Справа № 640/8163/20
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2020-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

22 квітня 2020 року м. Київ № 640/8163/20

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Огурцов О.П., ознайомившись із позовною заявою та доданими до неї матеріалами

ОСОБА_1
доУправління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві
про скасування постанов,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, в якому просить скасувати:

- постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бочковського Т.О. від 15.12.2015 про стягнення виконавчого збору в розмірі 715118,88 гривень у виконавчому провадженні № 44096558,

- постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бялого М.Г. від 11.05.2017 про відкриття виконавчого провадження № 53891614.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Частиною першою статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання фізичною особою до адміністративного суду адміністративного позову:

- майнового характеру складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб,

- немайнового характеру складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" встановлено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня 2020 року становить 2102,00 гривень.

Відповідно до абзацу першого частини третьої статті Закону України "Про судовий збір" за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Позивачем заявлено вимогу майнового характеру (оскарження рішення, на підставі якого може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів) у розмірі 715118,88 гривень, а також одну вимогу немайнового характеру (оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження).

Отже, судовий збір за подання даного адміністративного позову становить (715118,88 х 0,01) + (2102,00 х 0,4) = 7991,99 гривень.

Позивачем додано до позовної заяви квитанцію від 06.02.2020 № 06-3263930/С на суму 840,80 гривень, що свідчить про сплату судового збору не у повному обсязі.

Крім того, згідно з пунктом 5 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Пунктом 1 частини другої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що позовну заяву у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Оскаржувані рішення органу державної виконавчої служби були прийняти 15.12.2015 та 11.05.2017, що свідчить про те, що даний адміністративний позов подано з пропущенням строку звернення до суду.

Відповідно до частини шостої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

У позовній заяві позивач надає пояснення щодо поважності причин строку звернення до суду та просить його поновити у зв`язку з наступним.

Позивач дізнався про існування постанови про стягнення виконавчого збору від 15.12.2015 лише 25.05.2017, у зв`язку з чим звернувся до суду з позовною заявою про її скасування до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.09.2019 у справі № 826/7242/17 позов задоволено в повному обсязі.

Водночас, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.11.2019 рішення суду скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову відмовлено повністю.

Зокрема, судом апеляційної інстанції було встановлено, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, що слугувало однією з підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

У подальшому, позивачем було оскаржено зазначену постанову до Верховного Суду, який ухвалою від 24.12.2019 відмовив у відкритті касаційного провадження, оскільки розгляд касаційної скарги позивача не матиме значення для формування єдиної правозастосовної практики у зв`язку з тим, що суд касаційної інстанції неодноразово висловлював правову позицію зі спірного питання у подібних правовідносинах.

Отже, позивач вважає, що саме з моменту прийняття Верховним Судом зазначеної ухвали позивач пов`язує своє право на звернення до суду з позовом до належного відповідача.

З даного приводу суд звертає увагу позивача, що відмова у задоволенні позовних вимог з підстави їх пред`явлення до неналежного відповідача не позбавляє його права у подальшому звернутись до суду з позовною заявою до належного відповідача.

Водночас, це не означає, що повторне звернення до суду можливе у будь-який довільний строк, без дотримання часових рамок, встановлених процесуальним законом, оскільки в такому разі порушуватиметься принцип юридичної визначеності.

Таким чином, звернення до суду з позовною заявою до належного відповідача має бути здійснено в межах строків, передбачених статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України, з моменту, коли особа дізналась про те, що пред`явила позов до неналежного відповідача.

Так, відповідно до відповідно до частини першої статті 325 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, а тому позивач мав право на звернення до суду з даною позовною заявою протягом десяти днів з дня ухвалення постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.11.2019.

Разом з тим, навіть якщо відраховувати строк звернення до суду з моменту прийняття Верховним Судом ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження від 24.12.2019, то позивач мав звернутись до суду з даним позовом у строк до 03.01.2020, тоді як позовну заяву подано лише 07.04.2020.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що право на доступ до суду, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду.

