Справа № 336/5211/19
Суддя: Щаслива О. В.
Дата ухвалення: 2020-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

27.03.20Справа № 336/5211/19
Пр. № 2-а/336/6/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2020 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Щасливої О.В.,

розглянувши справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Валька В.С. до інспектора взводу № 2 роти № 2 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Христова Віктора Олександровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, яку винесено 17 липня 2019 року інспектором взводу № 2 роти № 2 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Христовим В.О. за ознаками правопорушення, що передбачене ч. 1 ст. 126 КупАП.

В обґрунтування вимог в заяві зазначив, що оскаржувана постанова містить висновки про його рух за кермом транспортного засобу «ВАЗ-21111», державний номер НОМЕР_1 , о 16 годині 12 хвилин 17 липня 2019 біля будинку № 75 по вулиці Вольській в м. Запоріжжі у відсутність посвідчення водія категорії «В». Означені дії, на думку автора постанови, містять ознаки порушення позивачем пункту 2.1 «а» Правил дорожнього руху України і утворюють диспозицію ч. 1 ст. 126 КупАП.

Оскаржувана постанова винесена з порушеннями чинного законодавства. До таких порушень відноситься, зокрема, хибний та не підтверджений будь-якими фактичними даними висновок автора протоколу про рух позивача за кермом транспортного засобу, що не відповідає фактичним обставинам спілкування сторін, бо позивач рухався як пішохід по вул. Вольській в означений в постанові час. Про те, що відносно нього інспектор виносить постанову він не знав, а співробітник поліції в поряшення вимог законодавства не лише не роз`яснив йому його прав, а навіть не повідомив, що відбувається процедура притягнення до адміністративної відповідальності. Копію постанови, яка в силу закону може бути винесена на місці зупинки транспортного засобу, в день її винесення він не отримав, а вона надійшла на його адресу поштою лише 5 серпня 2019 року, тому неспроможним є примітка в постанові про те, що позивач відмовився від отримання копії постанови на місці її складання. Статтею 280 КУпАП внормовано обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа у його вчиненні, а висновки про наявність в діях особи, що притягнута до адміністративної відповідальності, ознак правопорушення, повинні ґрунтуватися на належних, допустимих та достовірних доказах.

У відсутність події адміністративного правопорушення та ознак складу правопорушення в його діях просить скасувати постанову про накладення на нього адміністративного стягнення, винесену відповідачем 17 липня 2019 року.

Позивач та його представник до суду не з`явилися, надавши суду письмове звернення, яке містить прохання про вирішення справи у його відсутність, а також прохання про задоволення позову, що у відповідності до ч. 3 ст. 194 КАС України не є перешкодою для вирішення справи без участі позивача.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце вирішення справи, до суду не з`явився, відзиву на позов, клопотання про розгляд справи у його відсутність або про відкладення судового розгляду.

Вказані обставини згідно із п. 2 ч. 3 ст. 205 КАС зумовили проведення судового розгляду без участі відповідача.

З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних міркувань.

Судом встановлено, що 17 липня 2019 року інспектором взводу № 2 роти № 2 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Христовим В.О. відносно позивача винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КупАП за ознаками керування транспортним засобом особою, яка не має при собі посвідчення водія відповідної категорії (а. с. 6).

Фактичні обставини вчинення правопорушення, як випливає із змісту постанови, зводяться до того, що позивач о 16 годині 12 хвилин 17 липня 2019 біля будинку № 75 по вулиці Вольській в м. Запоріжжі керував транспортним засобом «ВАЗ-21111», державний номер НОМЕР_1 , у відсутність посвідчення водія категорії «В».

Відповідно до ст. 9 КупАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 126 КупАП, за ознаками якої складений протокол, передбачений, зокрема, такий склад адміністративного правопорушення, як: керування транспортним засобом особою, яка не має при собі посвідчення водія відповідної категорії.

Пункт 2.1 «а» «Правил дорожнього руху України» приписує водію механічного траснпортного засобу мати при собі посвідчення на право керування траснпортним засобом відповідної категорії.

Поняття термінів «водій» та «транспортний засіб» наведені в розділі 1 «Правил…» і відповідно до них транспортний засіб це пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів; водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

З наведених положень випливає, для притягнення особи за означене правопорушення в сфері безпеки дорожнього руху необхідні такі передумови, як перебування особи, що має посвідчення водія, в транспортному засобі та керування цією особою транспортним засобом, тобто здійснення руху.

До обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративні правопорушення, відносяться питання, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду (ст. 280 КУпАП).

Означені обставини встановлюються на підставі доказів, тобто фактичних даних, перелік яких містить стаття 251 КУпАП.

Предметом доказування в цій справі є з`ясування питання, чи здійснював позивач дорожній рух, перебуваючи за кермом транспортного засобу, у відсутність посвідчення водія певної категорії.

За версією автора постанови, позивач рухався на транспортному засобі (керував транспортним засобом) біля будинку АДРЕСА_1 по вул АДРЕСА_2 Вольській в м. Запоріжжі.

