Справа № 120/522/20-а
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2020-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

24 квітня 2020 р. Справа № 120/522/20-а

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Альчук М.П, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Відділу містобудування та архітектури Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області

про: визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до відділу містобудування та архітектури Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області у якому просить визнати протиправним та скасувати рішення.

Обгрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що на підставі рішення Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області, яким надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки на яку поширюється право сервітуту для розміщення та обслуговування тимчасової споруди для ведення підприємницької діяльності, звернувся із заявою до відповідача про оформлення паспорту прив`язки на встановлення відповідної тимчасової споруди. За результатами розгляду якої рішенням виконавчого органу відмовлено у погодженні паспорта прив`язки.

Заперечуючи вимоги зазначені у позовній заяві, відділ містобудування надав відзив, яким стверджує, що відповідно до вимог п. 2.2, 2.3 "Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності" позивачу перш ніж звертатися із заявою про оформлення паспорту прив`язки, необхідно отримати погодження відповідності намірів щодо місця розташування тимчасової споруди на території Турбівської селищної ради будівельним нормам. Крім того наголошує, що у зв`язку із відсутністю у складі виконавчого органу cелищної ради органу з питань містобудування та архітектури за погодженням відповідності намірів щодо місця розташування тимчасової споруди слід звертатися до органу з питань містобудування та архітектури відповідної районної державної адміністрації за територіальною належністю.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд встановив, що ОСОБА_1 рішенням 26 сесії 7 скликання Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки на яку поширюється сервітут площею 0,0050 га, для розміщення та обслуговування тимчасової споруди, для ведення підприємницької діяльності в смт. Турбів.

На підставі вказаного дозволу позивачем 11.12.2019 року через центр надання адміністративних послуг при Липовецькій РДА Вінницької області подано заяву до відділу містобудування та архітектури Липовецької РДА Вінницької області про оформлення паспорту прив`язки на встановлення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності.

09.12.2019 року відділом містобудування надано лист-відповідь № 01-17/128, яким повідомлено, що позивачем подано документацію на вже самочинно встановлену тимчасову споруду та, що ним не виконанні вимоги п. 2.2, 2.3 "Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності".

Позивач не погоджується із вищевказаними діями відповідача та вважає їх такими, що не відповідають вимогам законодавства, що й стало підставою для звернення з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Повноваження Департаменту містобудування та архітектури Липовецької районної державної адміністрації у спірних правовідносинах регулюються, зокрема, законами України "Про благоустрій населених пунктів", "Про регулювання містобудівної діяльності".

Статтею 28 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" надано визначення тимчасової споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, згідно з яким - це одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури.

Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності затверджено наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21 жовтня 2011 року № 244.

Відповідно до п. 2.1 - 2.3 Порядку № 244 підставою для розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності є паспорт прив`язки ТС.

Згідно з п. 1.4 Порядку № 244 паспорт прив`язки ТС - це комплект документів, у яких визначено місце встановлення ТС на топографо-геодезичній основі М 1:500, схемі благоустрою прилеглої території.

Замовник, який має намір встановити ТС, звертається до відповідного виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації із відповідною заявою у довільній формі про можливість розміщення ТС.

До заяви додаються: графічні матеріали із зазначенням бажаного місця розташування ТС, виконані замовником у довільній формі на топографо-геодезичній основі М 1:500; кресленнями контурів ТС з прив`язкою до місцевості; реквізити замовника (найменування, П.І.Б., адреса, контактна інформація). Цей перелік документів є вичерпним.

Пунктами 2.4 та 2.5 Порядку № 244 відповідність намірів щодо місця розташування ТС комплексній схемі розміщення ТС (у разі її наявності), будівельним нормам визначає відповідний орган з питань містобудування та архітектури, який утворено у складі виконавчого органу відповідної сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації, протягом десяти робочих днів з дня подання зазначеної заяви.

Про відповідність намірів замовника щодо місця розташування ТС комплексній схемі розміщення ТС (у разі її наявності), будівельним нормам замовник повідомляється відповідним органом з питань містобудування та архітектури письмово протягом трьох робочих днів з дня такого визначення відповідності намірів або замовнику надається аргументована відмова щодо реалізації намірів розміщення ТС.