При цьому, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що поновлення строку на оскарження судового рішення може бути обґрунтованим та вважається співвідносним та виправданим стосовно неповного забезпечення принципу правової визначеності, зазвичай, якщо: 1) недотримання строків було зумовлене діями (бездіяльністю) суду попередньої інстанції, зокрема, особі не надіслано протягом строку на оскарження судового рішення копію повного тексту рішення суду попередньої інстанції (справа «Мушта проти України»); 2) пропуск строку на оскарження обумовлений особливими і непереборними обставинами суттєвого та переконливого характеру (справи «Рябих проти Росії», «Устименко проти України»); 3) відновлення строку необхідне для виправлення фундаментальних недоліків або помилок правосуддя (виправлення серйозних судових помилок) (справи «Безруков проти Росії», «Брумареску проти Румунії»).

Суд погоджується з позивачем, що обставини у даній справі обумовлені особливими обставинами, пов`язаними із формуванням та зміною практики Верховного Суду у спірних правовідносинах під час розгляду справи.

Водночас, позивачем не дотримано строків звернення до суду з повторним позовом, оскільки його було подано більш ніж через чотири місяці після прийняття остаточного рішення у справі № 826/7242/17, тоді як процесуальним законодавством визначено десятиденний строк на звернення до суду за оскарженням рішення органів виконавчої служби.

У даному випадку, суд вважає, що такий значний пропуск строку звернення до суду не є пропорційним та порушує принципи верховенства права та правової визначеності.

Таким чином, враховуючи, що позивачем пропущено строк звернення до суду через байдужість до своїх прав та недотримання процесуальних строків, суд вважає, що підстави, викладені позивачем у позовній заяві щодо поновлення пропущеного строку звернення до суду, є необгрунтованими та неповажними.

Також, суд звертає увагу, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.11.2019 у справі № 826/7242/17 встановлено наступне.

"Матеріали справи свідчать про те, що оскаржувана постанова від 15.12.2015 направлялась супровідним листом № 412/3 від 15.12.2015 як на адресу позивача: АДРЕСА_1 (вказану у позовній заяві), так і на адресу його домоволодіння: АДРЕСА_2, проте вказані листи були повернуті за закінченням терміну зберігання.

При цьому, згідно заяви про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження від 31.01.2017, представник позивача - Коцюба В.В. ознайомився з матеріалами виконавчого провадження 03.02.2017, зробив фотокопії, про що свідчить відповідна відмітка.

Вказане свідчить про те, що позивач не був позбавлений можливості оскаржити її у строк, визначений статтею 181 КАС України (у редакції, чинній на момент подачі позовної заяви), проте позовну заяву подано було лише 02 червня 2017 року засобами поштового зв`язку".

Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тобто, у зазначеному рішенні, яке набрало законної сили, встановлено обставини, які підтверджують, що станом на день звернення позивача до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою вперше, ОСОБА_1 вже пропустив встановлений Кодексом адміністративного судочинства України строк звернення до суду із позовом про скасування постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору від 15.12.2015 у виконавчому провадженні №44096558.

Відповідно до частини першої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до частини першої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Вказані недоліки позивач може усунути шляхом подання до суду:

- документу про сплату судового збору у розмірі 7151,19 грн.,

- заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин його пропуску із зазначенням інших підстав для поновлення строку.

Керуючись статтями 160, 161, 169, 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. Позовну заяву залишити без руху.

2. Встановити позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви - 10 днів з дня отримання копії даної ухвали.

3. Попередити позивача про те, що у разі, якщо недоліки не буде усунуто у встановлений судом строк, позовну заяву буде повернуто відповідно до пункту першого частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною другою статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Відповідно до статті 294, частин другої та третьої статті 293 Кодексу адміністративного судочинства України оскарження даної ухвали окремо від рішення суду не допускається. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя О.П. Огурцов