Справа № 160/2609/20
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2020-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2020 року Справа № 160/2609/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луніної О.С., розглянувши в письмовому провадженні у м. Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що податок на нерухоме майно за 2018 рік не може бути визнаним обов`язковим до сплати, оскільки Дніпровська селищна рада офіційно не оприлюднила до 15 липня 2017 року рішення про встановлення такого податку. У вказаному рішенні відсутня ставка для об`єктів нежитлової нерухомості, окрім господарських (присадибних) будівель - допоміжних (нежитлових) приміщень, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції та ін., що входить до господарських домоволодінь (житлових будинків садибного типу), що перебувають у власності фізичних осіб, які оподатковуються ставкою 0%. Крім того, належні позивачу на праві власності об`єкти нерухомого майна не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, оскільки відповідно до пп. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла до 01.01.2019 року) не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. Належний позивачу на праві власності об`єкт нерухомого майна призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності і відноситься до інших будівель сільськогосподарського призначення. Цей факт підтверджується Експертним висновком АС № 2002401 від 24.01.2020 року, складеним Державним підприємством «Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем в будівництві». Позивач є орендарем земельної ділянки загальною площею 21,8015 га з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі договору оренди від 07.02.2011 року, строк дії договору - до 07.02.2026 року. Факт здійснення позивачем діяльності у якості сільськогосподарського товаровиробника підтверджується також і копією декларації про майновий стан та доходи за 2018 рік. Також, контролюючим органом під час розрахунку невірно обчислено площу об`єкта. У 2016 році позивачем придбано об`єкт нерухомого майна загальною площею 4 134,1 кв. м. Після виділення в окремий об`єкт та дарування 23.08.2018 року частини вказаного об`єкту нерухомого майна, у власності позивача залишився об`єкт нерухомого майна загальною площею 1 705,4 кв. м. Під час розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік, по об`єктах оподаткування, які належать ОСОБА_1 використана площа 2427,90 кв. м.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 березня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі № 160/2609/20 та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі матеріалами.
03.04.2020 року судом отримано відзив ГУ ДПС у Дніпропетровській області на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що на виконання вимог ПКУ Дніпровською селищною радою на адресу Кам`янського управління ГУ ДПС у Дніпропетровській області 08 листопада 2017 року надано копію рішення «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території Дніпровської селищної ради на 2018 рік» від 13 липня 2017 року № 159-VІІ. Відповідно до вказаного рішення для об`єктів нежитлової нерухомості встановлено ставку податку у розмірі 0,7% від розміру мінімальної заробітної плати встановленої законом на 1 січня звітного року, тобто 26,07 грн. Відповідно до наявної у відповідача інформації, ОСОБА_1 на праві власності належав об`єкт нежитлової нерухомості розташований за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 4134,10 кв.м. Частина вказаного об`єкту 23.08.2018 року відчужена шляхом укладання договору дарування від 23.08.2018 року № 1098. Після укладання договору дарування у власності ОСОБА_1 залишилась частина об`єкту площею 2427,9 кв. м., що підтверджено інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. На підставі вище вказаних обставин, відповідачем сформовано податкові повідомлення-рішення.
Згідно з п. 3 ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 07.12.2017 № 2245-VІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році» установлено, що у 2018 році до рішень про встановлення місцевих податків і зборів, прийнятих органами місцевого самоврядування, у тому числі радами об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, після 15 липня 2017 року та у 2018 році, не застосовуються вимоги пп. 4.1.9 п. 4.1 та п. 4.5 ст.4, пп. 12.3.4 п. 12.3, пп. 12.4.3 п. 12.4 та п. 12.5 ст. 12 Податкового кодексу України.
Подана позивачем податкова декларація за 2018 рік засвідчує величину доходу та утриманого/сплаченого податку і не вказує безпосереднє джерело отримання доходів (зайняття сільськогосподарською діяльністю або будь-якою іншою діяльністю). Також із самого тексту декларації неможливо встановити статус особи-декларанта (чи є вона сільськогосподарським товаровиробником) або будь-які інші відомості, що підтвердили відповідний статус позивача та зайняття його відповідною діяльністю. У акті обстеження земельної ділянки від 31.10.2019 не вказано конкретну дату початку використання об`єктів оподаткування у сільськогосподарській діяльності, відсутні відомості щодо використання об`єкту оподаткування у 2018 році. Також у експертному висновку АС № 2005401 від 24.01.2020 року неможливо встановити, у якому році було проведено класифікацію об`єктів нерухомого майна за державним класифікатором будівель та споруд ДК 018:2000. Однак, відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна об`єкти оподаткування, належні позивачеві на праві власності зареєстровані у 2018 році позивачем без будь-якого цільового призначення. Вказані доводи, на думку відповідача, підтверджують законність прийнятих відповідачем податкових повідомлень-рішень.
09.04.2019 року судом отримано відповідь позивача на відзив, в якому позивач наполягає на задоволенні позовних вимог у повному обсязі, зазначає, що податок на нерухоме майно за 2018 рік не може бути визнаний обов`язковим до сплати, оскільки Дніпровська селищна рада офіційно не оприлюднила до 15 липня 2017 року рішення про встановлення такого податку. Також, невірним є і розрахунок податку з огляду на площу нерухомого майна, яке залишилось власності позивача після його відчуження. Крім того, позивачем надано до контролюючого органу підтвердження, що об`єкти належать до сільськогосподарських будівель. Сукупність наведених доказів, на думку позивача, є підставою для задоволення позовних вимог.
Дослідивши та оцінивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 2016 року є власником комплексу будівель та споруд, об`єктів нежитлової нерухомості, загальною площею 4134,1 кв. м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .
23.08.2018 року позивачем відчужено ОСОБА_2 частину комплексу будівель загальною площею 2427,9 кв. м.
Вважаючи прийняті відповідачем податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернулась до суду з позовом.
Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. (п. 1.1 ст. 1 Податкового кодексу України).
Стаття 266 Податкового кодексу України регламентує податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Згідно з пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
За приписами пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Відповідно до пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 Податкового кодексу України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Згідно з абз. 4 пп. 266.4.2 п. 266.4 ст. 266 Податкового кодексу України органи місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості інформацію щодо ставок та наданих пільг юридичним та/або фізичним особам зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 10.3 ст. 10 Податкового кодексу України місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.
Приписами пп. 12.3.3 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України встановлено, що копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів або про внесення змін до них надсилається в електронному вигляді у десятиденний строк з дня прийняття до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів, але не пізніше 1 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін до них.
Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом. (пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України)

