Справа № 160/1188/20
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2020-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2020 року Справа № 160/1188/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луніної О.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради про визнання незаконною та скасування постанови, -
29 січня 2020 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради, в якому просить суд:
- визнати незаконною та скасувати постанову про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності № 54/1208 від 12 серпня 2019 року;
- стягнути з Управління архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 841,00 грн.;
- стягнути з Управління архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 631,00 грн.;
- стягнути з Управління архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2027,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваною постановою за початок виконання робіт з будівництва житлового будинку без повідомлення про початок виконання будівельних робіт притягнуто до відповідальності Фізичну особу-підприємця, а не фізичну особу. При цьому, відповідальність фізичних осіб за виконання будівельних робіт без подання повідомлення про початок виконання зазначених робіт щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта кваліфікується за ч. 3 ст. 96 КУпАП. Тобто, відповідач не з`ясував чи підлягає саме ця особа притягненню до відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Крім того, постанова про накладення штрафу позивачем не отримана, а відповідач не надіслав її поштою. Таким чином, відповідачем під час прийняття постанови допущено ряд суттєвих порушень, внаслідок чого постанова підлягає скасуванню.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.01.2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову по адміністративній справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради про визнання незаконною та скасування постанови відмовлено.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.02.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвалу про відкриття провадження у справі направлено позивачу та відповідачу, що підтверджено рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, однак відповідач правом на подання відзиву на позов не скористався, доказів на спростування доводів позовної заяви не надав.
Справа розглядається судом в порядку спрощеного провадження за приписами статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Не погодившись з вказаною постановою, позивач оскаржив правомірність її прийняття до суду.
Закон України від 14.10.1994 № 208/94-ВР «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» встановлює відповідальність юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (суб`єктів містобудування) за правопорушення у сфері містобудівної діяльності. (Закон № 208/94-ВР)
Правопорушеннями у сфері містобудівної діяльності є протиправні діяння (дії чи бездіяльність) суб`єктів містобудування - юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених законодавством, будівельними нормами, державними стандартами і правилами. (ч. 1 ст. 1 Закону № 208/94-ВР)
Вчинення суб`єктами містобудування правопорушень у сфері містобудівної діяльності тягне за собою відповідальність, передбачену цим та іншими законами України. (ч. 1 ст. 1 Закону № 208/94-ВР)
Приписами п.1 ч.1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що замовник має право виконувати будівельні роботи після подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України.
Право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об`єктах, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), об`єктах, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт. (ч. 1 ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»)
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 2 Закону № 208/94-ВР суб`єкти містобудування, які виконують будівельні роботи, несуть відповідальність у вигляді штрафу за виконання будівельних робіт без повідомлення про початок їх виконання щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, - у розмірі десяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Порядок накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1995 року № 244. (Порядок № 244)
Порядок № 244 визначає процедуру накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності (далі - штрафи), що передбачені Законом України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» (далі - Закон).
Пунктом 3 Порядку № 244 визначено, що штрафи накладаються на суб`єктів містобудування - юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (далі - суб`єкти містобудування) за правопорушення у сфері містобудівної діяльності.
Згідно з пунктом 21 Порядку № 244 посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю, до повноважень якої належить розгляд справ, під час розгляду справи зобов`язана з`ясувати, чи було вчинено правопорушення у сфері містобудівної діяльності, чи винний відповідний суб`єкт містобудування в його вчиненні, чи підлягає він притягненню до відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
З аналізу вищевказаних норм права вбачається, що у Порядку № 244 визначено вичерпне коло осіб, до яких, як на суб`єктів містобудування застосовуються штрафи за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, а саме: юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.
При цьому, застосування відповідних штрафів до фізичної особи без статусу підприємця, не передбачено.
Крім того, саме посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю під час розгляду справи зобов`язана з`ясувати:
чи було вчинено правопорушення у сфері містобудівної діяльності;
чи винний відповідний суб`єкт містобудування в його вчиненні;
чи підлягає він притягненню до відповідальності.
Таким чином, до позивача як фізичної особи, яка розпочала виконання будівельних робіт без подання повідомлення про початок їх виконання, не передбачено притягнення до відповідальності за правопорушення у сфері містобудівної діяльності.
Така відповідальність для фізичної особи передбачена нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Однак, під час прийняття оскаржуваної постанови посадовою особою Управління архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради не було перевірено:
чи є у спірних правовідносинах ОСОБА_1 саме фізичною особою-підприємцем, до якої за вказане правопорушення передбачено відповідальність у вигляді штрафу за приписами п. 2ч. 3 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності»;
чи є у спірних правовідносинах ОСОБА_1 - суб`єктом містобудування, який підлягає притягненню до відповідальності;
чи поширюється на спірні правовідносини дія Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та Порядку № 244.
При цьому, відповідач застосував штрафні санкції до фізичної особи-підприємця за початок будівельних робіт з будівництва житлового будинку без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт, що підтверджує факт притягнення позивача як фізичної особи-підприємця за правопорушення, вчинене фізичною особою.
Крім того, пунктом 25 Порядку № 244 встановлено, що постанова про накладення штрафу складається у трьох примірниках. Перший примірник постанови у триденний строк після її прийняття вручається під розписку керівникові або уповноваженому представникові суб`єкта містобудування чи надсилається йому поштою або через електронний кабінет, про що робиться відмітка у постанові.
Однак, відповідачем жодних доказів отримання позивачем оскаржуваної постанови чи направлення її поштою або через електронний кабінет суду не надано.
За приписами п. 1 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Оскільки відповідач під час прийняття постанови № 54/1208 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 12 серпня 2019 року діяв з порушенням приписів Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та Порядку № 244, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови.
Розподіл судових витрат вирішується судом наступним чином.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України на користь позивача стягується судовий збір у розмірі 841,00 грн., сплачений ним за подання позову, за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради.
Щодо повернення судового збору за подання заяви про забезпечення позову, суд зазначає, що у задоволенні заяви про забезпечення позову позивачу відмовлено, питання забезпечення позову розглянуто судом до відкриття провадження у справі, тому ці витрати не пов`язані з розглядом справи, а пов`язані саме з розглядом заяви про забезпечення позову. Оскільки відповідно до п. 1 ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані вони з розглядом справи, підстави для стягнення з відповідача судового збору у розмірі 631,00 грн. за подання заяви про забезпечення позову відсутні.
Щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, суд зазначає таке.
Згідно із ч.1, ч.3 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.7 ст.139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Так, позивач у позовній заяві ставить питання щодо стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2027,00грн.
На підтвердження даних витрат, позивачем надано:
копію договору про надання правової допомоги від 13.01.2020 року;
копію додаткової угоди № 1 до договору про надання правової допомоги від 13.01.2020 року;
копію акту приймання-передачі послуг за договором про надання правової допомоги від 13.01.2020 року, який складено 20.01.2020 року.
Згідно з частиною 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Однак, позивачем не надано суду жодних документальних доказів щодо підтвердження розміру витрат на правничу допомогу.
З огляду на вище викладене, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав про задоволення вимоги позивача про стягнення з Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Дніпропвської міської ради на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правову допомогу у розмірі 2027,00грн.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Луніна