Справа № 320/4266/19
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2020-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/4266/19 Суддя першої інстанції: Головенко О.Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Горяйнова А.М.,

суддів - Файдюка В.В. та Чаку Є.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила:

- визнати протиправною відмову Фастівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області (процесуальним правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області) у проведенні перерахунку пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області з 25 квітня 2019 року провести перерахунок та обчислення державної (основної) пенсії з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року (5 х 4 173,00 = 20 865,00 грн.), у відповідності до положення ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно висновків Конституційного Суду України, викладених у рішенні від 25 квітня 2019 року № 1-р (ІІ)/2019 у справі № 3-14/20ІІ (402/19, 1737/19).

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року вказаний адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справи та неправильно застосував норми матеріального права. Скаржник вказує на те, що положення ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» поширюються на військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи і внаслідок цього стали особами з інвалідністю. Відповідач просить врахувати, що ОСОБА_1 не є військовослужбовцем.

Позивач надала письмові пояснення, у яких зазначила, що вона є інвалідом війни з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. На думку позивача, наявність у неї статусу інваліда війни підтверджує, що вона є військовозобов`язаною. У зв`язку з цим ОСОБА_1 вважає, що має право на призначення пенсії відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області задовольнити, рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року - скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову, виходячи із наступного.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, що підтверджується посвідченням від 13 березня 2007 року серії НОМЕР_1 , вкладка № НОМЕР_2 .

Також позивач є інвалідом війни ІІ групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 від 18 грудня 2007 року, та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінню Пенсійного фонду України у Київській області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Позивач 11 травня 2019 року звернулася до Фастівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області (правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області) із заявою про перерахунок та виплату пенсії, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року згідно з ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Листом від 09 червня 2019 року № 99/М-01 відповідач відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 з посиланням на те, що пенсії відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» будуть призначатися після внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Не погоджуючись із такими діями Фастівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області (правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області), ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивача визнано інвалідом війни, то вона має право на пенсію, передбачену ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я визначає Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно зі ст. 10 вказаного Закону учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Особливості пенсійного забезпечення саме військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, визначні у ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

У відповідності до ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції, яка діяла до 24 квітня 2019 року, було передбачено, що особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

Рішенням Конституційного Суду України 25 квітня 2019 року № 1-р(II)/2019 було визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), словосполучення «дійсної строкової», яке міститься у положеннях ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зі змінами, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.

Отже, на час звернення ОСОБА_1 із заявою про перерахунок пенсії з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачала, що право на обчислення пенсії з такого розміру мали:

- особи, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань під час проходження служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю;

- особи, які брали участь у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.

Обов`язковою умовою для набуття ОСОБА_1 права на обчислення пенсії за правилами ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є наявність у неї статусу військовослужбовця на час участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Зазначений висновок підтверджується також тим, що згідно назви, предметом правового регулювання ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є питання призначення пенсії виключно військовослужбовцям, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

З приєднаної до матеріалів справи довідки Відділу освіти Іванківської районної державної адміністрації від 09 грудня 2013 року № 10 ОСОБА_1 за період з 01 по 02 травня 1986 року за місцем роботи в Центральній бухгалтерії Чорнобильського районного відділу народної освіти за посадою «касир» була виплачена заробітна плата за тарифними ставками, передбаченими для працівників за роботу в зоні відчуження.

Відповідно до листа Відділу освіти Іванківської районної державної адміністрації від 19 березня 2012 року № 236 та розрахунково-платіжних відомостей за травень 1986 року № 815 та № 816 позивач була залучена до виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які полягали в навантаженні піску.

Крім того, наказом від 09 вересня 1986 року № 28 «По Чорнобильському районному відділу освіти» ОСОБА_1 була включена до складу комісії, що створена для завершення передачі приміщень і майна установ освіти в 30-ти кілометровій зоні Чорнобильської АЕС на період з 11 по 18 вересня 1986 року.

Зазначені письмові докази підтверджують, що позивач приймала участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та належить до кола осіб, визначених у ст. 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Разом з тим надані позивачем документи не підтверджують, що вона приймала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме як військовослужбовець.

ОСОБА_1 вважає, що вона є військовозобовязаною, оскільки приймала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та їй надано статус інваліда війни.

Висновок суду першої інстанції про те, що позивач має право на обчислення пенсії відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» також ґрунтується на тому, що вона є інвалідом війни.

