Справа № 320/407/19
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2020-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2020 року справа № 320/407/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панченко Н.Д., розглянувши у письмовому провадженні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Соната-Торг» до Київської міської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішення, картки відмови у прийнятті митної декларації та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Соната-Торг» (08135, Київська область, Києво-Святошинський район, село Чайки, вулиця Валентини Чайки, будинок 16, ) (далі Позивач) з позовом до Київської міської митниці ДФС (03124, м. Київ, б-р Вацлава Гавела, 8-а, ) (далі Відповідач), в якому, з урахуванням заяви про уточнення до позовної заяви від 26 лютого 2019 року, просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення митного органу про коригування митної вартості товарів № UA100000/2018/000091/2 від 28.12.2018;

скасувати Картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 28.12.2018 № UA100210/2018/00655;

визнати заявлену декларантом (позивачем) митну вартість товару, що імпортується автомобіль легковий, марки Mersedes-Benz, модель НОМЕР_1 4MATIC, бувший у використанні, номер кузова/ НОМЕР_2 - НОМЕР_3 , об`єм двигуна 2925см3, календарний рік виготовлення 2018, виробник MERSEDESBENZ.

Свої вимоги Позивач обґрунтовує тим, що на виконання умов Контракту № 17/12, укладеного 17 грудня 2018 року між Компанією «WORA» (Німеччина) (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Соната-торг» (далі покупець) Позивач придбав товар. З метою митного оформлення Позивач подав Відповідачу вантажну митну декларацію (ВМД) №UA1002010/2018/446268та документи, а саме: Контракт № 17/12, від 17 грудня 2018 року, сертифікат відповідності б/н від 18 квітня 2018 року, рахунок-фактуру (інвойс) від 17.12.2018 № 2018-393, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 , платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах № 68 від 21.12.2018, лист Позивача від 27 грудня 2018 року № 70 про транспортні витрати, експортна декларація MRN 18DE62E4, цивільно-правовий договір № Б/н від 12 грудня 2018 року, довіреність ННО 077449 від 17 грудня 2018 року, паспортний документ особи, що дає право на перетин державного кордону України НОМЕР_6 , Договір про надання послуг митного брокера від 22.12.2018 б/н, висновок про походження товару від 18.04.2018.

Відповідачем, на переконання Позивача, неправомірно було прийнято Рішення про коригування митної вартості товарів від 28 грудня 2018 року №UA100000/2018/000091/2 (далі Рішення про коригування) яким скориговано заявлену Позивачем митну вартість у вантажній митній декларації (ВМД) №UA1002010/2018/446268, а також складено Картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100210/2018/00655 (далі Картка відмови) незважаючи на подані Позивачем необхідні документи, які давали змогу митному органу визначити митну вартість товару за ціною, заявленою декларантом.

Правовою підставою для звернення до суду Позивач зазначив вимоги: статті 49 Митного кодексу України (далі МК України), яка визначає зміст митної вартості товарів; статті 51 МК України, яка регулює визначення митної вартості товарів, які переміщаються через митний кордон України; статті 53 МК України, яка визначає перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості; статті 57 МК України щодо методів визначення митної вартості товарів.

21 лютого 2019 року Відповідач надіслав до Київського окружного адміністративного суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти заявлених позовних вимог, зазначивши, що в силу вимог 54 МК України Відповідач має право впевнитись у достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, а у разі необхідності запитувати інформацію у декларанта. В свою чергу, відповідно до вимог статті 53 МК України декларант зобов`язаний надати запитувану інформацію (документи).

Відповідач зазначив, що під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості було встановлено, щодокументи, подані декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товару, не містять відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. На переконання Відповідача відповідно до ч.2 ст.58 МК України з поданих Позивачем документів не можливо підтвердити заявлений метод визначення митної вартості товарів. А тому реалізуючи своє право на можливість упевнитися у достовірності та точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості товарів, гарантоване ч.5 ст.54 МК України та статтею 17 Угоди про застосування VII Генеральної угоди по тарифам і торгівлі 1994 року, Відповідач витребував від Позивача додаткові документи, які останній не надав.

