Справа № 360/1109/20
Суддя: О.В. Ірметова
Дата ухвалення: 2020-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

21 квітня 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/1109/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Ірметова О.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області, в якому позивач просив суд:

- визнати протиправними дії Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо відмови у перерахунку пенсії відповідно до заяви від 02.03.2020;

- зобов`язати Білокуракинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області починаючи з 01 березня 2020 року провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до заяви від 02.03.2020 та статті 8 Закону Украї`ни «Про підвищення престижності шахтарської праці» від 2 вересня 2008 року № 345 у розмірі 80 відсотків заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону Укра`їни "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з якої обчислюється пенсія, як особі, яка відпрацювала на підземних роботах не менш як 15 років, зарахувавши до стажу роботи, що дає право на обчислення пенсії по списку №1 періоди роботи на шахті «Луганська» виробничого об`єднання «Стахановвугілля» з 28.05.1986 по 09.09.1989 на посадах учня гірника підземного з повним робочим днем під землею, прохідника з повним робочим днем під землею, підземного гірничого майстра з повним робочим днем під землею; 06.02.1990 по 28.11.1993 на посадах підземного учня гірника очисного забою з повним робочим днем під землею, гірником очисного забою з повним робочим днем під землею; підземного гірничого майстра з повним робочим днем під землею, заступником начальника дільниці з повним робочим днем під землею.

В обґрунтування позову зазначено, що при зверненні до відповідача 14.01.2020 за призначенням пенсії по списку №1 позивачу на підставі розпорядження від 17.01.2020 призначено пенсію по списку №1 у розмірі 5019,02 грн, яка була потім перерахована у сторону збільшення до 6295,72 грн. Пенсію обчислено при загальному стажі роботи 29 років 11 місяців 14 днів, в тому числі робота по списку №1 - 9 років 3 місяці 3 дні. До стажу роботи по списку №1 відповідачем враховано період роботи з 13.05.1999 по 14.06.2000 на шахті «Никонор-Нова» ДХК «Луганськвугілля» на посадах гірника очисного забою з повним робочим днем під землею; гірничого майстра з повним робочим днем під землею; з 19.05.2005 по 15.03.2006 у малому приватному підприємстві «Шахтобудівельник» на посаді гірничого майстра з повним робочим днем під землею; з 20.07.2006 по 23.08.2007 у ТОВ «Луганськмонтажшахтопроходка» на посаді прохідника з повним робочим днем під землею; з 12.09.2007 по 31.12.2015 на шахті «Никонор-Нова» ДП «Луганськвугілля» на посадах прохідника з повним робочим днем під землею, гірничого майстра з повним робочим днем під землею, заступника начальника дільниці з повним робочим днем під землею відповідно до даних, наявних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

02.03.2020 позивач звернувся до управління із заявою на перерахунок пенсії, з вимогою врахувати до стажу роботи, що дає право на обчислення пенсії по списку №1 періоди роботи з 28.05.1986 по 09.09.1989 на шахті «Луганська» виробничого об`єднання «Стахановвугілля» на посадах учня гірника підземного з повним робочим днем під землею, прохідника з повним робочим днем під землею, підземного гірничого майстра з повним робочим днем під землею; з 06.02.1990 по 28.11.1993 на шахті «Луганська» виробничого об`єднання «Стахановвугілля» на посадах підземного учня гірника очисного забою з повним робочим днем під землею, гірником очисного забою з повним робочим днем під землею; підземного гірничого майстра з повним робочим днем під землею, заступником начальника дільниці з повним робочим днем під землею; додаючи до звернення довідки, що уточнюють особливий характер роботи від 26.02.2020 №6,7 видану державним унітарним підприємством «Центрвугілля».

Проте відповіддю від 10.03.2020 позивачу відмовлено в перерахунку пенсії, оскільки на час видання довідок шахті «Луганська» виробничого об`єднання «Стахановвугілля» знаходились на території, яка не підконтрольна українській владі. Тому врахувати при призначенні та перерахунку пенсії довідки та документи про атестацію робочих місць відповідач не може, оскільки зазначені довідки є недійсними та не створюють жодних правових наслідків.

