Справа № 826/11890/16
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Донець В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2020 року Справа № 826/11890/16

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Мєзєнцева Є.І., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

представника позивача Стратілатова К.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 грудня 2019 року у справі

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Промгазінвест»

до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкової вимоги,

рішення про опис майна, податкових повідомлень-рішень

та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Промгазінвест» (далі - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкової вимоги від 06.06.2016 № 4136-17, рішення про опис майна у податкову заставу від 10.06.2016 № 759/26-50-17-4, податкових повідомлень-рішень від 14.07.2016 №№ , та зобов`язання відповідача внести до зворотного боку картки особового рахунку позивача відомості про сплату ним 21881,00 грн. за податковою декларацією з податку на додану вартість за грудень 2014 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 грудня 2019 позов було задоволено повністю.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що за результатами розгляду справ №№ 826/5828/15, 826/25235/15 судовими рішеннями вже було встановлено виконання позивачем податкового зобов`язання по декларації № за грудень 2014 року і відповідачем не надано інформацію про підставу виникнення боргу на основі якого була сформована податкова вимога від 06.06.2016 № 4136-17, тому й рішення про опис майна позивача в податкову заставу є безпідставним, а також з того, що неврахування відповідачем сплаченого позивачем податкового зобов`язання за грудень 2014 року з ПДВ згідно платіжного доручення від 30.01.2015 № 189 стало наслідком того, що усі подальші здійснені позивачем сплати податкових зобов`язань з ПДВ заховувались спочатку в рахунок сплати за грудень 2014 року, а в подальшому за наступні періоди, що стало підставою для протиправного застосування до позивача штрафних санкцій та формування податкових повідомлень-рішень від 14.07.2016 №№ , .

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій наполягає на тому, що податкова вимога від 03.02.2015 № 218-23 була самостійно сплачена позивачем та вважається відкликаною, але у зв`язку з наявністю податкового боргу було автоматично сформовано нову податкову вимогу та винесено рішення про опис майна позивача в податкову заставу.

Крім того, апелянт викладає норми податкового законодавства та зазначає, що позивач звільнений тільки від відповідальності, яка включає нараховану пеню та штрафні санкції.

З цих та інших підстав, апелянт вважає, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому просить його скасувати і ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.03.2020 відкрито апеляційне провадження у справі, установлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на необґрунтованості доводів апелянта та зазначаючи, що ним своєчасно та належним чином було виконано зобов`язання зі сплати ПДВ.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.04.2020 за клопотанням позивача призначено розгляд цієї справи 21.04.2020 о 12:15 год. у режимі відеоконференції.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши у межах доводів апелянта повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, товариство з обмеженою відповідальністю «Промгазінвест» (далі - ТОВ «Промгазінвест») () є юридичною особою та перебуває на обліку в ГУ ДФС у м. Києві.

ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві було сформовано податкову вимогу від 06.06.2016 № 4136-17 на суму 25807,11 грн. з ПДВ.

10.06.2016 ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві прийнято рішення № 759/26-50-17-4 про опис майна позивача в податкову заставу.

ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві проведено камеральну перевірку позивача з питань щодо сплати ним ПДВ, за результатами якої складено акт від 29.06.2016 № 417/26-50-12-01-11.

На підставі вказаного акта перевірки ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 14.07.2016 № про застосування до позивача штрафу в розмірі 13203,78 грн. за порушення граничних строків сплати грошового зобов`язання з податку на додану вартість та податкове повідомлення-рішення від 14.07.2016 № про застосування до позивача штрафу в розмірі 15036,00 грн. за порушення граничних строків сплати грошового зобов`язання з податку на додану вартість.

Вважаючи протиправними вищезазначену податкову вимогу від 06.06.2016 № 4136-17, рішення про опис майна від 10.06.2016 та податкові повідомлення-рішення від 14.07.2016, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Податковим кодексом України (далі - ПК України), Порядком направлення органами доходів і зборів податкових вимог платникам податків, затвердженим наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 № 576 (далі - Порядок № 576), Порядком ведення органами Міністерства доходів і зборів України оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів, затвердженим наказом Міністерства доходів і зборів України від 05.12.2013 № 765 (далі - Порядок № 765), Порядком ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 № 422 (далі - Порядок № 422).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пп. 49.18.1. п. 49.18. ст. 49 ПК України, податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

У п. 57.1. ст. 57 ПК України закріплено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пп. 14.1.39, 14.1.153, 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, податкова вимога - це письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання;

Грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Частиною першою статті 59 ПК України встановлено, що в разі, коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Відповідно до п. 59.3 ст. 59 ПК України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (п. 59.4 ст. 59 ПК України).

Відповідно до п.п. 2.1, 2.2, 4.1 Порядку № 576 податкова вимога формується органами доходів і зборів за місцем обліку платника податків.

Податкова вимога формується, якщо: платник податків не сплатив суми податкового зобов`язання, зазначеної в поданій ним податковій декларації, у встановлені Кодексом строки; платник податків не сплатив узгодженої суми грошового зобов`язання, визначеної в податковому повідомленні-рішенні, у встановлені законом строки; платник збору не сплатив узгодженої суми збору за провадження деяких видів підприємницької діяльності у встановлені строки; платник єдиного податку першої або другої групи не сплатив суми авансового внеску у встановлені строки.

Податкова вимога надсилається (вручається) не раніше першого робочого дня після закінчення встановленого Кодексом граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Згідно з пп. 89.1.1 п. 89.1, п. 89.3 ст. 89 ПК України право податкової застави виникає у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку.

Майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг.

