Справа № 640/24420/19
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2020-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2020 року м. Київ № 640/24420/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., вирішивши у відкритому судовому засіданні без здійснення фіксування звукозаписувальним засобом адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
доЦентрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)
про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - позивач, стягувач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі також - відповідач), в якому просить визнати недійсною та скасувати постанову про повернення виконавчого документа від 22.11.2019 року Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Адміністративний позов обґрунтовано відсутністю у відповідача підстав для винесення спірної постанови, оскільки рішення суду відповідно до його резолютивної частини не виконано.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.03.2020 року відкрито провадження в адміністративній справі. Ухвалено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судовому засіданні на 18.03.2020 року.

Пунктами 6, 7 резолютивної частин ухвали витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії виконавчого провадження ВП №59905405. Зобов`язано відповідача подати до суду належним чином засвідчені копії виконавчого провадження ВП №59905405 та відзив відповідно до статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, який, з урахуванням вимог статей 269, 287 КАС України у строк до 16.03.2020 року. Відповідно до Довідки від 18.03.2020 року у зв`язку з неявкою представників сторін, судом ухвалено відкласти судове засідання.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Водночас, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що відповідачем у встановлений ухвалою від 05.03.2020 року строк витребувані документи не подано. Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.03.2019 року витребувано повторно у Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) належним чином засвідчені копії виконавчого провадження ВП №59905405, які зобов`язано подати до канцелярії суду до 30 березня 2020 року. Попереджено, що відповідно до частини восьмої статті 80 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів без поважних причин, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, визначені цим Кодексом.

У судове засідання 08.04.2020 року сторони не прибули.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Водночас, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що відповідачем ухвали суду від 18.03.2020 року про повторне витребування доказів не виконано, заяв, клопотань у порядку статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України про продовження процесуального строку встановленого судом для подання витребуваних доказів, або про неможливість подання доказів, не подано.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.04.2020 року застосовано до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (, адреса: 01001, м. Київ, провулок Музейний, буд. 2-Д) захід процесуального примусу шляхом накладення штрафу в порядку частини першої статті 145 та частини першої статті 149 Кодексу адміністративного судочинства України. Стягнуто в дохід Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (, адреса: 01001, м. Київ, провулок Музейний, буд. 2-Д) штраф у сумі 4 054,00 грн. на рахунок Державної судової адміністрації України (01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5, ).

Ухвалою Окружного адміністративного судочинства України від 08.04.2020 року витребувано втретє у Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) належним чином засвідчені копії виконавчого провадження ВП №59905405. Належним чином засвідчені копії витребуваних документів зобов`язано подати до канцелярії суду (адреса: 01051, м. Київ, вул. Петра Болбочана, 8, корпус А) до 16 квітня 2020 року.

Через канцелярію суду 16.04.2020 року відповідачем подано копії витребуваних документів. Відзив в порядку статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України відповідачем суду не подано.

У судове засідання 23.04.2020 року сторони не прибули.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

З огляду на наявність у суду копій матеріалів виконавчого провадження №59905405, суд дійшов висновку про здійснення розгляду справи за відсутності сторін.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.01.2019 року у справі №826/10504/18 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві задоволено: Вийти за межі позовних вимог та визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку пенсії відповідно до ст.22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у редакції Закону № 456/95-ВР від 23.11.95 з 05.01.2018. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ) провести ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) перерахунок пенсії відповідно до ст.22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у редакції Закону № 456/95-ВР від 23.11.95 з 05.01.2018 р.

08.07.2019 року Окружним адміністративним судом міста Києва видано виконавчий лист у справі №826/10504/18 в частині, що підлягає примусовому виконанню: «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ) провести ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) перерахунок пенсії відповідно до ст.22 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" у редакції Закону № 456/95-ВР від 23.11.95 з 05.01.2018 р.».

Визначено боржником Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві; стягувачем - ОСОБА_1 .

Представником позивача подано до Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві заяву від 27.08.2019 року вх.№13046 про примусове виконання та долучено оригінал виконавчого листа №826/10504/18 від 08.07.2019 року.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Амборського А.В. (далі також - державний виконавець) від 28.08.2019 року відкрито виконавче провадження №59905405; боржнику встановлено 10 робочих днів для виконання рішення суду.

