Справа № 640/21203/19
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2020-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

21 квітня 2020 року справа №640/21203/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомКомунального підприємства по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва «Липкижитлосервіс» (далі по тексту - позивач, КП УЖГ «Липкижитлосервіс»)
доВідділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі по тексту - відповідач, Відділ примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у м. Києві)
провизнання неправомірними дій відповідача щодо стягнення виконавчого збору
В С Т А Н О В И В:

КП УЖГ «Липкижитлосервіс» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративними позовом до Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у м. Києві, в якому просило: 1) визнати протиправними дії відповідача при винесенні постанови про стягнення виконавчого збору від 02 грудня 2016 року; 2) визнати протиправною та скасувати постанову відповідача про стягнення виконавчого збору від 02 грудня 2016 року ВП №51981512.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2019 року позовну заяву залишено без руху з наданням позивачу строку на усунення недоліків.

На виконання ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 листопада 2019 року позивачем надано до суду заяву про зміну позовних вимог в частині виключення вимоги майнового характеру.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 грудня 2019 року відкрито провадження у справі №640/21203/19 у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Таким чином, суд розглядає справу у межах позовних вимог про визнання протиправним дій відповідача щодо винесенні постанови про стягнення виконавчого збору від 02 грудня 2016 року.

Позивач вважає неправомірними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у м. Києві при винесенні постанови про стягнення виконавчого збору та просить скасувати постанову про стягнення виконавчого збору в сумі 439 372,80 грн. Позивач зазначає, що оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору підлягає скасуванню з огляду на те, що рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 листопада 2018 року у справі №826/11785/17, на підставі якого видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження, ним фактично виконано самостійно в повному обсязі без примусового виконання і проведення будь-яких виконавчих дій.

Так, позивач вказує, що в матеріалах виконавчого провадження відсутня постанова про повернення виконавчого документа стягувачу у ВП №51981512, як і відомості про здійснення виконавчих дій, тому дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у м. Києві Лозової Анастасії Ігорівни про стягнення виконавчого збору є неправомірними. Крім того, повідомляє, що заборгованість позивачем Публічному акціонерному товариству «Київенерго» погашена поза межами ВП №51981512 у порядку безспірного списання коштів з рахунку боржника відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 грудня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі №640/21203/19 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та проведення судового засідання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 квітня 2020 року поновлено позивачу строк звернення до суду.

Відповідач відзиву на позовну заяву та копій матеріалів виконавчого провадження ВП №51981512 до суду не надав.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у м. Києві Лозової Анастасії Ігорівни від 18 серпня 2016 року відкрито виконавче провадження ВП №51981512 з примусового виконання наказу Господарського суду м. Києва від 23 вересня 2014 року у справі №910/10612/14 про стягнення з позивача на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» 4 229 339,71 грн. основного боргу, 48 981,36 грн. збитків від інфляції, 1 666 748,06 грн. - 3% річних, 73 080,00 грн. (залишок боргу становить 4 038 337,68 грн.).

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у м. Києві Лозової Анастасії Ігорівни від 02 грудня 2016 року ВП №51981440 повернуто виконавчий документ стягувачу за його заявою.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у м. Києві Лозової Анастасії Ігорівни від 02 грудня 2016 року ВП №51981512 постановлено стягнути з позивача виконавчий збір у розмірі 439 372,80 грн.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, Окружний адміністративний суд міста Києва керується наступними мотивами.

Відповідно статті 1291 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими для виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Пунктом 1 частиною першою статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частини першої, пункту 1, 3 частини другої, пункту 22 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За приписами частини п`ятої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Водночас, статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору, зокрема частиною третьою якої передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною четвертою статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

При цьому, згідно з пунктом 1 частини першої статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з, зокрема, виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця.

Аналіз наведених норм свідчить, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу на його письмову заяву про повернення виконавчого документа, на державного виконавця покладається обов`язок щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору у разі, якщо такий виконавчий збір не стягнуто.

Водночас, підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є фактичне виконання судового рішення; вжиття державним виконавцем заходів по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум, та виконавчий збір обраховується лише від розміру фактично стягнутих сум.

Крім того, законодавець чітко визначив, що виконавчий збір обраховується як 10 відсотків з фактично стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом; розмір виконавчого збору вираховується також з фактично стягнутої суми чи майна.

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 28 лютого 2019 року у справі №819/1116/17.

З матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем не здійснено дій з примусового виконання рішення суду про стягнення з боржника на користь стягувача присуджених сум за виконавчим документом, а саме за наказом Господарського суду м. Києва №910/10612/14 від 23 вересня 2014 року, а лише повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі його заяви.

Слід зазначити, що виконавчий збір за своєю правовою природою не є санкцією, що застосовується за невиконання рішення суду. Виконавчий збір є платою за вчинення дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документу, що здійснюється органами державної виконавчої служби, тобто є державним збором (платою) за таку процедуру.

Крім того, при поверненні виконавчого документа стягувачу виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Разом із тим, з матеріалів справи вбачається, що заборгованість КП УЖГ «Липкижитлосервіс» погашена не в межах ВП №51981512, а шляхом безспірного списання коштів з рахунку боржника відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845.

Відповідачем, у свою чергу, не доведено вчинення ним дій з примусового стягнення заборгованості за виконавчим документом.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у м. Києві Лозової Анастасії Ігорівни щодо винесення постанови про стягнення з позивача виконавчого збору від 02 грудня 2016 року ВП №51981512 вчинені не у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», а тому є протиправними.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність оскаржуваних дій з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов КП УЖГ «Липкижитлосервіс» підлягає задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, на користь позивача належить стягнути сплачений ним судовий збір у розмірі 1 921,00 грн., за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у м. Києві.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва «Липкижитлосервіс» задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Лозової Анастасії Ігорівни щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 02 грудня 2016 року ВП №51981512

3. Стягнути на користь Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва «Липкижитлосервіс» понесені ним судові витрати у розмірі 1 921,00 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина шоста статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Комунальне підприємств по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва «Липкижитлосервіс» (02222, м. Київ, проспект Маяковського, буд. 26; ідентифікаційний код 05756837)

Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві (03056,м. Київ, вул. Виборзька, 32; ідентифікаційний код 34691374).

Суддя В.А. Кузьменко