Справа № 300/597/20
Суддя: Шумей М.В.
Дата ухвалення: 2020-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2020 р. справа № 300/597/20

м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Шумей М.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі, також - позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі, також - відповідач) про визнання протиправною відмови щодо виплати пенсії з обмеженням максимального розміру пенсії до виплати починаючи з 07.08.2017 та зобов`язати виплатити без її обмеження максимальним розміром починаючи з 07.08.2017.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області при перерахунку пенсії з 07.08.2017 обмежив її максимальний розмір десятьма прожитковими мінімумами. На звернення позивача щодо виплати пенсії без вищевказаних обмежень, відповідач відмовив у задоволенні заяви посилаючись на ч.3 ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення». Позивач з відмовою незгідний, оскільки пенсія позивачу призначена 07.08.2002 і відповідно до Закону України від 08.07.2011 №3668-VI дані обмеження не поширюються на пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання чинності вказаного закону.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.03.2020 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 09.04.2020. Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечив з підстав, наведених у відзиві, який міститься в матеріалах справи. Просив суд в задоволенні позову відмовити та зазначив, що з 08.07.2017 правомірно здійснено перерахунок пенсії із застосуванням обмежень, встановлених частиною третьою статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Також зазначив, що посилання позивача на рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 є безпідставним, оскільки дане рішення не поширюються на спірні правовідносини в даній справі. Вважає позовні вимоги позивача безпідставними та просить суд в задоволенні позову відмовити.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, встановив наступне.

Як вбачається із матеріалів справи і не заперечується відповідачем, ОСОБА_1 , з 07.08.2002 отримував пенсію по віку. З 01.01.2010 позивач отримував пенсію відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. З 07.08.2017 на виконання рішення суду відповідач перерахував позивачу розмір пенсії, однак обмежив її розмір десятьма прожитковими мінімумами.

Позивач подав до пенсійного органу заяву від 29.01.2020 про перерахунок пенсії без обмеження максимальним розміром (а.с. 10).

Відповідач листом №255-158/Г-03/8-0900/20 від 20.02.2020 фактично відмовив у задоволені заяви позивача повідомивши про те, що виплата пенсії проводиться в розмірі десяти прожиткових мінімумів, для осіб які втратили працездатність з 01.12.2019 в сумі 16380,00 грн.

Вважаючи таку відмову відповідача неправомірною, ОСОБА_1 звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 частини 2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Згідно з частини третьої статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) (надалі, також - Закон №1058) максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 грн.

Зазначені законодавчі норми викладені в редакції Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08 липня 2011 року, який набув чинності з 01 жовтня 2011 року.

Відповідно до вимог статті 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих), зокрема, відповідно до Закону №1058 не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Посилання позивача у своїй позовній заяві на рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 є безпідставним, так як Конституційним судом України розглядалось питання щодо відповідності Конституції України внесених Законом України від 24.12.2015 №911-VIII змін до статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ (надалі, також - Закон №2262), стосовно максимального розміру пенсії. Дані зміни, які вносились Законом України від 24.12.2015 №911-VIII поширювались щодо обмеження максимального розміру пенсії на 2016 рік.

Законом України від 06.12.2016 №1774-VIII, внесено зміни до статті 27 Закону №1058. В оновленій редакції статті 27 Закону передбачено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Відтак, застосування положення рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 немає підстав, так як позивач отримує пенсію відповідно до Закону №1058, а вищезазначене рішення Конституційного Суду України стосується безпосередньо Закону №2262 та поширювалось щодо обмеження максимального розміру пенсії на 2016 рік.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового (Airey v. Ireland №6289/73). Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" (Kjartan Asundsson v. Iceland №60669/00). Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Суд Європейського Союзу у справі «Флоруску та інші» про співвідношення права власності й заходів жорсткої економії, прийнятими Румунією з метою реалізації умов, виконання яких вимагалося від Європейського Союзу у рамках надання фінансової допомоги від Європейського Союзу цій державі-члену визнав, що необхідність раціоналізації державних витрат у винятковому контексті світової фінансово-економічної кризи є законною підставою для обмеження здійснення права власності (Eugenia Florescu and Others №C-258/14). Таким чином, Суд Європейського Союзу прямо послався на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Іонель Панфіл проти Румунії» (Ionel Panfile v. Romania №13902/11).

При вирішенні спірних правовідносин також слід врахувати правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні "Великода проти України" (№43331/12), в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації, цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Аналогічний висновок зроблений в рішенні Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011).

Позивачу призначено (перераховано) пенсію з 07.08.2017 відповідно до Закону №1058. Даний факт не є спірним та зазначений позивачем у своїй позовній заяві. Відтак, твердження позивача, що відповідно до Закону України від 08.07.2011 №3668-VI дані обмеження не поширюються на пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання чинності вказаного закону, тобто до 01.10.2011, є безпідставними, оскільки позивач оскаржує розмір пенсії призначеної (перерахованої) після набрання чинності даного закону, а саме 07.08.2017.

Отже, розмір призначеної або перерахованої відповідно до Закону №1058, зокрема, і належної позивачу пенсії не може перевищувати 10 прожиткових мінімумів, а також, тимчасово на період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року не міг перевищувати 10740 грн.

Подібна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 06 березня 2017 року в справі №490/5309/16-а, Верховного Суду від 14 березня 2018 року в справі №183/342/17.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, суд вважає, що відповідач у спірних правовідносинах діяв на підставі та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.

Відповідно до статті 77 частини 1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на вищевказане, враховуючи обставини встановлені судом, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними та не обґрунтованими.

Враховуючи відмову у задоволені позову, підстав для розподілу судових витрат немає.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Шумей М.В.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. С. Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018).