Справа № 580/469/20
Суддя: А.В. Руденко
Дата ухвалення: 2020-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2020 року справа № 580/469/20

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Руденко А.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління Служби Безпеки України в Черкаській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до управління Служби безпеки України (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління Служби безпеки України в Черкаській області, в якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо позбавлення законних джерел існування шляхом припинення грошових і матеріальних виплат з 01.07.2019 до теперішнього часу;

- зобов`язати відповідача поновити виплати позивачу грошового та матеріального забезпечення з 01.07.2019 до моменту закінчення ним військової служби в органах та підрозділах СБ України на законних підставах;

- стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі грошового забезпечення на момент виведення його у розпорядження начальника УСБУ в Черкаській області (відповідно до частини 6 пункту 48 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України №1262/2007 від 27.12.2007), а саме: із розрахунку 13382,33 грн на місяць, тобто за період з липня 2019 по лютий 2020 року включно у сумі 107058,64 грн. Перерахування коштів здійснити на реквізити зарплатного карткового рахунку позивача у філії Черкаського ОУ АТ «Ощадбанк» (МФО 354507, код отримувача платежу №UA1087905).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 07.06.2017 зарахований у розпорядження начальника управління СБ України у Черкаській області на підставі п.п. «в» п. 48 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України №1262/2007 від 27.12.2007 у зв`язку з досудовим розслідуванням за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення. З 01.07.2019 відповідач припинив виплату позивачу грошового та матеріального забезпечення на підставі пункту 2 розділу 4 Інструкції про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовцям Служби безпеки України, затвердженої наказом від 10.04.2018 №515/ДСК усупереч ч. 6 п. 48 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України № 1262/2007 від 27.12.2007 (далі - Положення №1262/2007).

Позивач вважає, що має законне право на отримання грошового та матеріального забезпечення, оскільки є діючим співробітником Служби безпеки України, виконує визначені для нього безпосереднім керівництвом функціональні обов`язки (завдання); грошове забезпечення є для нього єдиним джерелом існування, оскільки для нього як для військовослужбовця існує пряма заборона на зайняття підприємницькою діяльністю чи роботою за сумісництвом.

Зазначив, що на підставі наказу №1199/ДСК від 02.08.2019 «Про затвердження змін до Інструкції про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовцям Служби безпеки України», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.08.2019 за №954/33925, Управління СБ України в Черкаській області направило відповідачу мотивовані рапорти №73/30/8695ДСК від 01.11.2019 та №73/30/4ДСК від 02.01.2020 із клопотанням про поновлення виплати позивачу грошового забезпечення, проте відповідач це питання не врегулював.

Ухвалою судді від 12.02.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

06.03.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач проти позову заперечив з тієї підстави, що вирішення питання про організацію проходження військової служби позивачем та виплата йому грошового забезпечення відноситься до повноважень регіонального органу, яким є Управління СБ України в Черкаській області, яким також приймалось рішення про припинення виплати грошового забезпечення з 01.07.2019. Позовні вимоги про визнання протиправними дій щодо припинення виплати грошового забезпечення з 01.07.2019 заявлялись позивачем до Управління СБ України в Черкаській області і у задоволенні позову було відмовлено рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 18.10.2019 у справі №580/2546/19, яке залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.11.2019. Вказаним судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено ту фактичну обставину, що припинення виплати грошового забезпечення з 01.07.2019 здійснено на законних підставах, яка в силу ст. 78 КАС України не потребує доказуванню. За заявленими позовними вимогами Служба безпеки України не є належним відповідачем.

