Справа № 591/842/20
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2020-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2020 р.Справа № 591/842/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Зеленського В.В. , Чалого І.С. ,

за участю секретаря судового засідання Олійник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 26.03.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Грищенко О.В., м. Суми, повний текст складено 26.03.20 року по справі № 591/842/20

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Виконавчого комітету Сумської міської ради

про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, закриття провадження у справі,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Виконавчого комітету Сумської міської ради (далі - виконком СМР, відповідач), в якій просив суд скасувати постанову адміністративної комісії при виконкомі СМР № 119 від 03.02.2020, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн. за ст. 152 КУпАП.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 26.03.2020 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, вважаючи оскаржуване рішення таким, що ухвалено в результаті порушення норм матеріального права, невірного визначення правової природи взаємовідносин ОСОБА_1 з Сумською міською радою та її виконавчими органами, за відсутності події та складу правопорушення, а тому підлягає скасуванню в апеляційному порядку.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що диспозицією статті 152 КУпАП визначено, що передбачене нею адміністративне правопорушення полягає у «порушенні державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою населених пунктів».

Отже, об`єктом правового захисту є благоустрій населених пунктів.

На об`єктах благоустрою, між іншим, забороняється самовільно встановлювати об`єкти зовнішньої реклами, торговельні лотки, павільйони, кіоски тощо, що встановлює п. 5 ч. 1 ст. 16 Закону України «Про благоустрій населених пунктів».

Саме самовільне встановлення - «...розміщення тимчасової споруди ФОП ОСОБА_1 без проектно - дозвільної документації, затвердженої у встановленому законом порядку» і було інкриміновано позивачу у протоколі № ГФ001921 від 23.01.2020. Аналогічно за містом описаний склад правопорушення ОСОБА_1 і у вступній частині оскаржуваної постанови № 119 від 03.02.2020.

В свою чергу, позивач зазначає, що тимчасові споруди були розміщені ним на підставі пункту 2.2. договору № 024/14 про встановлення особистого строкового сервітуту на користування місцем для розміщення тимчасової споруди в м. Суми від 02.12.2014 із строком дії до 02.12.2019 та дозвільної документації, яка на час їх встановлення була передбачена чинним законодавством - паспортів прив`язки.

На даний час між сторонами виник спір, у тому числі і судовий у справі № 920/204/20 Господарського суду Сумської області в результаті того, що Сумська міська рада вважає, що договір від 02.12.2014 припинив свою дію 02.12.2019 і ОСОБА_1 повинен демонтувати свою тимчасову споруду (пункт 4.4.10 договору), а ОСОБА_1 вважає, що договір продовжив свою дію на новий строк, оскільки наявна бездіяльність Сумської міської ради по не розгляду його заяви про продовження терміну дії договору на новий строк від 11.10.2019. Цей судовий спір у справі № 920/204/20 є цивільно - правовим (договірним) спором.

З наведених вище обставин та фактів, наявних у справі доказів, наданих позивачем, слідує, що по факту встановлення у свій час на не знесення після 02.12.2019 тимчасової споруди, ОСОБА_1 перебуває із Сумською міською радою та її виконавчими органами, у тому числі Інспекцією з благоустрою міста Суми Сумської міської ради, яка не є юридичною особою, у цивільно - правових, а не адміністративно - правових відносинах, і що факт самовільного встановлення тимчасової споруди, який мав місце у 2014 - на початку 2015 років, взагалі не має місця, а тому взагалі відсутня сама подія адміністративного правопорушення, як-то самовільне встановлення - «...розміщення тимчасової споруди ФОП ОСОБА_1 без проектно - дозвільної документації, затвердженої у встановленому законом порядку», тобто порушення державних правил розміщення об`єктів благоустрою.

А що стосується складу правопорушення, то у діях ОСОБА_1 при встановленні тимчасової споруди та при її не знесенні по закінченню строку дії договору відсутня суб`єктивна сторона правопорушення.

Більш того, не знесення тимчасової споруди по закінченню строку дії договору, навіть якщо суд, розглянувши спір у справі № 920/204/20, порахує не продовженим на новий термін строк дії договору від 02.12.2014, все рівно буде неналежним виконання стороною договору - ФОП ОСОБА_1 пункту 4.4.10 договору № 024/14 про встановлення особистого строкового сервітуту на користування місцем для розміщення тимчасової споруди в м. Суми від 02.12.2014, а не вчиненням адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення, і Сумська міська рада отримає право знести тимчасову споруду на підставі судового рішення в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», а не знести тимчасову споруду в адміністративному порядку.