Позивач вважає зазначені дії управління про відмову в перерахунку пенсії незаконними.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 20 березня 2020 року відкрито провадження у справі, визначено, що справа розглядатиметься за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 46-47).

08 квітня 2020 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 51-56), в обґрунтування якого зазначено, що 02.03.2020 до відповідача надійшла заява ОСОБА_1 про перерахунок пенсії по Списку 1, оформлена відповідно до Закону України «Про звернення громадян». 10.03.2020 відповідач надав відповідь на звернення позивача та відмовив у перерахунку пенсії, оскільки підприємство, яке видавало довідки, що уточнюють особливий характер роботи, на час видання спірних довідок розташовані та зареєстровані на території, яка не підконтрольна українській владі, врахувати їх при перерахунку пенсії неможливо оскільки зазначені довідки є недійсними на території України та не створюють жодних правових наслідків.

Крім того відповідач зазначив, що довідки, які видані державним унітарним підприємством «Центрвугілля» про роботу з 28.05.1986 по 09.09.1989 року та з 06.02.1990 по 28.11.1993 року на шахті «Луганська» виробничого об`єднання «Стахановвугілля» не відповідають вимогам законодавства, оскільки у довідках відсутні кількість років, місяців та днів підземного стажу.

На підставі викладеного відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, суд дійшов до наступного.

Судом встановлено, що 14 січня 2020 року року ОСОБА_1 звернувся до Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області з заявою про призначення пенсії за віком за списком №1 (а.с. 84-85).

Пенсію позивачу призначено з 14.01.2020, що підтверджується рішенням відповідача №99 від 17.01.2020 (а.с. 76).

02 березня 2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, зарахувавши до його пільгового стажу періодів роботи: з 28.05.1986 по 09.09.1989 та з 06.02.1990 по 28.11.1993 (а.с. 62).

До заяви про перерахунок пенсії позивачем було надано довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №№ 6, 7 від 26.02.2020, довідки про заробітну плату №№ 8, 9, 10 від 26.02.2020, виписку з наказу про проведення атестації робочих місць від 26.02.2020 та історичну про перейменування шахти (а.с. 63-73).

Листом Білокуракинського ОУПФУ Луганської області від 10.03.2020 №28/4-7/с повідомлено, що зарахувати період роботи з 28.05.1986 по 09.09.1989 та з 06.02.1990 по 28.11.1993 не має законодавчих підстав, оскільки підприємство, яке видавало довідки, що уточнюють особливий характер роботи, на час видання спірних довідок розташовані та зареєстровані на території, яка не підконтрольна українській владі, врахувати їх при перерахунку пенсії неможливо оскільки зазначені довідки є недійсними на території України та не створюють жодних правових наслідків. Крім того відповідач зазначив, що довідки, які видані державним унітарним підприємством «Центрвугілля» про роботу з 28.05.1986 по 09.09.1989 року та з 06.02.1990 по 28.11.1993 року на шахті «Луганська» виробничого об`єднання «Стахановвугілля» не відповідають вимогам законодавства, оскільки у довідках відсутні кількість років, місяців та днів підземного стажу (а.с. 35-36, 74-75).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Законом, який відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій є Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за№ 1788-ХІІ (далі Закон № 1788-ХІІ).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 1788-ХІІ, громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку із втратою годувальника та інших випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію (частина перша та друга статті 7 Закону № 1788-ХІІ).

Відповідно до ч. 1 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до пункту 1 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

При цьому, статтею 62 Закону № 1788-ХІІ передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеній нормі відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку).

Пунктом 20 Порядку 637 передбачено, що у тих випадках, коли у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

В довідці має бути вказано: період роботи, що зараховується до спеціального стажу: професія або посада, характер роботи: розділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включаються цій період роботи, первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Додатково в довідці наводяться такі відомості: стосовно трактористів машиністів підприємств сільського господарства (в тому числі колгоспів) про безпосередню зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції.

Аналізуючи чинні нормативно-правові акти України, які регулюють умови пенсійного забезпечення, суд дійшов висновку, що положення Порядку № 637 щодо підтвердження стажу роботи, який є спеціальнім по відношенню до Закону № 1788- XII, мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Разом з тим, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка (стаття 62 Закону № 1788-ХП).

