Справа № 340/338/20
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2020-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 квітня 2020 року м. Дніпросправа № 340/338/20

головуючий суддя І інстанції - Казанчук Г.П.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді (доповідача) Іванова С.М.,

суддів: Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05.02.2020 року в адміністративній справі № 340/338/20 за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Кваліфікаційної комісії Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру про скасування рішення та зобов`язати вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Кваліфікаційної комісії Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Кваліфікаційної комісії Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, оформлене протоколом № 12 від 19 грудня 2019 року, у частині направлення до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру подання про анулювання кваліфікаційного сертифіката інженера-землевпорядника ОСОБА_1 № НОМЕР_1 від 03.01.2013, виданого Державним агентством земельних ресурсів України;

- визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 08 січня 2020 року № 3 у частині анулювання сертифіката інженера-землевпорядника ОСОБА_1 № НОМЕР_1 від 03.01.2013, виданого Державним агентством земельних ресурсів України;

- зобов`язати Державну службу з питань геодезії, картографії та кадастру внести до Державного реєстру сертифікованих інженерів-землевпорядників відомості про сертифікованого інженера-землевпорядника ОСОБА_1 , кваліфікаційний сертифікат № НОМЕР_1 від 03.01.2013, виданий Державним агентством земельних ресурсів України;

- зобов`язати Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Також, ОСОБА_1 було подано заяву про забезпечення позову, в якій останній просив:

- зупинити дію наказу Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру від 08 січня 2020 року № 3 «Про анулювання кваліфікаційних сертифікатів» в частині анулювання сертифіката інженера-землевпорядника ОСОБА_1 № НОМЕР_1 від 03.01.2013, виданого Державним агентством земельних ресурсів України;

- зобов`язати Державну службу з питань геодезії, картографії та кадастру внести зміни до Державного реєстру сертифікованих інженерів-землевпорядників, зазначивши про зупинення дії наказу Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру від 08 січня 2020 року № 3 «Про анулювання кваліфікаційних сертифікатів» у частині анулювання сертифіката інженера-землевпорядника ОСОБА_1 № НОМЕР_1 від 03.01.2013, виданого Державним агентством земельних ресурсів України.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05.02.2020 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову було відмовлено.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05.02.2020 року скасувати та прийняти судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що заявлений спосіб забезпечення адміністративного позову відповідає предмету останнього та його вжиття не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямований лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті. Зауважено, що ні в оскаржуваному протоколі кваліфікаційної комісії, ні в оскаржуваному наказі Держгеокадастру не зазначено жодного обґрунтування щодо вчинення позивачем грубого порушення положень нормативно-правових актів, нормативно-технічних документів, стандартів, норм і правил у сфері землеустрою, що свідчить про наявність очевидних ознак протиправності прийняття останніх.

Відзив від відповідачів на адресу суду не надходив.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, на підставі ст. 311 КАС України.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що вона є необґрунтованою та її задоволення буде свідчити про вирішення спору по суті, а тому остання задоволенню не підлягає.

Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частинами першою, другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до частини першої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Аналіз наведених правових норм дає підстави вважати, що для вжиття заходів забезпечення позову повинні існувати певні обставини, підстави та обґрунтування останніх належними доказами.

В той же час, суд апеляційної інстанції зазначає, що заходи забезпечення адміністративного позову мають бути належними та відповідними заявленому адміністративному позову, стосуватись прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі з приводу порушення яких заявлено адміністративний позов.

Також, при розгляді заяви про вжиття заходів забезпечення позову, суд повинен дати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжитих заходів з урахуванням:

- розумності і обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу;

- наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позовної вимоги, зокрема чи спроможний такий вид забезпечення забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення;

- імовірності виникнення утруднень для виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Як вбачається з поданої позивачем заяви про забезпечення позову та доводів апеляційної скарги, останній обґрунтовує необхідність її задоволення посиланням на наявність очевидних ознак протиправності наказу Держгеокадастру та протоколу Кваліфікаційної комісії, що створює перешкоди у реалізації ОСОБА_1 права на працю та зумовлює внести зміни до Державного реєстру сертифікованих інженерів-землевпорядників.

Крім того, позивач зазначає, що вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення справи по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті та вказує на існування очевидної небезпеки заподіяння майновим правам та інтересам позивача.

Надаючи правову оцінку оскаржуваному рішенню та доводам позивача, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що в даному випадку, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не було доведено та документально підтверджено обставини, які б свідчили, що невжиття заходів забезпечення позову завдасть значної шкоди правам останнього або в подальшому унеможливить їх захист.

Поряд з вказаним, доводи позивача стосовно неможливості здійснення професійної діяльності та отримання доходу, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки наведені обставини також не підтверджують того факту, що невжиття заявлених позивачем заходів забезпечення адміністративного позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Також, що стосується посилань позивача на очевидну протиправність спірних рішень, то суд апеляційної інстанції зазначає, що останні мають оціночний, тобто суб`єктивний характер з його боку, а отже підлягають встановленню та дослідженню судом при розгляді справи по суті.

Щодо інших доводів позивача, стосовно необхідності задоволення його заяви про забезпечення позову, то суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до позиції ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04), у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05.02.2020 року в адміністративній справі № 340/338/20 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає на підставі ч. 2 ст. 328 КАС України.

Головуючий - суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко

суддя В.Є. Чередниченко