На думку позивача, суд першої інстанції невірно оцінив надані позивачем докази, упереджено поставився та ухилився від всебічного, повного та об`єктивного розгляду справи, що є порушенням права ОСОБА_1 на розгляд його справи справедливим та неупередженим судом, яке закріплено у статті 6 Конвенції.

З огляду на викладене, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Зарічного районного суду м. Суми від 26.03.2020 та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до ст. 268 КАС України у справах, визначених, зокрема ст. 286 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Позивач повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи за номером телефону, вказаному у позовній заяві та в апеляційній скарзі.

Відповідач повідомлявся на електронну адресу.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно з приписами ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч. ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що 23.01.2020 стосовно ФОП ОСОБА_1 начальником відділу контролю за благоустроєм міста управління «Інспекція з благоустрою міста Суми» Рідченко О.В. складено протокол про адміністративне правопорушення, згідно з яким виявлено в м. Суми, на перехресті вулиць Охтирської та Серпневої, біля будинку № 9, розміщені тимчасові споруди без відповідних проектно-дозвільних документів, що є порушенням п.п. 9 п. 11.2 розділу XI Додатку до рішення СМР «Про затвердження Правил благоустрою міста Суми» від 26 грудня 2014 року № 3853-МР, і передбачає адміністративну відповідальність згідно з ст. 152 КУпАП.

03.02.2020 була винесена постанова № 119, якою ФОП ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальністю за ст. 152 КУпАП у викляді штрафу в сумі 1700 грн.

Не погодившись з вказаною постановою відповідача, ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що вина правопорушника підтверджується належними та допустимими доказами, а тому у суду відсутні підстави для скасування постанови №119 від 03.02.2020 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст.152 КУпАП та закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до положень статті 1 КУпАП основним завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції та законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з п.п. 7 п."а" ч.1 ст.30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" №280/97 від 21.05.1997, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.

Частиною 1 статті 1 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" № 2807-4 від 06.06.2005 встановлено, що благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

Частиною 4 статті 20 вказаного Закону передбачено, що рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов`язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 цього Закону, правила благоустрою території населеного пункту - це нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту. У разі якщо відповідною сільською, селищною, міською радою не прийнято рішення про затвердження Правил, застосовуються Типові правила. Орган місцевого самоврядування забезпечує вільний доступ населення до затверджених Правил.

Так, рішенням Сумської міської ради від 26 грудня 2014 року № 3853-МР (розміщено на сайті Сумської міської ради за посиланням https://smr.gov.ua/uk/dokumenti) затверджено Правила благоустрою міста Суми згідно з додатком до даного рішення (далі - Правила благоустрою міста Суми), які визначають порядок здійснення благоустрою та утримання територій об`єктів благоустрою міста Суми, регулюють права та обов`язки учасників правовідносин у сфері благоустрою території міста, визначають здійснення ефективних і комплексних заходів утримання території населених пунктів у належному стані, їх санітарного очищення, збереження об`єктів загального користування, а також природних ландшафтів, інших природних комплексів і об`єктів, створення умов для реалізації прав та виконання обов`язків суб`єктами у сфері благоустрою населених пунктів.

Як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесенні постанови в справі про адміністративне правопорушення № 119 від 03.02.2020, начальником відділу контролю за благоустроєм міста управління «Інспекція з благоустрою міста Суми» Рідченко О.В. виявлено, що в м. Суми, на перехресті вулиць Охтирської та Серпневої, біля будинку № 9, позивачем розміщені тимчасові споруди без відповідних проектно-дозвільних документів, що є порушенням п.п. 9 п. 11.2 розділу XI Додатку до рішення СМР «Про затвердження Правил благоустрою міста Суми» від 26 грудня 2014 року № 3853-МР. У зв`язку з цим його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 1700,00 грн.

Відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП, настає в разі порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів.