Щодо обставин припинення виплати грошового забезпечення з 01.07.2019 вказав, що 07.06.2017 заступнику начальника відділу контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері інформаційної безпеки УСБУ в Черкаській області Купрікову В.П. оголошено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. Позивач згідно з наказом по особовому складу від 20.06.2017 № 64-ос, для службового користування, зарахований у розпорядження з 07.06.2017. На дату зарахування у розпорядження позивача виплата грошового забезпечення військовослужбовців СБ України була врегульована Інструкцією про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовців Служби безпеки України, затвердженої наказом СБУ № 35/ДСК від 23.01.2008 року, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 30 січня 2008 року за № 71/14762, пунктом 3.2.1 якої передбачалось, що за військовослужбовцями, звільненими з посад, які вони займали, і зарахованими в розпорядження відповідних начальників або керівників, зберігалася виплата грошового забезпечення на весь період перебування у розпорядженні. Проте Інструкція 35/ДСК-2008 року втратила чинність згідно з наказом Служби безпеки України від 10.04.2018 № 515/ДСК "Про затвердження Інструкції про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовців Служби безпеки України", зареєстрований в Міністерстві юстиції України 25 квітня 2018 року за № 512/31964, яка змінила порядок виплати грошового забезпечення у разі зарахування військовослужбовця у тимчасове розпорядження відповідних начальників та командирів. Так, відповідно до пункту 2 глави 1 розділу IV Інструкції № 515/ДСК-2018 за військовослужбовцями, зарахованими у розпорядження відповідних начальників або керівників (крім тих, що зараховані у розпорядження за підставами, передбаченими підпунктом "в" - у випадках, передбачених пунктом 1 глави 4 цього розділу, а також підпунктами "е", "є" та "ж" пункту 48 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27 грудня 2007 року № 1262), зберігається виплата грошового забезпечення всіх видів за посадами, які вони займали, протягом строків перебування у розпорядженні, передбачених пунктом 48 Положення, а у випадках, коли такі строки не визначені, - протягом шести місяців з дня зарахування у розпорядження. Наказова вимога щодо строків виплати грошового забезпечення є нормою прямої дії, тому позивачу виплата грошового забезпечення припинена з 01.07.2019.

Позивач у відповідності до пункту 48 Положення проходить військову службу в Управлінні СБ України В Черкаської області без призначення його на посаду, виконує тимчасові функціональні обов`язки, проте обсяг виконуваних ним завдань не відповідає обсягу завдань за відповідною посадою.

Щодо невжиття заходів по урегулюванню питання виплати позивачу грошового забезпечення у зв`язку з набранням чинності наказу №1199/ДСК від 02.08.2019 «Про затвердження змін до інструкції про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовцям Служби безпеки України», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 21.08.2019 за №954/33925, то згідно з абзацу 3 пункту 6 глави 1 розділу 1V Інструкції №515/ДСК-2018 після закінчення строків перебування у розпорядженні, передбачених п. 48 Положення №1262/2007 (якщо військовослужбовці не призначені на посаду або не звільнені з військової служби) а у випадках, коли такі строки не визначені після спливу шести місяців з дня зарахування у розпорядження відповідних начальників або керівників, виплата грошового забезпечення військовослужбовцям здійснюється за рішенням Голови СБ України на підставі мотивованих рапортів начальників, або керівників, у розпорядженні яких перебувають такі військовослужбовці, то вказаний наказ набрав чинності з 01.09.2019, тому його дія не розповсюджується на правовідносини, які виникли з 01.07.2019. Крім того, повноваження Голови СБ України щодо виплати грошового забезпечення та встановлення його розміру є його правом, а не обов`язком, оскільки передбачає індивідуалізовану оцінку вкладу у службову діяльність конкретного військовослужбовця згідно з його тимчасовим службово-посадовим становищем.

Наразі кримінальне провадження по обвинуваченню позивача у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, знаходиться в провадженні Соснівського районного суду м. Черкаси (справа №712/15317/17) і рішення у справі не ухвалено. У відповідності до пункту 3 глави 4 ррозділу 1V Інструкції №515/ДСК -2018 у випадку ухвалення судом виправдувального вироку, закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктами 1-4 ч. 284 КК України військовослужбовцю відшкодовується грошове забезпечення повністю за час вимушеної відсутності на службі до дня закриття кримінального провадження або ухвалення виправдувального вироку. Таким чином, припинення виплати грошового забезпечення військовослужбовцю, зарахованому у розпорядження відповідного командира за певних умов відтерміновує, а не позбавляє реалізації права такої особи на отримання грошового забезпечення.