Відповідач зазначив, що приймаючи оскаржуване рішення діяв відповідно до вимог частини 6 статті 54 МК України щодо права митного органу відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю за наявності обґрунтованих підстав; керуючись вимогами статті 320 МК України, відповідно до якої форми та обсяги контролю, достатнього для забезпечення додержання законодавства з питань державної митної справи та міжнародних договорів України при митному оформленні обираються митницями (митними постами) на підставі результатів застосування системи управління ризиками.

Метод визначення митної вартості за ціною контракту (основний метод), на думку Відповідача, не міг бути застосований у зв`язку із неможливістю обчислення заявлених Позивачем даних та відсутністю підтверджуючих документів. У зв`язку з цим був застосований резервний метод.

01 березня 2019 року представник Позивача надіслав до Київського окружного адміністративного суду відповідь на відзив, в якому додатково наголосив, що платіжний документ від 21 грудня 2019 року, наданий в пакеті документів, що підтверджують заявлену митну вартість товару, містить посилання на Контракт, відповідно до якого проведена оплата товару. Що стосується підтвердження транспортних витрат, то Позивач з посиланням на розділ ІІІ Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.03.2012 № 599, зазначив, що перелік документів, що можуть підтверджувати транспорті витрати, не є вичерпним. У зв`язку з цим транспортні витрати Позивача підтверджуються іншими документами листом, нотаріальною довіреністю, виданою на ім`я фізичної особи, яка доставляла автомобіль Позивачу, експортною декларацією та попередньою декларацією про перетин кордону.

21 березня 2019 року представник Відповідача надіслав до Київського окружного адміністративного суду додаткові пояснення, в яких додатково звернув увагу на вимоги Генеральної угоди з тарифів та торгівлі (ГАТТ 1947) щодо дійсної вартості ввезеного товару, а також на джерело інформації, яким керувався митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товару офіційний довідник ринку Європи каталогу SCHWACKE. Інформація із вказаного довідника стосується безпосередньо автомобіля, який ввозиться на територію України, за номером його кузова.

25 березня 2019 року представник Позивача надіслав до Київського окружного адміністративного суду додаткові пояснення, в яких зазначив, що довідник ринку Європи каталогу SCHWACKE не стосується митного органу України, а ринкову вартість автомобіля підтверджує експертний висновок КНДІСЕ від 26.01.2019 № 1289/19-54, що міститься в матеріалах справи, а також відповідний лист цієї експертної установи.

19 серпня 2019 року представник Позивача надіслав до Київського окружного адміністративного суду додаткові пояснення, в яких додатково звернув увагу на те, що довідник, яким керувався митний органи під час контролю правильності визначення митної вартості товару, не може застосуватися у спірних правовідносинах.

24 жовтня 2019 року представник Позивача надіслав до Київського кружного адміністративного суду додаткові пояснення, в яких звернув увагу на те, що митний орган під час контролю правильності визначення митної вартості транспортних засобів керується пунктом 5 Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митниці з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Державної фіскальної служби України від 11.09.2015 № 698, які є пройшли необхідну державну реєстрацію в Міністерстві юстиції України.

Ухвалою від 28 січня 2019 року суд (суддя Балаклицький А.І.) відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

На підставі розпорядження керівника апарату Київського окружного адміністративного суду від 28.03.2019 № 111 було проведено повторний автоматичний розподіл вказаної справи. Унаслідок автоматизованого розподілу 28.03.2019 матеріали справи були передані для розгляду судді Панченко Н.Д.

Ухвалою від 29 березня 2019 року суд прийняв адміністративну справу до провадження та перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання на 15 травня 2019 року.

Ухвалою від 15 травня 2019 року суд продовжив підготовче провадження у справі на 30 календарних днів та відклав підготовче засідання на 24 червня 2019 року.

Ухвалою від 24 червня 2019 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду на 29 липня 2019 року.

