Справа № 160/2827/20
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2020-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2020 року Справа № 160/2827/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луніної О.С., розглянувши в письмовому провадженні у м. Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 31.01.2020 про відмову в призначенні пенсії по інвалідності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на підставі її заяви від 03 грудня 2019;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію по інвалідності з 23 жовтня 2019 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що періоди її роботи з 01.08.1989 по 06.12.1996, з 09.12.1996 по 06.09.1997 та з 08.10.1997 по 17.04.1998 не враховано відповідачем до трудового стажу протиправно, оскільки основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За наявності трудової книжки та відповідних записів у ній, останні є достатньою підставою для визначення страхового стажу особи. Записи про звільнення позивача у періоди працевлаштування із 01.08.1989 по 17.04.1998, вчинені у 1996, 1997, 1998 роках, відповідають Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, яка вже була чинною на час їх внесення до трудової книжки позивача. Отже, відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» трудова книжка позивача є належним та достатнім доказом підтвердження відповідного стажу роботи. Посилання на п. 7 Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України постанови Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 року № 118, яким встановлено, що ідентифікаційний код є обов`язковим в усіх видах звітних та облікових документів суб`єкта і зазначається на його печатках і штампах, є незаконним. Вказана редакція п. 7 Положення була затверджена постановою Кабінету міністрів України від 22.06.2005 № 499, тому не може бути застосована для встановлення відповідності законодавству печаток, що використовувались для засвідчення записів у 1996, 1997 та 1998 роках.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 березня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі № 160/2827/20 та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі матеріалами.
07.04.2020 року ГУ ПФУ в Дніпропетровській області до суду подано відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що при розрахунку стажу позивача до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 01.08.1989 по 06.12.1996, з 09.12.1996 по 06.09.1997 та з 08.10.1997 по 17.04.1998, оскільки відомості про звільнення завірені печатками, на яких відсутній код ЄДРПОУ, про що позивачу було повідомлено при поданні заяви, додаткові документи для підтвердження неврахованого стажу позивачем не надавались. До страхового стажу позивача не можливо зарахувати вказані періоди без надання архівних довідок, або довідок з підприємств про підтвердження роботи, за відсутності необхідного страхового стажу в призначенні пенсії по інвалідності відмовлено.
17.04.2020 року судом отримано відповідь позивача на відзив, в якому вказано, що записи у трудовій книжці позивача про періоди роботи з 1989 по 1998 роки відповідають вимогам приписів нормативно-правових актів, чинних на момент їх вчинення.
Дослідивши та оцінивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 03.12.2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності.
Станом на час звернення до органу Пенсійного фонду позивач досягла віку 49 років.
Крім того, 03.12.2019 року ОСОБА_1 подала до ПФУ заяву, в якій зазначила, що вона ознайомлена, що на печатках при звільненні відсутні коди ЄДРПОУ. Також ознайомлена, що період роботи в психоневрологічній лікарні необхідно підтвердити довідкою для удвоєння стажу. Але, позивач повідомила, що вона працювала не в приватних підприємствах, а в лікарнях (перереєстрація була проведена), підтвердити періоди роботи та надати довідки немає можливості, так як лікарні знаходяться на тимчасово окупованій території.
До заяви про призначення пенсії позивачем надано: виписку з акту огляду МСЕК про встановлення, зняття або зміну групи інвалідності; довідка із СПОВ про заробітну плату з 01.07.2000 року по день звернення; довідка про взяття на обліку внутрішньо переміщеної особи; довідка про прийняття на роботу (навчання); довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру; заява про призначення/перерахунок пенсії; заява про спосіб виплати пенсії (для виплати через банк); паспорт/посвідка; свідоцтво про шлюб (витяг з Державного реєстру); трудова книжка або документ про стаж; фотокартка.
14.11.2019 року ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності з 23.10.2019 року безстроково, що підтверджено випискою з акта огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії 12ААБ № 624628.
Листом ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 31.01.2020 № 898/03.05-17 позивача повідомлено, що відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що право на пенсію по інвалідності мають особи, визнані інвалідами, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час надання інвалідності або на день звернення за пенсію за пенсією для інвалідів ІІ та ІІІ груп від 49 років до досягнення особою 51 років включно - 12 років. Згідно трудової книжки позивача, стаж роботи становить 6 років 2 місяці 13 днів. Позивачу було повідомлено про неможливість зарахування до страхового стажу, про що свідчить її особистий підпис у заяві про призначення пенсії від 03.12.2019 року періоди роботи з 01.08.1989 по 06.12.1996, з 09.12.1996 по 06.09.1997 та з 08.10.1997 по 17.04.1998, у зв`язку з тим, що на печатках при звільненні відсутній код ЄДРПОУ. У зв`язку з відсутністю у позивача необхідного страхового стажу призначити пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не є можливим.
Вважаючи відмову в призначенні пенсії по інвалідності незаконною, позивач звернулась до суду з позовом.