06.09.2019 року державним виконавцем складено Вимогу виконавця №59905405/6, якою зобов`язано боржника терміново виконати вимоги виконавчого документа, а саме: провести ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) перерахунок пенсії відповідно до ст.22 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" у редакції Закону № 456/95-ВР від 23.11.95 з 05.01.2018 р.

Постановою державного виконавця від 01.10.2019 року у ВП №59905405 за невиконання рішення суду без поважних причин накладено на боржника штраф на користь держави у розмірі 5100 грн.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 23.10.2019 року №257344/07 вх.23.10.2019 року №16083) повідомлено державного виконавця, що: «Відповідно до рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.05.2019 року у справі №826/10504/18 Управлінням у серпні 2019 року здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст.22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» у редакції Закону №456-ВР від 23.11.95 з 05.01.2018 року у розмірі 4642 грн.

Борг за період з 05.01.2018 по 09.05.2019 року, нарахований ОСОБА_1 на виконання рішення суду, буде виплачений згідно Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду».

<…>

Оскільки, Управлінням здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 в межах повноважень, відповідно до чинного законодавства та рішення суду, просимо закінчити виконавче провадження на підставі пункту 9 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» та звільнити Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві від сплати виконавчого збору відповідно до пункту 9 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження».».

В доповнення до вказаного листа боржником 01.11.2019 року направлено розпорядження від 28.08.2019 року №203802.

07.11.2019 року державним виконавцем складено Вимогу виконавця №59905405/6, якою зобов`язано боржника надати підтверджуючі документи щодо направлення до Пенсійного фонду України пакету документів, визначених пунктом 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду».

Листом Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві від 25.11.2019 року №290938/07 (вх.03.12.2019 року №18890) на Вимогу виконавця надіслано розпорядження від 28.08.2019 року №203802.

Постановою державного виконавця від 22.11.2019 року у ВП №59905405 на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ №826/10504/18 від 08.07.2019 року повернуто стягувачу.

Постанову від 22.11.2019 року про повернення виконавчого документа стягувачу вмотивовано тим, що «Управлінням взято на облік рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.08.2018 року у справі №826/10504/18 відповідно до Порядку, затвердженого Постановою №649.».

Вважаючи вказану постанову протиправною та такою, що порушує його права, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом свого порушеного права.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 9 статті 129 Конституції України визначено, що однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення.

Спірні правовідносини врегульовано Конституцією України, Законом України від 02.06.2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (із змінами і доповненнями) (далі також - Закон №1404).

Відповідно до статті 1 Закону №1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону №1404 встановлено, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону №1404, примусове виконання рішень Відповідно до вимог частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону №1404, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 2 частини другої статті 18 Закону №1404 встановлено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення встановлено статтею 63 Закону №1404.

Відповідно до вказаної норми вбачається, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 16 частини третьої статті 18 Закону №1404, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Статтею 75 вказаного Закону встановлена відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі.

Так, з матеріалів судом встановлено, що 08.07.2019 року Окружним адміністративним судом міста Києва видано виконавчий лист у справі №826/10504/18 в частині, що підлягає примусовому виконанню: «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ) провести ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) перерахунок пенсії відповідно до ст.22 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" у редакції Закону № 456/95-ВР від 23.11.95 з 05.01.2018 р.», на виконання якого постановою державного виконавця від 28.08.2019 року відкрито виконавче провадження №59905405; боржнику встановлено 10 робочих днів для виконання рішення суду.

В свою чергу, листом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 23.10.2019 року №257344/07 вх.23.10.2019 року №16083) повідомлено державного виконавця, що боржником виконано рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.01.2019 року у справі № 826/10504/18 та у серпні 2019 року здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 22 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» у редакції Закону №456-ВР від 23.11.95 з 05.01.2018 року у розмірі 4642 грн.

Водночас, зауважено, що борг за період з 05.01.2018 по 09.05.2019 року, нарахований ОСОБА_1 на виконання рішення суду, буде виплачений згідно Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду».

Суд зазначає, що перерахунок пенсії є передумовою її виплати та не може замінювати саму виплату грошових коштів.

Отже, слід дійти висновку, що ГУ ПФУ у м. Києві повністю не виконано рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.01.2019 року у справі №826/10504/18.