26 лютого 2019 року та від 24.06.2019 від сторін надійшли клопотання про подальший розгляд справи у письмовому провадженні.

Враховуючи положення частини третьої статті 194 та частини дев`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України суд прийняв рішення про подальший розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

17 грудня 2018 року між Компанією «WORA» (Німеччина) (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Соната-торг» (далі покупець) був укладений Контракт № 17/12 (далі Контракт), відповідно до якого продавець продає, а покупець придбаває на умовах FCASontheimBenz (Німеччина) (ІНКОТЕРМС 2010) автомобіль Mersedes-Benz, S400d 4MATIC, VIN- НОМЕР_3 (товар). Продавець постачає покупцю товар після отримання коштів (т.1 а.с.27-28).

Відповідно до розділу 2 Контракту ціна на товар встановлюється в Євро і розуміється на умовах FCASontheimBenz (Німеччина) (ІНКОТЕРМС 2010), включаючи доставки до місця передачі товару уповноваженій особі покупця відповідно до Інкотермс 2010, а також митні збори, стягнуті у зв`язку із виконанням даного Контракту (т.1 а.с.27).

Ціна на товар визначається в Інвойсі (абзац другий розділу 2 Контракту) (т.1 а.с.27).

На виконання умов Контракту продавець - Компанія «WORA» (Німеччина) поставив товар автомобіль на загальну суму 88 000,00 EUR (євро) згідно з рахунком-фактурою (інвойсом) від 17.12.2018 № 2018-393 (т.1 а.с.22).

27 грудня 2018 року Позивач подав Відповідачу вантажну митну декларацію (ВМД) №UA1002010/2018/446268 за Контрактом з метою митного оформлення товару, а саме: автомобіль легковий: марки - Mersedes-Benz, модель НОМЕР_1 4MATIC, бувший у використанні, номер кузова/ НОМЕР_2 - НОМЕР_3 , об`єм двигуна 2925см3, номер двигуна не визначений, тип двигуна дизельний, кількість місць 5, в тому числі місце водія, призначення використання легковий, категорія М1, тип кузова седан, колір чорний, колісна формула 4Х4, календарний рік виготовлення 2018, модельний рік виготовлення 2018, пошкодження, несправності та комплектація згідно акту митного огляду. Торговельна марка MERSEDESBENZ, виробник - MERSEDESBENZ, країна виробництва DE (т.1 а.с.18-19).

Відповідно до змісту ВМД №UA1002010/2018/446268, враховуючи ціну поставленого товару згідно з рахунком-фактурою (інвойсом) від 17.12.2018 № 2018-393 Позивач заявив митну вартість товару 88 000,00 EUR (євро), що становить 2 742 090,25 грн, нарахування платежів: 10% (мито) 274 209,03 грн, акциз 75 EUR (євро) 6824,12 грн, (20%) ПДВ 604 624,68 грн (а.с.18).

Митна вартість товару заявлена Позивачем за основним методом за ціною договору щодо товару, який імпортується (вартість операції).

Крім ВМД №UA1002010/2018/446268 Позивач надав Відповідачу такі документи на підтвердження заявленої митної вартості товару:

1) Контракт № 17/12, укладений 17 грудня 2018 року між Компанією «WORA» (Німеччина) (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Соната-торг» (далі покупець) (т.1 а.с.27-28);

2) сертифікат відповідності б/н від 18 квітня 2018 року (т.1 а.с.21);

3) рахунок-фактуру (інвойс) від 17.12.2018 № 2018-393 (т.1 а.с.22);

4) свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 (т.1 а.с.23);

5) свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 (т.1 а.с.24-25);

6) платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах № 68 від 21.12.2018 (т.1 а.с.26);

7) лист Позивача від 27 грудня 2018 року № 70 про транспортні витрати (т.1 а.с.29);

8) експортна декларація MRN 18DE62E4 (т.1 а.с.30-31);

9) цивільно-правовий договір № Б/н від 12 грудня 2018 року (т.1 а.с.40-41);

10) довіреність ННО 077449 від 17 грудня 2018 року (т.1 а.с.43);

11) паспортний документ особи, що дає право на перетин державного кордону України НОМЕР_6 (т.1 а.с.120);

12) Договір про надання послуг митного брокера від 22.12.2018 б/н;

13) висновок про походження товару від 118.04.2018.