Відповідно до пунктів 1, 13 Розділу ІІ, пункту 5 Розділу IV Порядку № 765 (чинного на час виникнення спірних відносин та який втратив чинність 10.06.2016) з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску територіальними органами Міндоходів відкриваються інтегровані картки платників за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися платниками, а для обліку сум передоплати - за кожним платником.

Знесення/перенесення, виключення/включення операцій в інформаційній системі проводяться структурними підрозділами територіальних органів Міндоходів, на які покладено функції з введення відповідної інформації. Контроль за достовірністю та повнотою відображення інформації в інформаційній системі забезпечується структурними підрозділами, на які покладено функції з введення відповідної інформації.

Дані про надходження податків, зборів, митних платежів, передоплати та єдиного внеску відображаються територіальним органом Міндоходів, на який покладено функції з ведення обліку відповідного платежу, в інтегрованій картці платника і в реєстрі надходжень та повернень у день отримання від органів Державної казначейської служби України відомостей про зарахування та повернення надміру сплачених платежів у вигляді електронного реєстру розрахункових документів.

Пунктом 5 Розділу І Порядку № 422 (набрав чинності 10.06.2018) передбачено, що в разі необхідності коригування облікових показників ІКП у ручному режимі таке коригування здійснюється виключно за рішенням керівника (заступника керівника) органу ДФС, підготовленим відповідним структурним підрозділом за напрямом роботи.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Системний аналіз вищенаведених норм законодавства дозволяє стверджувати, що правовою підставою для винесення контролюючим органом податкової вимоги є наявність у платника узгодженої податкової заборгованості.

Перевірячи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що оскаржувана в цій справі податкова вимога від 06.06.2016 № 4136-17 була винесена у відношенні позивача за податковою заборгованістю за грудень 2014 року зі сплати ПДВ, але, як вбачається з матеріалів справи та не спростовано апелянтом, податкове зобов`язання з ПДВ за грудень 2014 року було сплачено позивачем у відповідності з вимогами чинного законодавства (платіжне доручення від 30.01.2015 № 189), однак протиправно не було враховано відповідачем.

Разом з тим, як було правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами цієї справи, податкова вимога від 06.06.2016 № 4136-17 була винесена на тих самих підставах, що й попередні податкові вимоги від 03.02.2015 № 218-23, від 09.09.2015 № 11890-23, протиправність винесення яких установлена судом в рішеннях в інших справах №№ 826/5828/15, 826/25235/15.

Водночас, відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При цьому, судова колегія не приймає до уваги доводи апелянта про те, що спірна вимога була винесена у зв`язку з наявністю у позивача іншого податкового боргу (якого саме, за який період апелянт не зазначає), оскільки позивачем доведено і відповідачем не спростовано факту належного виконання податкового зобов`язання з ПДВ за період з лютого 2015 року по червень 2016 року.

Водночас, постулатом адміністративного процесуального законодавства є презумпція винуватості відповідача у справі - суб`єкта владних повноважень (ч.2 ст.77 КАС України).

У свою чергу податковим законодавством презюмується правомірність рішень, дій та бездіяльності платника податків (ст. 4 ПК України).

Зазначене в сукупності обумовлює покладення обов`язку доказування в податкових спорах на податковий орган, який у відповідності до принципу офіційного з`ясування обставин справи повинен доводити в суді обставини, що стали підставою для нарахування платнику податків спірних податкових зобов`язань, та правомірність прийняття свого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду від 20.02.2018 у справі № 817/149/17, від 29.03.2018 у справі № 813/2758/16 та, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, є обов`язковим для колегії суддів при вирішенні даної справи.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності та необхідності скасування податкової вимоги від 06.06.2016 № 4136-17, прийнятого на її підставі (як похідного) рішення про опис майна від 10.06.2016 № 759/26-50-17-4 та податкових повідомлень-рішень від 14.07.2016 №№ , .

Разом з тим, відсутність відповідного коригування в інтегрованій картці особового рахунку платника створює ситуацію, за якої кошти позивача, що зараховуються до бюджету з призначенням платежу - податку на додану вартість, наростаючим підсумком зараховуються на погашення зобов`язань позивача з вказаного податку, враховуючи відсутність фактичної сплати за платіжним дорученням від 30.01.2015 року № 189. Відповідно, в платника постійно виникає недоїмка зі сплати вказаного податку.

Відображення відповідачем в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань, створює наслідки для фінансового стану позивача, тому належним способом захисту його порушеного права є зобов`язання відповідача внести інформацію в інтегровану картку позивача про відсутність податкового боргу з відповідного податку.

З огляду на це, апеляційний суд вважає виваженим та правомірними висновки суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для зобов`язання відповідача внести до зворотного боку картки особового рахунку позивача відомості про сплату ним 21881,00 грн. за податковою декларацією з податку на додану вартість за грудень 2014 року.

Разом з тим, судова колегія враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в п.п. 70, 71 рішення у справі RYSOVSKYY v. UKRAINE («Рисовський проти України») заява № 29979/04, в якому ЄСПЛ підкреслено особливу важливість принципу «належного урядування», відповідно до якого, в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року).

Крім того, в рішеннях у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року Європейський суд з прав людини наголосив, що саме на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій та мінімізують ризик помилок.

Надаючи оцінку всім доводам апелянта, судова колегія також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки Європейського суду з прав людини є джерелом права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Отже, судом першої інстанції повно і правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві підлягає залишенню без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 грудня 2019 року - без змін.

Розподіл судових витрат.

Судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, а тому, відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 грудня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 21.04.2020.

Головуючий суддя

Судді: