повідомленням від 18 лютого 2020 року виконавчий напис повернуто стягувачу без прийняття до виконання з підстав, визначених п.10 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Судом встановлено, що позивачем у заяві про відкриття виконавчого провадження надано інформацію щодо місця проживання боржника за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому зазначена інформація жодним чином позивачем не підтверджена.

Згідно з виконавчим документом боржник зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що відноситься до виконавчого округу Вінницької області.

Суд враховує, що абз.5 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово та фізична особа може мати кілька таких місць проживання.

Статтею 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором.

Суд бере до уваги, що особа може мати декілька місць проживання і при цьому, зареєстрованим буде лише одне з таких місць (яке і відображається у виконавчому документі), і до відкриття виконавчого провадження не видається за можливе встановити місце фактичного проживання боржника.

Законом № 1404-VIII визначено, що виконавче провадження відкривається за місцем перебування фізичної особи боржника.

Суд погоджується з доводами відповідача про те, що Законом № 1404-VIII не передбачено ні вимог до заяви про примусове виконання рішення, ні обов`язку стягувача подавати додаткові докази на підтвердження зазначеної ним у заяві про примусове виконання рішення інформації (у тому ж числі й щодо вказаного місця проживання боржника) та не передбачено право приватного виконавця витребувати у стягувача будь-які інші додаткові докази на підтвердження відомостей, вказаних у заяві про примусове виконання рішення.

Відповідно до вимог ст.ст.3, 4 та 26 Закону № 1404-VIII виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, у тому ж числі, за заявою стягувача, яку останній подає виконавцеві.

Суд зазначає, що частиною 3 ст. 26 Законом № 1404-VIII надано право стягувачу, серед іншого, вказати саме у заяві про примусове виконання рішення відому йому ідентифікуючу інформацію про боржника, у тому ж числі й про місце перебування чи проживання останнього.

Отже, позивачем виконано наведені норми Закону № 1404-VIII та зазначено відому йому адресу проживання боржника для подальшої реалізації приватним виконавцем вимог щодо стягнення заборгованості, проте не надано доказів щодо цього місця проживання боржника.

Суд визнає, що законодавство не передбачає можливостей проведення приватним виконавцем попередньої перевірки наданої стягувачем інформації щодо місця проживання (перебування) боржника на стадії пред`явлення до виконання виконавчого документа та відкриття виконавчого провадження у тому випадку, якщо відомості, вказані у заяві про примусове виконання рішення, відрізняються від відомостей, зазначених у виконавчому документі. У такій ситуації відповідач позбавлений також повноважень витребувати від стягувача вказану інформацію та документи, що її підтверджують.

За наведених обставин відповідачем надано помилкову оцінку наведеним вище нормам законодавства, що спричинило визнання ним факту подання виконавчого документу не за місцем виконання або не за підвідомчістю та прийняття протиправного спірного рішення. Оскільки єдиною підставою для його прийняття було застосування відповідачем норми п.10 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», то суд визнає, що інші підстави для повернення виконавчого документа без його прийняття приватним виконавцем відсутні. За таких обставин приватний виконавець в силу наведених вище норм після прийняття виконавчого документа зобов`язаний відкрити виконавче провадження.

Дослідивши наявні матеріали справи судом встановлено, що позивачем надано відповідачу передбачені законом та інструкцією відомості та документи для реалізації свого права на відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене, суд визнає, що відповідач, прийнявши повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу, помилково розтлумачив приписи норми п.10 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», а тому діяв не відповідно до норм чинного законодавства України, та не дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 2 КАС України.

Позивач під час розгляду справи надав належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а наведені ним доводи не було спростовано відповідачем.

Наведене свідчить, що дії та рішення відповідача були протиправними. Право позивача порушено. Отже, позовні вимоги є обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до квитанції від 13 березня 2020 р. № ПН1064069 позивачем сплачено судовий збір на суму 4204 грн. 00 коп. Зважаючи на задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору на суму 4204 грн. 00 коп. підлягають стягненню на його за рахунок відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати повідомлення про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання від 18.02.2020р. у виконавчому провадженні №61322062, винесеного приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Говоровом Павлом Володимировичем.

Зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова Павла Володимировича прийняти до виконання виконавчий документ, а саме виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за №12258 від 20.11.2019р., виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» та відкрити виконавче провадження.

Стягнути з Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова Павла Володимировича (РНОКПП - НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» (код ЄДРПОУ - 35017877) судовий збір у розмірі 4204 (чотири тисячі двісті чотири) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення .

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Терлецька О.О.