Листом від 27 грудня 2018 року №71Позивач повідомив Відповідача, що додаткові документи надати немає можливості та просив винести рішення на підставі поданих документів (т.1 а.с.118).

Відповідач Рішенням про коригування митної вартості товарів від 28 грудня 2018 року №UA100000/2018/000091/2 скоригував заявлену позивачем митну вартість товарів у декларації №UA1002010/2018/446268, збільшивши її до 108 550,00 EUR (євро) (а.с.32-33).

Підставами для прийняття Рішення про коригування Відповідач зазначив, що під час розгляду документів було встановлено, що документи, подані декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товару, не містять відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме: 1) в платіжному документі відсутні посилання щодо оплати саме оцінюваного транспортного засобу (відсутні посилання на інвойс, прайс-лист або специфікацію), у зв`язку з чим відсутня можливість ідентифікувати вказане платіжне доручення з оцінюваним транспортним засобом; 2) для підтвердження витрат на транспортування наданий лист, підготовлений одержувачем транспортного засобу ТОВ «Соната-торг». Однак відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599 до документів, що підтверджують транспортні витрати, можуть належати: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів: - банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; - калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється із використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту (т.1 а.с.32-33).

Рішення про коригування містить висновок Відповідача, що із поданих Позивачем документів неможливо підтвердити заявлений метод визначення митної вартості товару за ціною товару. У зв`язку з цим Відповідач застосовує резервний метод (т.1 а.с.33).

У зв`язку із прийняттям Рішення про коригування Відповідач виніс Картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100210/2018/00655 (а.с.34).

У зв`язку із прийняттям Відповідачем Рішення про коригування та Картки відмови Позивач 28 грудня 2018 року повторно подав митну декларацію № UA100210/2018/446392 (т.1 а.с.36-37).

Позивачем була проведена передоплата за митне оформлення згідно з ВМД №UA1002010/2018/446268 у сумі 199 235,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1845 від 28 грудня 2018 року (т.1 а.с.38).

02 лютого 2019 року Позивач подав Відповідачу заяву відповідно до статті 269 МК України, в якій зазначено про те, що ним (Позивачем) виявлена помилка - невірно вказана ставка акцизного збору, що вплинула на оподаткування транспортного засобу. У зв`язку із зазначеним Позивач просить внести зміни до митної декларації, а також списати додаткові платежі, пеню і штраф (т.1 а.с.184).

Відповідач склав Аркуш коригування митної декларації від 28 грудня 2018 року № UA100210/2018/446392 (т.1 а.с.185).

Позивач як замовник за цивільно-правовим договором №Б/н від 17 грудня 2018 року (далі Договір) отримав товар від виконавця (фізичної особи ОСОБА_1 ) згідно з Актом приймання-передачі до Договору від 04 січня 2019 року (т.1 а.с.42).

Згідно з Висновком експертного дослідження за результатами проведення автотоварознавчого дослідження № 1289/19-54, зробленого 10.01.2019 Київським науково-дослідницьким інститутом судових експертиз, вартість нерозмитненого бувшого у використанні автомобіля марки Mersedes-BenzS400d 4MATIC, 2018 року випуску, кузов - VIN- НОМЕР_3 , що ввозиться на митну територію України відповідно складала: 2 595 729 (два мільйони п`ятсот дев`яносто п`ять тисяч сімсот двадцять дев`ять) грн.03 коп., що згідно з офіційним курсом НБУ станом на 10.01.2019, 1Євро 32,213903 грн., відповідно складає 80577,91 Євро (т.1 а.с51-70).

На запит Позивача листом від 26 лютого 2019 року № 2772-19 Київський науково-дослідний інститут судових експертиз повідомив, що для висновку автотоварознавчого дослідження використовувалася інформація на аналогічні автомобілі, яка містилась в мережі Інтернет, а саме Інтернет-ресурс www.mobile.de (т.1 а.с.129-150, 153-174).