Разом з тим, позивач в адміністративному позові та у письмових поясненнях зазначає, що статус інваліда війни був наданий їй на підставі п. 9 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Вказана норма права передбачає, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з інвалідністю з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Отже, надання ОСОБА_1 статусу інваліда війни пов`язане саме із залученням до складу формувань Цивільної оборони та настанням інвалідності внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, а не із проходженням військової служби.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що наявність у позивача посвідчення інваліда війни ІІ групи не підтверджує виникнення у неї права на пенсію, передбачену ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно з приміткою до ст. 10 вказаного Закону до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.

Міністерство закордонних справ України листом від 06 серпня 2018 року № 71.ВАВ-14-571/1-1212-18, на запит Київського апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2018 року № 01-12/2397/2018, надіслало завірену копію Положення про цивільну оборону СРСР, отриману з Державного архіву Російської Федерації.

Силами цивільної оборони СРСР, згідно з п. 13 Положення, були невоєнізовані формування цивільної оборони та військові частини, а також залучені у відповідності до плану цивільної оборони організації та установи міністерств, відомств і виконавчих комітетів Рад депутатів робітників.

Згідно з п. 16 Положення до невоєнізованих формувань цивільної оборони можуть в обов`язковому порядку зараховуватися громадяни СРСР: чоловіки у віці від 16 до 60 років і жінки - від 16 до 55 років, за винятком військовозобов`язаних, які мають мобілізаційні приписи, інвалідів І та ІІ груп, вагітних жінок та жінок, які мають дітей до 8 років, а жінок з середньою та вищою медичною освітою - до 2 років. Громадяни СРСР, зараховані до невоєнізованих формувань, зобов`язані приймати участь в рятувальних та невідкладних аварійно-відновлювальних роботах і виконанні інших завдань цивільної оборони.

Зазначені норми права вказують на те, що ОСОБА_1 могла бути залучена до складу невоєнізованих формувань Цивільної оборони. Разом з тим, учасники таких формувань не є військовослужбовцями у розумінні Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Також позивач зазначає, що вона на час участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС була військовозобов`язаною.

На час участі позивача в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС діяв Закон СРСР «Про загальний військовий обов`язок» від 12 липня 1967 року № 1950-VII (http://www.economics.kiev.ua/download/ZakonySSSR/data03/tex15381.htm).

Відповідно до ст.ст. 5, 6 зазначеного Закону військова служба складається з дійсної військової служби та служби в запасі Збройних Сил СРСР. Громадяни, які перебувають на дійсній військовій службі, іменуються військовослужбовцями, а ті, що перебувають у запасі, - військовозобов`язаними.

Згідно зі ст. 3 Закону СРСР «Про загальний військовий обов`язок» усі чоловіки - громадяни СРСР, незалежно від проходження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, освіти, мови, ставлення до релігії, виду і характеру занять, місця проживання, зобов`язані проходити дійсну військову службу в рядах Збройних Сил СРСР.

Натомість жінки, за змістом ст.ст. 16, 62 вказаного Закону, можуть бути прийняті на військову службу на добровільних засадах або у зв`язку зі здобуттям спеціальності.

Положеннями ст.ст. 46, 50 Закону СРСР «Про загальний військовий обов`язок» передбачено, що жінки (солдати, матроси, сержанти и старшини), прийняті на військовий облік, перебувають в запасі Збройних Сил СРСР до 40-річного віку, а жінки-офіцери - до 50-річного віку.

Отже, за законодавством СРСР військовозобов`язаним вважалися жінки, які були взяті на військовий облік та перебували запасі Збройних Сил СРСР.

ОСОБА_1 , посилаючись на те, що вона є військовозобов`язаною, не надала доказів того, що вона була прийнята на військову службу добровільно або у зв`язку з отриманням спеціальності, перебувала на військовому обліку та у запасі Збройних Сил СРСР.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 не належить до числа військовослужбовців, у зв`язку з чим на неї не поширюється дія ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Додатково колегія суддів звертає увагу позивача на те, що зазначена норма права передбачає здійснення перерахунку пенсії з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, а не у п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати.

Закон України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачає, що розмір пенсії може обчислювати виходячи із різних розрахункових величин:

- із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством (ст. 51);

- середньомісячного фактичного заробітку, визначеного за будь-які 12 місяців підряд роботи на територіях радіоактивного забруднення (ст. 57);

- з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року (ст. 59)

Отже, «п`ятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року» є розрахунковою величиною, з урахуванням якої обчислюється розмір пенсії. У свою чергу механізм врахування такого показника визначений у п. 91 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210.

Зазначені обставини у своїй сукупності вказують на те, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги відповідача спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні від 30 вересня 2019 року та є підставами для його скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення без додержання норм матеріального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області задовольнити, рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року - скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 134, 139, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області - задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року - скасувати.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач А.М. Горяйнов

Судді В.В. Файдюк

Є.В. Чаку