Таким чином, уточнюючі довідки мають надаватися в разі, коли взагалі відсутні відомості в трудовій книжці про працю громадян у спірний період.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17 та від 07 березня 2018 року у справі №233/2084/17, від 04 березня 2020 року у справі №367/945/17.

Відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 (а.с. 16-18), позивач у спірні періоди:

- з 28.05.1986 по 09.09.1989 працював учнем гірника, прохідником, підземним гірничим майстром з повним робочим днем в шахті, на шахті «Луганська» виробничого об`єднання «Стахановвугілля»;

- з 06.02.1990 по 28.11.1993 працював учнем гірника очисного забою, гірником очисного забою, підземним гірничим майстром та заступником начальника ділянки з повним робочим днем під землею на шахті «Луганська» виробничого об`єднання «Стахановвугілля».

При цьому, суд звертає увагу на те, що записи трудової книжки позивача щодо спірних періодів його роботи містять повну інформацію про роботу на пільгових умовах, також містять повні відомості про характер виконуваних позивачем робіт, оскільки зазначеними записами чітко визначено, що у спірні періоди позивач працював на підземних роботах з повним робочим днем під землею.

Враховуючи вищенаведене, посилання відповідача на те, що для підтвердження пільгового стажу позивач повинен був надати уточнюючі довідки підприємства є необґрунтованими та безпідставними.

Також позивачем до матеріалів справи та до заяви про перерахунок пенсії, на підтвердження пільгового стажу у спірні періоди роботи надавались довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №№6, 7 від 26.02.2020 та про заробітну плату №8-10 від 26.02.2020, якими підтверджується пільговий характер праці позивача з 28.05.1986 по 09.09.1989 та з 06.02.1990 по 28.11.1993 на посадах вказаних у трудовій книжці позивача, та відповідні нарахування позивачу заробітної плати (а.с. 30-32).

При цьому, суд зазначає, що вищезазначені документи, видані установою, що здійснює свою діяльність на тимчасово окупованій території України.

Щодо зазначеного факту, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначено, що держави члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконним і недійсним, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад реєстрації народжень, смертей і шлюбів". Так, у справі "Лоізіду проти Туреччини" (Loizidou v. Turkey 18.12.1986 &45) ЄСПЛ обмежився коротким пунктом посилання на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то, у правах Кіпр проти Туреччини" ( Cyprus v. Nurkey 10.05/2001) та Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та в подальшої міжнародної практики. При цьому, ЄСПЛ констатував, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de fackto та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше, означало б зовсім позбавити людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать" (Cyprus v. Turkey 10.05.2001&92).

Спираючись на сформульований у вищезазначеній справі підхід, Європейський суд з прав людини у справі "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) зауважив, що "першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]".

Україною, відповідно до Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15.04.2014 № 1207-VII та постанови Верховної Ради України "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями" від 17.03.2015 № 254-VIII, територію Автономної Республіки Крим та окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської області, визнано тимчасово окупованими територіям.

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи ("Намібійські винятки"), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки вищезазначених документів, виданих установами, що знаходяться на окупованій території, як докази, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право на пенсійне забезпечення позивача.

Таким чином, суд приймає до розгляду зазначені документи для визначення пільгового стажу позивача у спірні періоди його роботи.

Однак, зазначені висновки суду жодним чином не легалізують саму установу, що видала такі документи.

Враховуючи вище викладене, а також беручи до уваги те, що трудова книжка та подані позивачем довідки містять усі необхідні відомості про пільговий характер праці позивача у спірні періоди його роботи, суд дійшов висновку, що у відповідача були відсутні підстави їх не враховувати.

Вирішуючи питання щодо наявності у позивача права на перерахунок пенсії у відповідності до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», суд виходить з такого.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Як вбачається з рішення Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області №99 від 17.01.2020, стаж роботи позивача за списком №1 складає 09 років 03 місяців 03 дні (а.с. 76).