Не погоджуючись із рішенням Відповідача про коригування митної вартості товарів, а також винесення ним Картки відмови Позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вимогами статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачено Конституцією України та законами України.

Спеціальним законодавчим актом, яким регулюються правовідносини у сфері митного оформлення товарів є Митний кодекс України (МК України), Податковий кодекс України та Правила заповнення рішень про коригування митної вартості товарів, затверджені наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598 (далі Правила).

Відповідно до статті 543 МК України безпосереднє здійснення державної митної справи покладається на органи доходів і зборів (митний орган).

До митної справи відповідно до статті 7 МК України належать, зокрема, встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення.

Згідно з пунктами 23, 24 статі 4 МК України митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм МК України, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

В силу вимог МК України митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів, якою відповідно до статті 49 МК України є їх вартість, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до статті 50 МК України відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Згідно з частиною 1 статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм МК України.

Частинами 1, 2, 3 статті 52 МК України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIIIцього кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право: 1) надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації; 2) на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу; 3) проводити цінову експертизу договору (контракту) шляхом залучення експертів за власні кошти; 4) оскаржувати у порядку, визначеному главою 4 цього Кодексу, рішення митного органу щодо коригування митної вартості оцінюваних товарів та бездіяльність митного органу щодо неприйняття протягом строків, встановлених статтею 55 цього Кодексу для завершення митного оформлення, рішення про визнання митної вартості оцінюваних товарів; 5) приймати самостійне рішення про необхідність коригування митної вартості після випуску товарів; 6) отримувати від митного органу інформацію щодо підстав, з яких орган доходів і зборів вважає, що взаємозв`язок продавця і покупця вплинув на ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари; 7) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 8) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих при коригуванні заявленої митної вартості, а також щодо підстав для здійснення такого коригування.

Згідно з частинами 1, 2 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

При цьому відповідно до частини 3 статті 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Частинами 5, 6 статті 53 МК України передбачено, що забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Відповідно до положень статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 МК України.

Митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний: 1) здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 2) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 3) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування; 4) випускати у вільний обіг товари, що декларуються: у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини 7 статті 55 цього Кодексу (частина 4 статті 54 МК України).

Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, І визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості І товарів після їх випуску; 5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання І відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю (частина 5 статті 54 МК України).

Згідно з частиною 6 статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі; 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або І відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина 7 статті 54 МК України).

Відповідно до частини 1 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною 6 статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною 3 статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду (частина 2 статті 55 МК України).

Розділом «Графа 33 „Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості Правил визначено, що у вказаній графі зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у тому числі: неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 МК України); невірно проведений розрахунок митної вартості; невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 розділу ІІІ МК України; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості. Зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

Згідно з частиною 7 статті 55 МК України, у випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.

Частинами 2, 3 статті 57 МК України визначено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є метод за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 58 МК України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина 5 статті 58 МК України).

Частиною 10 статті 58 МК України визначено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: 1) витрати, понесені покупцем: а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів; б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням; 2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів; б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів; в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо); г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів; 3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті; 4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця; 5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; 6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; 7) витрати на страхування цих товарів.

Відповідно до частини 1 статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Аналіз наведених статей свідчить, що обов`язок доведення митної вартості товару лежить на Позивачеві але митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи. Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Про наявність обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості митниця зобов`язана доводити в суді, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребовувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 12.03.2019 у справі № 826/2313/16 та 13.06.2019 у справі № 820/6315/15.

Відтак, наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до абзацу 2 розділу І Контракту Продавець постачає покупцю товар після отримання коштів (т.1 а.с.27-28).

Як вбачається зі змісту Swift-переказу від 21.12.2018 б/н, проведено оплату у сумі 88 000,00 Євро згідно з Контрактом (т.1 а.с.25).

Аналогічна інформація щодо Контракту, на підставі якого проведено оплату у сумі 88 000,00 Євро, зазначена у платіжному дорученні в іноземній валюті або банківських металах № 68 від 21.12.2018 (т.1 а.с.25).

Таким чином суд встановив, що на момент подачі документів для митного оформлення товару Позивач оплатив товар згідно з Контрактом, що підтверджується вказаними вище банківськими документами, які містять посилання на цей Контракт.

При цьому суд зазначає, що платіжне доручення є доказом щодо виконання (неналежного виконання) покупцем умов Контракту, а не доказом розбіжностей у документах чи неповноти документів, доданих до вантажної митної декларації.

Відтак вимоги Відповідача, зазначені в Рішенні про коригування щодо відсутності в платіжному документі посилання щодо оплати саме оцінюваного транспортного засобу (відсутні посилання на інвойс, прайс-лист або специфікацію), є помилковими.

Відповідно до абзацу 1 розділу 3 Контракту, товар за цим Контрактом постачається на умовах FCASontheimBenz (Німеччина) (ІНКОТЕРМС 2010) (т.1 а.с.27).

Згідно з правилами ІНКОТЕРМС 2010 термін «FCA» -«франко-перевізник» означає, що продавець доставить товар, який пройшов митне очищення, зазначеному покупцем перевізнику до названого місця. Якщо постачання здійснюється в інше місце, ніж приміщення продавця, продавець не несе відповідальності за відвантаження товару.

Відповідно до Цивільно-правового договору № Б/н від 17 грудня 2018 року, укладеного між ОСОБА_2 (виконавець) та ТОВ «Соната-торг» (замовник) (далі Договір) виконавець зобов`язаний надати замовнику послуги (виконати роботи), а саме: купити автомобіль у належно технічному стані за ціною 88 000,00 Євро, здійснити всі необхідні митні процедури в Німеччині та в Україні, передати автомобіль разом із відповідними документами за адресою замовника (Позивача) (пункт 2.1 Договору) (т.1 а.с.40-41).

Крім Договору замовник (Позивач) видав виконавцю довіреність, копія якої міститься в матеріалах справи (т.1 а.с.43).

Вартість послуг (робіт) за Договором становить 150 Євро, що на дату складення Договору складає 4 666,06 грн. (пункт 4.1 Договору) (т.1 а.с.40).

Відповідно до пункту 1.3 Договору факт надання відповідних послуг (робіт) виконавцем засвідчується Актами прийому наданих послуг (виконаної роботи) (т.1 а.с.40).

Згідно з Актом приймання-передачі до Договору від 04 січня 2019 року виконавець надав, а замовник прийняв послуги відповідно до Договору товар (автомобіль), який транспортований від продавця до місця передачі замовнику (Позивачу) в належному технічному стані, всі митні процедури пройдені (т.1 а.с.42).

Виконавцю ( ОСОБА_2 ) Позивач як замовник виплатив кошти згідно з умовами Договору у сумі 3 756,18 грн, що підтверджується відомістю на виплату грошей № 6 за січень 2019 року (т.1 а.с.44-45).

Попередня декларація про перетин кордону № НОМЕР_7 . НОМЕР_8 містить інформацію про вид транспорту на кордоні автотранспорт своїм ходом як товар та про прізвище, ім`я та по-батькові перевізника виконавця за Договором ( ОСОБА_2 ) (а.с.48).

Листом від 27 грудня 2018 року № 70 Позивач повідомив про транспорті витрати на доставку автомобіля, який підлягає митному оформленню, до кордону, що склали 150,00 Євро (т.1 а.с.29).

Відповідно до розділу ІІІ Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599 (далі Правила),для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

Як вбачається із вказаного вище змісту Правил, перелік документів, що підтверджують витрати декларанта на транспортування, не є вичерпний, а тому суд дійшов висновку, що такі витрати можуть бути підтверджені іншими документами ніж ті, що зазначені у Правилах.