06.03.2020 до суду надійшли письмові пояснення Управління СБ України у Черкаській області, у яких третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача посилається на безпідставність позовних вимог з аналогічних підстав, зазначених відповідачем у відзиві на позовну заяву. У письмових поясненнях також вказано, що рішення про припинення виплати грошового забезпечення позивачу приймалось саме Управлінням СБ України в Черкаській області, яке є належним відповідачем у справі.

Позивач 12.03.2020 надав до суду відповідь на відзив, у якому зазначив, що відповідач не спростував доводи позивача, оскільки позивач заявив інші, ніж у справі №580/2546/19, позовні вимоги, а саме: зобов`язати відповідача поновити виплати позивачу грошового та матеріального забезпечення з 01.07.2019 до моменту закінчення проходження ним військової служби в органах та підрозділах СБ України на законних підставах та стягнути зі Служби безпеки України на користь позивача грошові кошти із розрахунку 13382,33 грн за період з липня 2019 по лютий 2020 включно у сумі 107058,64 грн.

Крім того, на момент подання позову у справі №580/2546/19 не був введений в дію відомчий наказ №1199/ДСК від 02.08.2019, на підставі якого Управлінням СБ України у Черкаській області відповідачу були направлені рапорти для відновлення виплати позивачу грошового забезпечення.

Щодо неналежного відповідача вказав, що згідно зі статтею 18 Закону України «Про Службу безпеки України» фінансування, матеріально-технічне та соціально-побутове забезпечення Служби безпеки України здійснюється за рахунок Державного бюджету України. Управління СБ у Черкаській області не є головним розпорядником бюджетних коштів, а тому не має підстав для прийняття рішення про проведення виплат позивачу, тому що позбавлене як способу виплати спірних грошових сум, так і не наділено відповідними повноваженнями до задоволення таких вимог (через відсутність наказових вимог чи відповідного рішення головного розпорядника коштів).

Щодо прийняття рішення про припинення виплати грошового забезпечення позивачу Управлінням СБ України в Черкаській області, то воно було зобов`язане виконати вимоги пункту 2 глави 1 розділу 1V Інструкції №515/ДСК-2018 як норму прямої дії. Отже Служба безпеки України є належним відповідачем у справі, оскільки є головним розпорядником бюджетних коштів.

Вивчивши доводи учасників справи, викладені у заявах по суті, дослідивши подані суду письмові докази, суд встановив наступне.

19.06.2017 до Управління СБ України в Черкаській області надійшов лист Головного слідчого управління СБУ № 6/3423 від 02.06.2017 про здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 000039 від 02.02.2017 за підозрою позивача у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України. Відповідно до вказаного листа 07.06.2017 позивачу оголошено про підозру у вчиненні зазначеного злочину. 08.06.2017 у вказаному кримінальному провадженні позивачу обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою тривалістю 60 днів з моменту затримання, із можливістю внесення застави у розмірі 128 000 грн. 09.06.2017 позивача звільнено з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної слідчим-суддею.

Станом на день ухвалення рішення у даній адміністративній справі судовий розгляд у кримінальному провадженні № 000039 (справа № 712/1531/17) не завершено.

19.06.2017 Управлінням СБ України в Черкаській області затверджені функціональні обов`язки позивача на час його перебування у розпорядженні начальника Управління СБ України у Черкаській області, згідно з якими позивач вирішує наступні завдання: здійснює надання практичної і методичної допомоги особового складу відділу; проводить навчання особового складу відділу.