Відповідно до п.п. 9 п. 11.2 розділу XI Додатку до рішення СМР «Про затвердження Правил благоустрою міста Суми» від 26 грудня 2014 року № 3853-МР підприємства, установи та організації (в особі їх посадових осіб), фізичні особи-підприємці, громадяни, іноземці, особи без громадянства, балансоутримувачі, власники та орендарі об`єктів зобов`язані розміщувати елементи зовнішньої реклами, рекламоносії, малі архітектурні форми, тимчасові споруди та елементи зовнішнього благоустрою на підставі проектно-дозвільної документації, затвердженої у встановленому порядку.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В свою чергу, згідно з п.1 ст. 247 КпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Так, наявними в матеріалах справи доказами, а саме: копією постанови № 119 від 03.02.2020; копією протоколу № ГФ001921 від 23.01.2020; копією акту від 23.01.2020; копією договору № 024/14 від 02.12.2019; копією витягу з паспорту прив`язки; копіями заяв ОСОБА_1 від 11.10.2019, від 25.10.2019; копією листа від 22.10.2019 за підписом ОСОБА_2; копією листа від 15.01.2020 за підписом ОСОБА_3 (а.с.5-18), підтверджується факт розміщення на час складання протоколу та винесення оскаржуваної постанови тимчасових споруд ФОП ОСОБА_1 у м. Суми, на перехресті вул. Охтирська та вул. Серпнева, біля буд. 9 , без проектно-дозвільної документації, затвердженої у встановленому порядку, а тому у відповідача були законні підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що тимчасові споруди були розміщені ним на підставі пункту 2.2. договору № 024/14 про встановлення особистого строкового сервітуту на користування місцем для розміщення тимчасової споруди в м. Суми від 02.12.2014 із строком дії до 02.12.2019 та дозвільної документації, яка на час їх встановлення була передбачена чинним законодавством - паспортів прив`язки, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки на момент складання протоколу від 23.01.2020 та оскаржуваної постанови від 03.02.2020 договір № 024/14 вже припинив свою дію, як і паспорт прив`язки, який був дійсний до 02.12.2019.

Доказів пролонгації або укладення нового договору позивачем ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанцій не надано.

Окрім того, листом від 22.10.2019 Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради повідомило ФОП ОСОБА_1 про те, що продовження договору № 024/14 від 02.12.2014 не є можливим (а.с. 17).

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що така ситуація склалася не з його вини, а з причини зволікання з розглядом Сумською міською радою його заяви про укладення договору оренди, колегією суддів також не приймаються до уваги, оскільки у разі незгоди з діями органу місцевого самоврядування, це може бути окремим предметом судового розгляду.

Проте, жодних доказів відкриття провадження по справі за позовом ФОП ОСОБА_1 до Сумської міської ради про визнання незаконною бездіяльність Сумської міської ради по не розгляду заяви ОСОБА_1 від 11.10.2019 про укладення на новий строк нового договору особистого строкового сервітуту на користування місцем для розміщення тимчасової споруди як на момент винесення оскаржуваної постанови, так і на час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій не надано.

В свою чергу, колегією суддів, відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що ухвалою Господарського суду Сумської області від 02.03.2020 по справі № 920/204/20, на яку посилається позивач в апеляційній скарзі, відкрито провадження по справі за позовом Сумської міської ради до ФОП ОСОБА_1 , в якій позивач просить суд зобов`язати відповідача звільнити земельну ділянку комунальної власності площею 72 м2 за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом демонтажу групи тимчасових споруд площею 72 м2 та привести у придатний для використання стан, тоді як ухвалою цього ж суду від 16.03.2020 у відкритті провадження за зустрічною позовною заявою від 10.03.2020 Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Сумської міської ради про визнання незаконною бездіяльність Сумської міської ради по не розгляду на сесії Ради заяви ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешкає: АДРЕСА_4 від 11.10.2019 про укладення на новий строк нового договору особистого строкового сервітуту на користування місцем для розміщення тимчасової споруди в м. Суми за адресою: АДРЕСА_3 , площею 72,0 кв.м. та зобов`язання Сумську міську раду розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.10.2019 - відмовлено.

Зазначена ухвала Господарського суду Сумської області від 16.03.2020 оскаржена ФОП ОСОБА_1 в апеляційному порядку.

Отже, на даний час Господарським судом Сумської області прийнято до провадження лише позов Сумської міської ради до ФОП ОСОБА_1 , в якій позивач просить суд зобов`язати відповідача звільнити земельну ділянку комунальної власності площею 72 м2 за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом демонтажу групи тимчасових споруд площею 72 м2 та привести у придатний для використання стан.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вказує на те, що матеріали справи містять належні докази у справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем доведена вина ФОП ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП, а тому відсутні підстави для задоволення позову та скасування постанови № 119 від 03.02.2020 адміністративної комісії при виконкомі Сумської міської ради про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст.152 КУпАП та закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з вищезазначеного, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Стосовно решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені у позові, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від свавілля; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїз Торія проти Іспанії", параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні "Петриченко проти України" (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції підтверджує, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 26.03.2020 року по справі № 591/842/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді В.В. Зеленський І.С. Чалий