Щодо посилання на положення Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду затверджений постановою Кабінету Міністрів України №649 від 22.08.2018 року №649 (далі також - Порядок №649), суд зазначає наступне.

Порядок №649 визначає механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету.

Відповідно до пункту 5 Порядку №649 для підтвердження суми, що підлягає виплаті, боржник подає до Пенсійного фонду України: документ, що підтверджує дату надходження судового рішення до боржника; копію судового рішення (судових рішень) або виконавчого листа; розрахунок суми, що підлягає виплаті, засвідчений керівником боржника або уповноваженою ним особою.

Відповідно до копії матеріалів виконавчого провадження, 07.11.2019 року державним виконавцем складено Вимогу виконавця №59905405/6, якою зобов`язано боржника надати підтверджуючі документи щодо направлення до Пенсійного фонду України пакету документів, визначених пунктом 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду».

Листом Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві від 25.11.2019 року №290938/07 (вх.03.12.2019 року №18890) на Вимогу виконавця надіслано розпорядження від 28.08.2019 року №203802.

Постановою державного виконавця від 22.11.2019 року у ВП №59905405 на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ №826/10504/18 від 08.07.2019 року повернуто стягувачу.

З мотивувальної частини оскаржуваної постанови встановлено, що державний виконавець посилається на те, що боржником взято на облік рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.08.2018 року у справі №826/10504/18 відповідно до Порядку, затвердженого Постановою №649.

Водночас, з копії матеріалів виконавчого провадження встановлено відсутність надання ГУ ПФУ в м. Києві державному виконавцю на його Вимогу усього переліку документів, передбачених пунктом 5 Порядку №649, а з наданого боржником розрахунку не вбачається за можливе встановити, чи направлявся такий розрахунок до Пенсійного фонду України.

Суд звертає увагу, що здійснення виплати пенсії проводиться із врахуванням положення Порядку №649, проте проведення виплати відповідно до вказаного Порядку не може бути підставою для не виконання рішення суду в частині виплати пенсії.

Із змісту оскаржуваної постанови встановлено, що виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону №1404.

Вказаною нормою передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Судом встановлено, що в мотивувальній частині постанови від 22.11.2019 року про повернення виконавчого документа стягувачу зазначено, що обставина взяття на облік рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.08.2018 року у справі №826/10504/18 відповідно до Порядку №649, виключає можливість вчинення державним виконавцем подальших виконавчих дій в порядку статей 63, 75 та статті 34 Закону України «Про виконавче провадження».

Проте, вказані обставини не відповідають змісту пункту 9 частини першої статті 37 Закону №1404, на підставі якого державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління у м. Києві Амборськиним А.В. повернуто виконавчий документ стягувачу.

Крім того, суд не погоджується з висновками відповідача щодо не можливості вчинення державним виконавцем подальших виконавчих дій в порядку статей 63, 75 та статті 34 Закону №1404, оскільки проведення виплати відповідно до Порядку №649 не може бути підставою для не виконання рішення суду в частині виплати пенсії.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36 від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року) зазначено, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Суд дійшов висновку, що постанова від 22.11.2019 року про повернення виконавчого документа стягувачу, винесена державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління у м. Києві Амборським А.В. у виконавчому провадженні №59905405 є такою, що не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження», а отже унеможливлює подальше виконання рішення суду, яке набрало законної сили і, як наслідок, порушує конституційне право позивача на захист, передбаченого статтею 46 Конституції України, що свідчить про її протиправність, та, як наслідок, скасування.

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

З огляду на те, що позивача звільнено від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» (із змінами і доповненнями), судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 2, 6, 9, 11, 73 - 78, 90, 241- 246, 250, 271, 287, 296-297 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1 ) задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління у м. Києві Амборського А.В. від 22.11.2019 року про повернення виконавчого документу стягувачу, винесену у ВП №59905405.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 287, 293, 295 - 297 КАС України.

Згідно з частиною шостою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

У відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 );

Відповідач: Центральне міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (, адреса: 01001, м. Київ, провулок Музейний, буд. 2-Д).

Повне рішення складено 23.04.2020 року.

Суддя Л.О. Маруліна