Наказом Управління СБ України в Черкаській області від 20.06.2017 №64-ОС позивача зараховано у розпорядження начальника Управління СБ України в Черкаській області за підпунктом "в" пункту 48 (у разі здійснення стосовно військовослужбовця кримінального провадження - до закриття кримінального провадження чи постановлення вироку судом) з 07.06.2017 зі збереженням виплати грошового забезпечення станом на 07.06.2017, звільнивши його з посади начальника відділу.

З 01.07.2019 виплата грошового забезпечення позивачу припинена на підставі пункту 2 глави 1 розділу IV Інструкції 515/ДСК-2018.

Позивач неодноразово звертався з рапортами про поновлення виплати грошового забезпечення до начальника Управління СБ України в Черкаській області, на які листами від 07.08.2019 № 16/4665 та від 11.09.2019 №16/5466 з посиланням на пункт 2 глави 1 розділу IV Інструкції про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовців Служби безпеки України", затвердженої наказом Служби безпеки України від 10.04.2018 № 515/ДСК, позивача повідомлено, що до військовослужбовців, стосовно яких не обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або такий вид заходу у подальшому було скасовано або змінено (зокрема, звільнено під заставу), виплата грошового забезпечення всіх видів за посадами, які вони займали, зберігається протягом шести місяців з дня зарахування у розпорядження, оскільки Положенням не визначено конкретного граничного строку перебування у розпорядженні військовослужбовців, стосовно яких здійснюється кримінальне провадження.

Отримавши відмову у поновленні виплати грошового забезпечення, позивач звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Управління СБ України в Черкаській області, у якому просив визнати протиправними дії щодо припинення грошових виплат позивачу; зобов`язати поновити виплати позивачу грошового забезпечення та інших нарахувань, передбачених законодавством України та внутрішніми нормативно-правовими актами Служби безпеки України; зобов`язати виплатити позивачу належні грошові кошти (грошове забезпечення та інші передбачені виплати) за період з 01.07.2019 до часу винесення судом рішення про поновлення грошових виплат позивачу.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 18.10.2019 у справі №580/2546/19, залишеним в силі постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.11.2019, у задоволенні позову відмовлено.

02.01.2020 начальник Управління Служби безпеки України В Черкаській області подав рапорт голові Служби безпеки України, у якому на підставі змін до Інструкції №515/ДСК-2018, внесених наказом від 02.08.2019 №1199/ДСК, з врахуванням того, що позивач виконує визначені функціональні обов`язки (завдання) сумлінно, не усунений від виконання службових повноважень відповідно до Закону України «Про запобігання корупції», не відсторонений від посади відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, не оголошений в розшук, засіб запобіжного заходу не застосовано, клопотав про встановлення матеріального та грошового забезпечення, виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та інших виплат, передбачених Інструкцією №515/ДСК.

До рапорту були додані довідки №30/3685т від 07.05.2019, №30/4268т від 05.06.2019, №30/5195т від 16.07.2019, №30/5210т від 30.07.2019, №30/5695т від 06.08.2019, №5696т від 19.08.2019, №30/5917т від 27.08.2019, №30/6300т від 13.09.2019, №30/7027т від 09.10.2019, №30/8977дск від 12.11.2019, №30/8608т від 10.12.2019, №30/19т від 02.01.2020, №30/544т від 27.01.2020 про виконання позивачем функціональних обов`язків.

На час розгляду справи рішення щодо вказаного рапорту не прийнято.

Вважаючи дії щодо припинення виплати позивачу грошового забезпечення протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" N 2232-ХІІ, 25.03.1992 військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Особливий характер військової служби впливає на визначення статусу військовослужбовця як спеціального суб`єкта правовідносин, його прав та обов`язків, обсяги яких можуть обмежуватися у визначених законодавством випадках.

Порядок проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України врегульовано Положенням про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27 грудня 2007 року № 1262/2007 (далі - Положення).

Відповідно до підпункту "в" пункту 48 Положення зарахування військовослужбовців Служби безпеки України у розпорядження прямих начальників (командирів), а за рішенням Голови Служби безпеки України - у розпорядження його першого заступника чи заступника, начальника (командира) іншого функціонального підрозділу Центрального управління, органу, закладу, установи Служби безпеки України або штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України допускається: у разі здійснення стосовно військовослужбовця кримінального провадження - до закриття кримінального провадження чи постановлення вироку судом.

Військовослужбовці, зараховані в розпорядження, продовжують проходити військову службу та виконують обов`язки військової служби (завдання) у межах, визначених тією посадовою особою, в чиєму розпорядженні вони перебувають. За ними зберігається матеріальне та грошове забезпечення всіх видів за посадами, які вони займали, якщо інше не передбачено законодавством.

Після закінчення строку перебування військовослужбовця у розпорядженні, а також у разі відсутності підстав для дальшого перебування в розпорядженні, він призначається на посаду або звільняється в установленому порядку з військової служби.

Військовослужбовці Служби безпеки України звільняються з посад та зараховуються в розпорядження наказами по особовому складу начальників (командирів), які мають право призначення на ці посади, а військовослужбовці, призначення на посади та звільнення яких з посад належить до повноважень Президента України, зараховуються у розпорядження наказами Голови Служби безпеки України по особовому складу на підставі відповідного Указу Президента України про звільнення з посади.

За військовослужбовцями, зарахованими у розпорядження прямих начальників (командирів), зберігається матеріальне та грошове забезпечення всіх видів за посадами, які вони займали, якщо інше не передбачено законодавством.

Отже, протягом часу перебування військовослужбовця у розпорядженні за ним зберігається грошове забезпечення, за виключенням випадків, передбачених законодавством.

Судом встановлено, що позивач з 07.06.2017 наказом Управління СБ України в Черкаській області від 20.06.2017 року № 64-ос зарахований у розпорядження начальника Управління за підпунктом "в" пункту 48 Положення (у разі здійснення стосовно військовослужбовця кримінального провадження - до закриття кримінального провадження чи постановлення вироку судом) по посаді заступника начальника відділу контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері інформаційної безпеки зі збереженням виплати грошового забезпечення станом на 07.06.2017.

На дату зарахування позивача у розпорядження виплата грошового забезпечення військовослужбовців СБ України була врегульована Інструкцією про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовців Служби безпеки України, затвердженої наказом СБУ № 35/ДСК від 23.01.2008 року, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 30 січня 2008 року за № 71/14762 (далі - Інструкція № 35/ДСК-2008).

У відповідності до пункту 3.2.1. Інструкції № 35/ДСК-2008 за військовослужбовцями, звільненими з посад, які вони займали, і зарахованими в розпорядження відповідних начальників або керівників, зберігалася виплата грошового забезпечення на весь період перебування у розпорядженні.

Пунктом 3.2.2 Інструкції 35/ДСК-2008 передбачалось, що виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, зазначеним у пункті 3.2.1 цієї Інструкції, здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, які мають постійний характер, що були встановлені таким військовослужбовцям на момент зарахування у розпорядження.

Відповідно до пункту 3.5.2 військовослужбовці, які затримані, чи стосовно яких судом обрано запобіжний захід у вигляді взяття під варту, виплата грошового забезпечення припиняється з дня затримання або обрання судом запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.

Інструкція 35/ДСК-2008-2018 втратила чинність згідно з наказом Служби безпеки України від 10.04.2018 № 515/ДСК "Про затвердження Інструкції про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовців Служби безпеки України", зареєстрований в Міністерстві юстиції України 25 квітня 2018 року за № 512/31964.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям СБ України із зазначеної дати врегульовано затвердженою цим наказом Інструкцією про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовців Служби безпеки України (далі - Інструкція № 515/ДСК-2018).