Разом з тим, пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 07.12.2017 року № № 2245-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році» установлено, що у 2018 році до рішень про встановлення місцевих податків і зборів, прийнятих органами місцевого самоврядування, у тому числі радами об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, після 15 липня 2017 року та у 2018 році, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Таким чином, норми, які встановлювали обов`язковість оприлюднення відповідним органом місцевого самоврядування рішення про встановлення місцевих податків та зборів до 15 липня року, що передує бюджетному, а саме: підпункт 4.1.9 пункту 4.1 та пункт 4.5 статті 4, підпункт 12.3.4 пункту 12.3, підпункт 12.4.3 пункту 12.4 та пункт 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закон України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», у 2018 році не застосовується.

Враховуючи вище наведені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку про безпідставність доводів позивача, що у зв`язку з тим, що Дніпровська селищна рада офіційно не оприлюднила до 15 липня 2017 року рішення про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території Дніпровської селищної ради на 2018 рік від 13 липня 2017 року № 159-20/VІІ, податок на нерухоме майно не може бути визнаним обов`язковим до сплати.

Приписами пп. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України встановлено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Позивач у позовній заяві зазначає, що він є сільськогосподарським виробником, що підтверджено наступними доказами:

1. позивач є орендарем земельної ділянки загальною площею 21,805 га з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогоподарського виробництва на підставі договору оренди від 07.02.2011 року, строк дії вказаного договору - до 07.02.2026 року;

2. копією декларації про майновий стан та доходи за 2018 рік;

3. експертним висновком АС № 2002401 від 24.01.2020 року, складеним Державним підприємством «Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем в будівництві»;

4. актом обстеження земельної ділянки від 31.10.2019 року.

Так, судом встановлено, що дійсно, позивачем укладено договір оренди земельної ділянки, площею 21,8015 га ріллі, за рахунок земель, яка знаходиться у власності ОСОБА_3 на підставі акту на власність на земельну ділянку, однак вказаний договір не містить підтвердження того, що будівлі та споруди, належні на праві власності позивачу використовуються безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

З податкової декларації про майновий стан і доходи ОСОБА_1 за 2018 рік, копія якої долучена позивачем до позовної заяви, неможливо встановити, що доходи позивача отримані ним від сільськогосподаської діяльності, а не від будь-якої іншої господарської діяльності.

Актом обстеження земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , встановлено, що загальна площа земельної ділянки складає 2,000 га, форма власності - приватна, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, цільове призначення земель - 01.03 Для ведення особистого селянського господарства. Об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці використовуються власником безпосередньо у власній сільськогосподарській діяльності.

Однак вказаний акт не є належним доказом у спірних правовідносинах, оскільки, по-перше, акт складений 31.10.2019 року, вже після закінчення оподатковуваного періоду та після прийняття податкових повідомлень-рішень; по-друге, у договорах купівлі-продажу комплексу будівель та споруд відсутнє цільове призначення комплексу будівель та споруд, що належать на праві власності позивачу.

Враховуючи вище встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для застосування у 2018 році до позивача приписів пп. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України.

Разом з тим, судом перевірено розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік, згідно з яким, з серпня по грудень 2018 року загальна площа об`єкта зазначена відповідачем у розмірі 2427,90 кв. м.

Однак, матеріалами справи підтверджено, що позивачем відчужено у серпні 2018 року частину комплексу будівель загальною площею 2427,9 кв. м., тобто у власності позивача залишився комплекс будівель та споруд, розміром 1706,20 кв. м., таким чином розрахунок розміру податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік, за яким прийнято податкове повідомлення-рішення № 0-0416 від 24.10.2019 року, є невірним, внаслідоч чого, податкове повідомлення-рішення № 0-0416 від 24.10.2019 року підлягає скасуванню.

Також, судом встановлено, що рішенням Дніпровської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області від 13 липня 2017 року № 159-20/VІІ розмір податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки - 0,7 % розміру мінімальної заробітної плати, який застосовано під час розрахунку розміру податку, встановлено для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності юридичних осіб.

Суд, враховуючи, що рішенням органу місцевого самоврядування не передбачено нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб, дійшов висновку, що прийняття податкових повідомлень-рішень про нарахування позивачу податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є протиправним, а податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

На підставі викладеного, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з положень ч.1 ст.139 КАС України, якими встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на викладене, на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області необхідно стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн.

Керуючись ст.ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області (вул. Сімферопольська, 17-а, м. Дніпро, 49005, ) про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 24.10.2019 року № 0-0416 Головного управління ДПС у Дніпропетровській області з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості 18010300 за 2018 рік в сумі 62 847,62 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 24.10.2019 року № 0-0416 Головного управління ДПС у Дніпропетровській області з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості 18010200 за 2018 рік в сумі 26 363,96 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області (вул. Сімферопольська, 17-а, м. Дніпро, 49005, ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Луніна