Відповідно до п. 2.6. Порядку № 244 для оформлення паспорту прив`язки ТС, замовник звертається до органу з питань містобудування та архітектури із додатковою заявою щодо оформлення паспорта прив`язки ТС, до якої додає: схему розміщення ТС; ескізи фасадів ТС у кольорі М 1:50 (для стаціонарних ТС), які виготовляє суб`єкт господарювання, що має ліцензію на виконання проектних робіт, або архітектор, який має відповідний кваліфікаційний сертифікат; схему благоустрою прилеглої території, складену замовником або суб`єктом підприємницької діяльності, який має відповідну ліцензію, архітектором, який має відповідний кваліфікаційний сертифікат, відповідно до Закону України "Про благоустрій населених пунктів України"; технічні умови щодо інженерного забезпечення (за наявності), отримані замовником у балансоутримувача відповідних інженерних мереж.

Зі змісту наведених правових норм встановлено, що прийняттю рішення про надання паспорту прив`язки розміщення ТС має передувати отримання висновку уповноваженого органу про відповідність намірів замовника щодо місця розташування ТС. При цьому відповідність намірів розміщення тимчасової споруди визначається на підставі відповідності її місця розташування комплексній схемі розміщення ТС, якщо така схема розроблена.

Крім того, п 1.5 Порядку № 244 визначено, що комплексна схема розміщення ТС - це текстові та графічні матеріали, якими визначаються місця розташування ТС на території населеного пункту або його частини, розроблені з урахуванням вимог будівельних, санітарно-гігієнічних норм, а також існуючих містобудівних обмежень, вимог щодо охорони навколишнього природного середовища та раціонального використання територій, охорони історико-культурної спадщини, земельно-господарського устрою.

Суд враховує, що рішення у цій справі впливає на захист суспільного інтересу жителів смт. Турбів щодо дотримання закону місцевими органами влади при вирішенні соціально важливих питань благоустрою, зокрема, розміщення ТС.

У спорі, що розглядається, індивідуальне право (інтерес) позивача, яке виражається у гарантованому ч. 1 ст. 42 Конституції України праві на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом, протиставляється публічному інтересу, який виражається у дотриманні правил благоустрою населеного пункту, спрямованих на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини.

Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект та повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (див. рішення у справі "Hasan and Chaush v. Bulgaria", заява № 30985/96, п. 96; рішення у справі "Зakэcэ v. Turkey" [GC], заява № 23657/94, п. 112).

Суд враховує також положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; п. 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; п. 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; п. 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, п. 29).

З наведених обставин, суд приходить до висновку, що обов`язковою умовою надання дозволу на оформлення паспорту прив`язки встановлення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності має передувати отримання висновку уповноваженого органу на підставі поданої заяви про відповідність намірів замовника щодо місця розташування ТС комплексній схемі розміщення ТС. Вказана послідовність застосовується задля належної перевірки органом містобудування та архітектури місця розташування ТС на території населеного пункту або його частини, які розроблені з урахуванням вимог будівельних, санітарно-гігієнічних норм, а також існуючих містобудівних обмежень, вимог щодо охорони навколишнього природного середовища та раціонального використання територій, охорони історико-культурної спадщини, земельно-господарського устрою.

Однак, до матеріалів справи позивачем не було долучено підтверджуючих документів звернення на адресу Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області або до відділу містобудування та архітектури Липовецької районної державної адміністрації із відповідною заявою про відповідність намірів замовника щодо місця розташування ТС комплексній схемі розміщення ТС з прив`язкою до місцевості.

Крім того, суд наголошує, що у зв`язку з відсутністю у складі відповідного виконавчого органу селищної ради органу з питань містобудування та архітектури відповідність намірів щодо місця розташування ТС на території селищної ради визначає орган з питань містобудування та архітектури відповідної районної державної адміністрації за територіальною належністю, в даному випадку Липовецька районна державна адміністрація.

Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Відділу містобудування та архітектури Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області про визнання протиправним та скасування рішення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Альчук Максим Петрович