Інструкцією №515/ДСК-2018 змінено порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, зарахованим у розпорядження відповідних начальників чи командирів.

Так, згідно з пунктом 2 глави 1 розділу 1V Інструкції №515/ДСК-2018 за військовослужбовцями, зарахованими у розпорядження відповідних начальників або керівників (крім тих, що зараховані у розпорядження за підставами, передбаченими підпунктом "в" - у випадках, передбачених пунктом 1 глави 4 цього розділу, а також підпунктами "е", "є" та "ж" пункту 48 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27 грудня 2007 року № 1262), зберігається виплата грошового забезпечення всіх видів за посадами, які вони займали, протягом строків перебування у розпорядженні, передбачених пунктом 48 Положення, а у випадках, коли такі строки не визначені, - протягом шести місяців з дня зарахування у розпорядження.

В свою чергу, пунктом 1 глави 4 розділу IV Інструкції 515/ДСК-2018 визначено, що військовослужбовцям, відстороненим від виконання службових повноважень відповідно до Закону України "Про запобігання корупції", відстороненим від посади відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, або які оголошені в розшук чи до яких застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, виплата грошового забезпечення припиняється з дня прийняття стосовно них відповідного рішення на весь час відсторонення від виконання службових повноважень, відсторонення від посади, перебування в розшуку або застосування запобіжного заходу.

У разі зміни запобіжного заходу виплата грошового забезпечення військовослужбовцю здійснюється на підставі відповідної ухвали слідчого судді або суду.

Отже, виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, зарахованим у розпорядження, припиняється лише у вищезазначених випадках, а саме: 1) відстороненим від виконання службових повноважень відповідно до Закону України "Про запобігання корупції", 2) відстороненим від посади відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, 3) або які оголошені в розшук 4) чи до яких застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Тобто у вказаних випадках військовослужбовці не перебувають на робочому місці та не виконують службові обов`язки.

За змістом вказаних норм у всіх інших випадках зарахування у розпорядження грошове забезпечення виплачується, оскільки військовослужбовці не звільнені від виконання службових обов`язків.

Разом з цим, судом встановлено, що позивач протягом часу перебування у розпорядженні перебував на робочому місці та виконував визначені функціональними обов`язками від 19.06.2017 наступні завдання: надання практичної і методичної допомоги особового складу відділу; навчання особового складу відділу, що підтверджується довідками №30/3685т від 07.05.2019, №30/4268т від 05.06.2019, №30/5195т від 16.07.2019, №30/5210т від 30.07.2019, №30/5695т від 06.08.2019, №5696т від 19.08.2019, №30/5917т від 27.08.2019, №30/6300т від 13.09.2019, №30/7027т від 09.10.2019, №30/8977дск від 12.11.2019, №30/8608т від 10.12.2019, №30/19т від 02.01.2020, №30/544т від 27.01.2020 та рапортом начальника Управління СБ України в Черкаській області від 02.01.2020 на ім`я голови Служби безпеки України.

Згідно частини п`ятої статті 9 Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 №1700-V11 повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення Голові, заступнику Голови Національного агентства може бути здійснено лише Генеральним прокурором (виконувачем обов`язків Генерального прокурора) або заступником Генерального прокурора - керівником Спеціалізованої антикорупційної прокуратури. З клопотанням про відсторонення від посади Голови або заступника Голови Національного агентства, який підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, має право звернутися у встановленому законом порядку Генеральний прокурор, його заступник або керівник Спеціалізованої антикорупційної прокуратури.

Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 131 Кримінального процесуального кодексу України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є відсторонення від посади.

Частина перша статті 132 Кримінального процесуального кодексу України передбачає, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що до позивача не застосовано відсторонення від посади згідно вказаних приписів Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 №1700-V11 та Кримінального процесуального кодексу України, позивач у розшук не оголошений і з 08.06.2017 під вартою не перебуває. Отже, відсутні підстави для припинення позивачу виплати грошового забезпечення, передбачені пунктом 1 глави 4 розділу 1V Інструкції № 515/ДСК-2018.