Враховуючи викладене, а також те, що витрати на транспортування товару автомобіля підтверджуються листом Позивача від 27 грудня 2018 року № 70, Договором, Актом приймання-передачі до Договору від 04 січня 2019 року, відомістю на виплату грошей № 6 за січень 2019 року, суд дійшов висновку, що твердження Відповідача про непідтвердження Позивачем витрат на транспортування, є помилковим.

Суд звертає увагу, що повідомляючи декларанта про необхідність надати додаткові документи, митний орган має обґрунтовувати свої вимоги щодо їх надання, узгоджуючи таке надання документів з правовою суттю правовідносин, які склалися між позивачем та його контрагентом.

Тобто, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

При цьому, митний орган повинен витребувати ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України.

Приписи законодавства з питань митної справи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Отже, відсутність в рішеннях про коригування митної вартості товарів посилання на належні та допустимі докази того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребовування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Досліджуючи наявні у матеріалах докази суд дійшов висновку, що надані Позивачем до Відповідача документи на підтвердження вартості товару дають можливість визначити митну вартість товару за ціною договору шляхом застосування першого методу, що свідчить про порушення митним органом передбаченого статтею 57 МК України порядку визначення митної вартості товару.

При цьому суд не бере до уваги як доказ роздруківку із офіційного довідника каталогу SCHWACKE, яким керувалася посадова особа Відповідача робочої групи з аналізу митного оформлення транспортних засобів при зазначенні у відповідному розділі АСМО «Інспектор» вартості автомобіля (т.1 а.с.194-207) у зв`язку з тим, що вона (роздруківка) не містить офіційного перекладу з іноземної мови.

Отже, відповідачем не доведено наявність підстав для застосування резервного методу визначення ціни придбаного позивачем товару, а відповідно для прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів. Тому таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню судом.

У той же час, щодо позовної вимоги зобов`язати відповідача визнати заявлену декларантом митну вартість щодо товару, який імпортується, суд звертає увагу позивача на наступне.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина друга статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до пункту 10 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

У юриспруденції дискреційні повноваження визначаються як право голови держави, уряду, інших посадовців в органах державної влади у разі ухвалення рішення з питання, віднесеного до їх компетенції, діяти за певних умов на власний розсуд у рамках закону. А в Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи вказано, що адміністративний орган може здійснювати "дискреційні повноваження", користуючись певною свободою розсуду у разі ухвалення будь-якого рішення. Такий орган в силу (за) наявності у нього дискреційних повноважень може вибирати з декількох варіантів припустимих рішень той, який він вважає найбільш відповідним у даному випадку. За цього надано рекомендацію судам не втручатися у дискреційні повноваження державних органів.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року № 21-87а13.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на встановлені у справі обставини та наведені норми чинного законодавства, якими регулюються спірні відносини, з урахуванням дискреційних повноважень митного органу на визначення митної вартості товару, відповідно до поданих декларантом документів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача визнати заявлену декларантом митну вартість щодо товару, який імпортується, задоволенню не підлягають, оскільки суд не може підміняти митний орган, уповноважений на виконання функцій з визначення митної вартості та задоволення зазначених вимог свідчитиме про втручання до дискреційних повноважень митного органу, що є неприпустимим.

Відтак, позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 9, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення митного органу про коригування митної вартості товарів № UA100000/2018/000091/2 від 28.12.2018.

Скасувати Картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 28.12.2018 № UA100210/2018/00655;

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Київської міської митниці ДФС (03124, м. Київ, б-р Вацлава Гавела, 8-а, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Соната-Торг» (08135, Київська область, Києво-Святошинський район, село Чайки, вулиця Валентини Чайки, будинок 16, ) судовий збір у сумі 3842 (три тисячі вісімсот сорок дві) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Київської міської митниці ДФС (03124, м. Київ, б-р Вацлава Гавела, 8-а, ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Прикінцеві положення Кодексу адміністративного судочинства України процесуальні строки, визначені цим рішенням, продовжуються на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Повний текст рішення складено та підписано 29.04.2020.

Суддя Панченко Н.Д.