Означений висновок автора постанови не підкріплений жодними фактичними даними.

Навпаки, він спростовується дослідженими судом матеріалами справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ознаками ч. 1 ст. 130 КУпАП, в якій позивачу інкриміновано керування транспортним засобом в тому ж самому місці (будинок АДРЕСА_1 ), в той самий час (о 16 годині 12 хвилин), до яких (матеріалів справи) доданий відеозапис вчиненого правопорушення та процедури притягнення до відповідальності ОСОБА_1 .

З відеозапису, оглянутого судом під час з`ясування обставин цієї справи, випливає, що в момент, до якого автор постанови відносить вчинення позивачем адміністративного правопорушення, ані позивача за кермом автомобіля, ані співробітників поліції біля будинку АДРЕСА_1 , який є місцем постійного проживання позивача, немає. Відеозапис відтворює поїздку працівників поліції на службовому автотранспорті в період часу з 16 години 13 хвилин 17 липня 2019 року вулицями міста, що знаходяться неподалік від вулиці Вольської, як пояснював позивач під час розгляду протоколу про адміністративне правопорушення щодо нього. Водночас на цьому відео запису не зафіксовано ані автомобілю ОСОБА_1 , ані факту керування ним цим автомобілем.

З відеозапису можна побачити, що працівники поліції очевидно не могли бачити та фіксувати факту керування ОСОБА_1 автомобілем о 16.12 годині, адже їх там навіть не було в той час. Адже принаймні до 16.23 години вони їздили вулицями поблизу місця проживання ОСОБА_1 та не бачили ані ОСОБА_1 , ані його автомобілю взагалі.

Постановою судді в згаданій судом справі про адміністративне правопорушення (справа № 336/4748/19) від 23.08.2019 року, яка набрала законної сили, ОСОБА_1 звільнено від адміністративної відповідальності через відсутність події та складу адміністративного правопорушення.

Як зазначено судом, подія адміністративного правопорушення, що була предметом з`ясування під час розгляду означеної справи, відбувалася в той самий час, в тому ж самому місці, що і подія, яка покладена в основу оскаржуваної постанови.

За змістом частини 6 ст. 77 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

В ході розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача за ознаками ч. 1 ст. 130 КУпАП суд прийшов до висновку про те, що досліджені безпосередньо судом та наявні в матеріалах справи докази, не лише не підтверджують вину ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, а фактично спростовують ті обставини, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення.

У зв`язку з викладеним суд приймає як обов`язковий висновок судді про відсутність певних дій позивача, а саме: його перебування за кермом автомобіля, в зазначений в постанові час.

І оскільки суб`єктом інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення може бути лише водій, який здійснює керування транспортним засобом в розумінні наведених в «Правилах…» дефініцій, суд не може констатувати в його діях ознак зазначеного складу правопорушення.

За вказаних обставин висновок інспектора, не лише не ґрунтується на належних та допустимих доказах, а й суперечить тим даним, які визнані судом об`єктивними.

Як випливає із ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна людина, звинувачена в скоєнні кримінального злочину, вважається невинуватою до тих пір, поки його провина не доведена відповідно до закону. Кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і неупередженим судом.

Обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст. 62 Конституції України, відповідно до якої особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь, поєднуються з такими ж положеннями ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції при здійсненні правосуддя» випливає, що конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя. Виходячи із зазначеного принципу та гарантування Конституцією судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного та якісного розгляду конкретних справ. Оскільки Конституція України, як зазначено в її ст. 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акту з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

За роз`ясненнями п. 19 цієї постанови, визнання особи винуватою у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її вини.

За змістом ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а в силу ст. 77 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень тягар доведення правомірності рішень, дій чи бездіяльності покладений на відповідача.

Таким чином, не вбачаючи у оскаржуваній постанові доказів вчинення позивачем правопорушення, за ознаками якого він притягнутий до адміністративної відповідальності, керуючись охоронюваним Основним Законом України, національним та міжнародним законодавством принципом презумпції невинуватості, суд знаходить всі підстави для задоволення позову.

Відповідно до ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акту чи окремих його положень (п. 2 ч. 1 ст. 245 КАС України).

З огляду на викладене суд вбачає всі підстави для захисту права позивача в обраний ним спосіб шляхом визнання оскаржуваної постанови протиправною і скасування оскаржуваної постанови.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 194, 242-246, 293, 295 КАС України, ст. ст. 1, 7, 9, 251, 280, 121 ч. 6, 22, 258, 288 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 в особі представника адвоката Валька В.С. до інспектора взводу № 2 роти № 2 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Христова Віктора Олександровича задовольнити.

Визнати протиправною і скасувати постанову від 17.07.2019 року про накладення адміністративного стягнення за ознаками ч. 1 ст. 126 КУпАПна ОСОБА_1 , винесену інспектором взводу № 2 роти № 2 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Христовим Віктором Олександровичем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання в суд першої інстанції апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.В. Щаслива