Разом з цим, Інструкція №515/ДСК-2018 врегульовує строки та порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, які перебувають у розпорядженні відповідних начальників або керівників.

Так, пунктом 1 глави 1 розділу IV Інструкції № 515/ДСК-2018 встановлено, що виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, зарахованим у розпорядження відповідних начальників або керівників, здійснюється на підставі наказів по особовому складу органів, підрозділів, закладів та установ СБ України, що готуються підрозділами кадрового забезпечення та погоджуються з відповідними фінансовими і юридичними підрозділами.

Відповідно до пункту 2 глави 1 розділу 1V Інструкції №515/ДСК-2018 за військовослужбовцями, зарахованими у розпорядження відповідних начальників або керівників зберігається виплата грошового забезпечення всіх видів за посадами, які вони займали, протягом строків перебування у розпорядженні, передбачених пунктом 48 Положення, а у випадках, коли такі строки не визначені, - протягом шести місяців з дня зарахування у розпорядження.

Згідно з пунктом 6 глави 1 розділу 1V Інструкції №515/ДСК-2018 строки перебування військовослужбовців у розпорядженні відповідних начальників або керівників залежно від підстав такого зарахування визначаються відповідно до чинного законодавства України. Після закінчення строку перебування військовослужбовця у розпорядженні, а також у разі відсутності підстав для подальшого перебування у розпорядженні, він призначається на посаду або звільняється в установленому порядку з військової служби.

Абз. 3 пункту 6 передбачено, якщо військовослужбовці не призначені на посаду або не звільнені з військової служби після закінчення строків перебування у розпорядженні, передбачених пунктом 48 Положення, виплата їм грошового забезпечення здійснюється за рішенням Голови СБ України на підставі мотивованих рапортів начальників або керівників, у розпорядженні яких перебувають такі військовослужбовці. У разі прийняття рішення Головою СБ України рішення про виплату грошового забезпечення воно виплачується виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, надбавки за службу в умовах режимних обмежень та премії в розмірах, що визначаються наказами по особовому складу.

Згідно з наказом СБ України №1199/ДСК від 02.08.2019 до абз. 3 пункту 6 були внесені зміни, згідно з якими у такому ж порядку здійснюється виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, щодо яких строки призначення чи звільнення з посади не визначені після спливання шести місяців з дня зарахування в розпорядження відповідних начальників або керівників. Отже поновлення виплати грошового забезпечення в даних випадках відноситься до компетенції відповідача.

Судом встановлено, що виплата грошового забезпечення позивачу припинена через збіг шести місяців його перебування у розпорядженні начальника Управління СБ України в Черкаській області, відтак на позивача розповсюджується порядок виплати грошового забезпечення за рішенням Голови СБ України на підставі мотивованого рапорту начальника СБ України в Черкаській області.

Такий рапорт був поданий 02.01.2020, однак на час розгляду справи рішення головою СБ України не прийнято, тому бездіяльність відповідача щодо поновлення виплати грошового забезпечення є протиправною.

Суд не погоджується з доводами відповідача та третьої особи про те, рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 18.10.2019 у справі №580/2546/19, яке залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.11.2019, встановлено фактичну обставину про припинення виплати грошового забезпечення з 01.07.2019 на законних підставах і яка в силу ст. 78 КАС України не потребує доказуванню, оскільки позов у вказаній справі був заявлений до іншого відповідача та за інших обставин, а саме: не були предметом судового розгляду обставини щодо поновлення виплати грошового забезпечення після збігу шестимісячного строку на підставі рапорта начальника Управління СБ України в Черкаській області від 02.01.2020 та повноваження відповідача щодо їх поновлення.