При цьому, враховуючи встановлені судом обставини та висновки суду, щодо того, що до пільгового стажу позивача за списком №1 підлягають зарахуванню спірні періоди його роботи з 28.05.1986 по 09.09.1989 та з 06.02.1990 по 28.11.1993 на шахті «Луганська» виробничого об`єднання «Стахановвугілля», які дають підстави для перерахунку позивачу пенсії у відповідності до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Статтею 8 Закону № 1058-IV закріплено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг. Так, відповідно до пункту 1 частини першої цієї статті право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Статтею 44 Закону № 1058-IV встановлено порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, відповідно до якого заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Частиною п`ятою статті 45 Закону № 1058-IV визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган ПФУ та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Як вбачається з матеріалів справи рішення щодо перерахунку або відмову в перерахунку пенсії позивачу не приймалось.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління ПФУ від 25.11.2005 № 22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846; далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до пункту 1.5 Порядку № 22-1 заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім`ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

Згідно з пунктом 1.7 Порядку № 22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Пунктом 2.8 Порядку № 22-1 визначено, що поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Відповідно до пункту 4.1 Порядку № 22-1 що орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).

Згідно з пунктом 4.2 Порядку № 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;

4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (пункт 4.3 Порядку № 22-1).

Також пунктом 4.10 Порядку № 22-1 передбачено, що не пізніше 10 днів після надходження всіх необхідних документів для виплати пенсії орган, що призначає пенсію, повинен їх розглянути та прийняти відповідне рішення, яке оформлюється розпорядженням. Надані документи та заява зберігаються в пенсійній справі.

Отже, після отримання відповідної заяви від позивача про призначення пенсії відповідач повинен був розглянути цю заяву та прийняти мотивоване рішення.

Суд зазначає, що зміст заяви позивача про перерахунок його пенсії від 02.03.2020 (а.с. 62) очевидно дає змогу оцінити намір заявника.

В даному випадку відмовивши позивачу в розгляді його заяви по суті, шляхом прийняття відповідного рішення, відповідач допустив надмірний формалізм, наслідком чого стало порушення прав та інтересів позивача, як пенсіонера (верстви населення, яка навпаки потребує особливої уваги з боку держави в частині дотримання конституційних гарантій).

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, в прохальній частині позовної заяви позивач просить визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в перерахунку пенсії позивачу.

Враховуючи те, що відповідачем не приймалось відповідне рішення про відмову в перерахунку пенсії позивачу, а тому фактично відповідач не відмовляв в перерахунку пенсії.

Зважаючи на встановлені судом обставини справи, враховуючи те, що в матеріалах справи достатньо документів для здійснення відповідачем перерахунку пенсії позивачу, суд встановив, що порушення прав позивача відбулося внаслідок протиправної бездіяльності щодо не зарахування до пільгового стажу позивача спірних періодів його роботи, тому належним способом захисту порушеного права в даному випадку є визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не зарахування спірних періодів роботи позивача та зобов`язання відповідача провести перерахунок пенсії позивачу, зарахувавши спірні періоди його роботи, з на підставі поданої ним заяви від 02.03.2020.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з обранням належного способу захисту порушеного прав позивача.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Позивачем при подачі позову був сплачений судовий збір у розмірі 840,80 грн, що підтверджується квитанцією № 63 від 11.03.2020 (а.с. 11).

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 840,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 32, 77, 78, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо не зарахування до пільгового стажу ОСОБА_1 , періодів його роботи з 28.05.1986 по 09.09.1989 та з 06.02.1990 по 28.11.1993 на шахті «Луганська» виробничого об`єднання «Стахановвугілля».

Зобов`язати Білокуракинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області (ідентифікаційний код: 41246789, місцезнаходження: 92200, Луганська обл., Білокуракинський район, селище міського типу Білокуракине, вул. Історична, будинок 81) провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на підставі поданої заяви про перерахунок пенсії від 02.03.2020, зарахувавши до пільгового стажу за списком №1 ОСОБА_1 періоди його роботи з 28.05.1986 по 09.09.1989 та з 06.02.1990 по 28.11.1993 на шахті «Луганська» виробничого об`єднання «Стахановвугілля», врахувавши статтю 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (ідентифікаційний код: 41246789, місцезнаходження: 92200, Луганська обл., Білокуракинський район, селище міського типу Білокуракине, вул. Історична, будинок 81) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ), витрати зі сплати судового збору в сумі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 коп.).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Ірметова