Приписами ст.46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Приписами ч. 1 ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією:
для осіб з інвалідністю II та III груп від 49 років до досягнення особою 51 року включно - 12 років.
Судом встановлено, що підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії по інвалідності є відсутність у позивача необхідного страхового стажу.
При цьому, відсутність страхового стажу виникла внаслідок неврахування відповідачем стажу роботи позивача за періоди роботи з 01.08.1989 по 06.12.1996, з 09.12.1996 по 06.09.1997 та з 08.10.1997 по 17.04.1998.
Так, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не врахувало вище вказані періоди стажу роботи позивача у зв`язку з тим, що на печатках при звільненні відсутній код ЄДРПОУ.
Обов`язковість наявності на печатках коду ЄДРПОУ визначена п. 7 Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 року N 118, згідно з яким, ідентифікаційний код є обов`язковим для використання в усіх видах звітних та облікових документів суб`єкта і зазначається на його печатках та штампах.
Однак, суд зазначає, що вказана редакція Положення № 118 діє з 22.06.2005 року, після її затвердження постановою Кабінету міністрів України від 22.06.2005 № 499 «Про внесення змін до Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій».
Тобто, у період з 1989 по 1998 роки, наявність коду ЄДРПОУ на печатках підприємств не була встановлена чинним на той час законодавством.
За викладених обставин, відмова у зарахуванні стажу позивача з огляду на відсутність на печатках коду ЄДРПОУ підприємств, де працювала позивач, є незаконною.
Відповідно до ст.2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за цим Законом призначаються трудові пенсії (за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років) та соціальні пенсії.
Відповідно до ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і перерв.
Згідно ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності останньої або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України, який затвердив постановою від 12 серпня 1993 року №637 Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Згідно п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. N 637 (Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Отже, основним документом, який підтверджує трудовий стаж є трудова книжка і лише у випадку, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються інші документальні докази, передбачені Порядком № 637.
Згідно з даними трудової книжки позивача, ОСОБА_1 працювала:
з 01.08.1989 по 06.12.1996 в 7-ій міській лікарні м. Ворошиловграда на посаді медичної сестри;
з 09.12.1996 по 06.09.1997 в Луганському міському притулку для неповнолітніх на посаді медичної сестри;
та з 08.10.1997 по 17.04.1998 в Луганській обласній клінічній неврологічній лікарні на посаді палатної медичної сестри.
При цьому, жодних посилань на відсутність необхідних записів або наявності неправильних чи неточних записів про вище вказані періоди роботи позивача, відповідачем, крім відсутності на печатках коду ЄДРПОУ, не наведено.
Разом з тим, згідно з ч. 3 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» органам Пенсійного фонду надано право та можливість вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Однак, відповідач, відмовляючи у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком з підстав не підтвердження наявності у неї достатнього стажу роботи, будь-яких додаткових документів від неї не вимагав, жодних дій по їх самостійному отриманню не вчинив.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № №289/674/17 від 12.12.2019 року.
Крім того, суд вважає за необхідне врахувати позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 17.04.2018 року у справі № 349/1015/17, згідно з якою, наявність сумнівів щодо печатки, якою засвідчено достовірність записів в трудовій книжці, може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу.
Тобто, відсутність коду ЄДРПОУ підприємства, з якого була звільнена ОСОБА_1 , за умови, що на той час наявність коду ЄДРПОУ на печатках законодавчо не було встановлено, враховуючи, що підприємства, де працювала позивач знаходяться на тимчасово окупованій території, що у свою чергу, унеможливлює отримання відповідних довідок, не може анулювати записи трудової книжки, та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.
Таким чином, судом встановлено, що на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії по інвалідності, вона досягла 49 років та має стаж більше 12, необхідних для призначення такої пенсії, років, тобто позивачем при зверненні про призначення пенсії дотримано всі законодавчо встановлені вимоги для призначення пенсії по інвалідності.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органу владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб`єкта, встановлюючи чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Оскільки відповідач протиправно не врахував до стажу позивача періоди її роботи з 01.08.1989 по 06.12.1996, з 09.12.1996 по 06.09.1997 та з 08.10.1997 по 17.04.1998, внаслідок чого у позивача стало недостатньо необхідного стажу для призначення пенсії, що було покладено в основу прийнятого рішення про відмову в призначенні пенсії, суд дійшов висновку, що рішення № 898/03.05-17 від 31.01.2020 року про відмову в призначенні пенсії підлягає скасуванню.
За приписами п. 2 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності.
Суд, враховуючи, що група інвалідності позивачу встановлена 23 жовтня 2019 року, звернулась вона до Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії 03.12.2019 року, тобто протягом трьох місяців з дня встановлення інвалідності, дійшов висновку, що позовні вимоги в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності з 23 жовтня 2019 року, підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню у повному обсязі.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з положень ч.1 ст.139 КАС України, якими встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду на викладене, на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області необхідно стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн.
Керуючись ст.ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 31.01.2020 про відмову в призначенні пенсії по інвалідності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на підставі її заяви від 03 грудня 2019.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Луніна