Посилання відповідача на пункт 3 глави 4 розділу 1V Інструкції №515/ДСК -2018, який передбачає, що у випадку ухвалення судом виправдувального вироку, закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктами 1-4 ч. 284 КК України військовослужбовцю відшкодовується грошове забезпечення повністю за час вимушеної відсутності на службі до дня закриття кримінального провадження або ухвалення виправдувального вироку також є необгрунтованим, оскільки вказаний пункт врегульовує інші правовідносини, а саме: відсторонення від посади у випадках, передбачених пунктом 1 глави 4 розділу IV Інструкції 515/ДСК-2018, а саме: військовослужбовцям, відстороненим від виконання службових повноважень відповідно до Закону України "Про запобігання корупції", відстороненим від посади відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, або які оголошені в розшук чи до яких застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Конституційний Суд України в Рішенні від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначив, що право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене.

Згідно із ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їхні гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Цей обов`язок зокрема проявляє себе в дії ст. 43 Конституції України, яка гарантує право працівника на працю, а також в дії ст. 41 Конституції України, яка гарантує кожному його право власності, стверджуючи його нерушимість. При цьому право на працю безпосередньо включає право на справедливу і задовільну винагороду, яка забезпечує гідне існування людини та її сім`ї. Звідси особливого значення набуває право на своєчасне одержання винагороди за працю та її правовий захист.

Слід зазначити, що несвоєчасна або неповна виплата відповідних належних людині виплат, зокрема грошового забезпечення, порушує конституційний принцип, який гарантує забезпечення державою життєвого рівня достатнього для задоволення необхідних життєвих потреб і порушує право власності громадян на такі виплати. Згідно позиції Європейського Суду з прав людини це є прямим порушенням статті першої Протоколу №1 Європейської конвенції "Про захист прав людини та основоположних свобод", де зазначено: "Всяка фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права."

При цьому згідно Європейської конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" (діє в Україні з 11.09.1997р.) відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" Конвенція та практика Європейського суду з прав людини виступають як джерела права в Україні.

Європейський суд з прав людини у справі «Кечко проти України» зауважив, що якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у них, доки відповідні положення є чинними.

Згідно з п. 9 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 120, частини шостої статті 234, частини третьої статті 236 Кримінально-процесуального кодексу України (справа про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора) від 30.01.2003 N 3-рп/2003, справа N 1-12/2003 зазначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Враховуючи вищезазначене, за встановлених вище обставин, а саме: виконання позивачем службових обов`язків під час перебування у розпорядженні управління СБ України в Черкаській області, позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача поновити позивачу виплату грошового забезпечення з 01.07.2019 є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дій відповідача про позбавлення законних джерел існування шляхом припинення йому грошових та матеріальних виплат з 01.07.2019, то вказана вимога є необгрунтованою, оскільки припинення виплат здійснено третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управлінням СБ України в Черкаській області.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 107058,64 грн суд зазначає, що вказана вимога задоволенню не підлягає, оскільки згідно пункту 5 Інструкції №515/ДСК-2018 грошове забезпечення виплачується військовослужбовцям за місцем їх постійної служби.

Згідно частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Таким чином, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

З огляду на зазначене вимога про зобов`язання поновити виплату грошового забезпечення до моменту закінчення проходження позивачем військової служби в органах та підрозділах СБ України є вимогою на майбутнє, не стосується захисту порушеного права, тому задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищезазначене позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат у порядку, визначеному ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, не здійснюється

Керуючись ст.ст. 2 ,6, 9, 14, 19, 76, 77, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Служби безпеки України (щодо поновлення грошового забезпечення ОСОБА_1 з 1 липня 2019 року.

Зобов`язати Службу безпеки України (01034, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 33, ) поновити виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1 ) з 1 липня 2019 року.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня закінчення карантину у зв`язку з коронавірусом, встановленого постановами Кабінету Міністрів України.

Головуючий суддя А.В. Руденко