Справа № 420/245/19
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2020-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

23 квітня 2020 р. Справа № 420/245/19

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі головуючого судді Лук`янчук О.В., суддів Бітова А. І., Ступакової І. Г., перевіривши апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 року по справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби України в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 28.09.2018 року № , № , № , вимоги №Ф- від 21.12.2018 року, рішення про застосування штрафних санкцій № від 21.12.2018 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26.03.2019 р. позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено.

На зазначене рішення суду ГУ ДФС України в Одеській області подало апеляційну скаргу.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.03.2020 року апеляційну скаргу залишено без руху, оскільки апелянтом не надано доказів сплати судового збору та пропущено строк звернення до суду.

14.042020 року апелянтом подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження та клопотання про продовження строку на усунення недоліків в частині сплати судового збору.

В обґрунтування заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження, апелянт зазначає про відсутність фінансування, постійний арешт рахунків та безспірне списання коштів. При цьому вказує, що відсутність можливості сплати судового збору не повинна позбавляти апелянта права на захист інтересів держави та використання свого права на оскарження судових рішень.

Вивчивши доводи заяви колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно частини 2 статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що рішення Одеського окружного адміністративного суду прийнято 26.03.2019 року, а з апеляційною скаргою заявник звернувся вдруге 20.03 2020 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження, при цьому апелянтом знов ж таки не сплачено судовий збір.

Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість поновлення пропущеного процесуального строку лише у разі його пропуску з поважних причин.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду, визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджується належними доказами.

Згідно ч. 1 ст. 45 КАС України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.Відповідно до п. 6 ч. 5 ст. 44 КАС України, учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

З огляду на приписи ст. 44 КАС України, відповідач, маючи намір добросовісної реалізації належного йому права на апеляційне оскарження судового рішення, повинен діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом для чого, як особа, зацікавлена у поданні апеляційної скарги, має вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати усі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 15 травня 2008 року "Надточій проти України" принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії.

Належними доказами поважності підстав пропуску строку на апеляційне оскарження, у зв`язку з відсутністю коштів для сплати судового збору за звернення до суду з апеляційною скаргою, є докази, які б підтверджували сукупність послідовних та регулярних дій апелянта (зокрема, безпосереднє звернення до органу казначейства з обґрунтуванням доцільності апеляційного оскарження судового рішення та вимогою виділення коштів для сплати судового збору), спрямованих на отримання достатнього для сплати судового збору фінансування з Державного бюджету України, які б свідчили, що скаржник дійсно бажає реалізувати своє право на апеляційне оскарження у даній справі у найкоротші строки.

Апелянтом до суду таких доказів не надано, що позбавляє суд можливості зробити висновок про добросовісність апелянта в частині наміру дотриматись вимог процесуального закону.

Крім того, колегія суддів зазначає, що після прийняття Закону про Державний бюджет України на поточний бюджетний період до затвердження в установлений законодавством термін бюджетного розпису на поточний рік в обов`язковому порядку складається тимчасовий розпис бюджету на відповідний період. Бюджетні установи складають на цей період тимчасові індивідуальні кошториси (з довідками про зміни до них у разі їх внесення).

У пункті 45 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 № 228, зазначено, що під час складання на наступний рік розписів відповідних бюджетів, кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету та планів спеціального фонду, планів використання бюджетних коштів (крім планів використання бюджетних коштів одержувачів) і помісячних планів використання бюджетних коштів враховуються обсяги здійснених видатків і наданих кредитів з бюджету згідно з тимчасовими розписами відповідних бюджетів та тимчасовими кошторисами, тимчасовими планами використання бюджетних коштів і тимчасовими помісячними планами використання бюджетних коштів.

Таким чином, у ситуації з державними органами, поважними причинами пропуску строку апріорі не може виступати необхідність дотримання внутрішньої процедури виділення та погодження коштів на сплату судового збору податковим органом чи тимчасова відсутність таких коштів, тощо. Це пов`язано з тим, що держава має дотримуватись раніше згаданого принципу «належного урядування» та не може отримувати вигоду від порушення правил та обов`язків, встановлених нею ж.

Отже, скаржником не надано докази вживання всіх вичерпних заходів, щодо виділення відповідного фінансування для своєчасної сплати судового збору.

Враховуючи викладене та беручи до уваги, що особа, яка утримується за рахунок державного бюджету, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору, суд вважає, що невжиття суб`єктом владних повноважень заходів щодо виділення коштів для сплати судового збору чи перерозподілу наявних кошторисних призначень не може вважатися поважною причиною пропуску процесуального строку для звернення до суду, а тому клопотання задоволенню не підлягає.

Також, колегія суддів зазначає, що безспірне списання коштів шляхом накладання арешту на рахунки та зупинення на рахунках фінансових операцій, зокрема в частині видатків, призначених на сплату судового збору і, як наслідок невиконання через це вимог закону і суду, своїх процесуальних обов`язків, не може слугувати підставою поновлення строку звернення до суду з апеляційною скаргою, й також не повинно впливати на можливість неухильного виконання останнім вимог КАС України щодо оформлення апеляційної скарги, що в свою чергу, не може ставитись в залежність від правовідносин, у які контролюючий орган вступає в інших сферах своєї діяльності (зокрема, з приводу грошових зобов`язань за виконавчими документами про стягнення коштів і їх примусового виконання тощо), оскільки ці фактори не є взаємопов`язаними.

Стосовно доводів скаржника, про те, що сплата судових витрат є перешкодою в доступі до правосуддя, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки право на апеляційний перегляд судових рішень кореспондується з обов`язком дотримуватися процесуального законодавства щодо порядку, строків і умов реалізації цього права. Такі процесуальні обов`язки для всіх учасників судового процесу є однаковими, що забезпечує принцип рівності сторін.

Наведене дає підстави для висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку для подання апеляційної скарги здійснюється судом апеляційної інстанції у виняткових, особливих випадках й лише за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на апеляційне оскарження судового рішення.

Разом з тим, апелянт при поданні апеляційної скарги, так і в межах встановленого у подальшому судом апеляційної інстанції строку, не вказав підстав для поновлення строку апеляційного оскарження, які б ґрунтувались на наявності обставин, що відповідають наведеним вище критеріям.

Оскільки зважаючи на здійснення судом апеляційної інстанції усіх можливих і залежних від нього дій з метою забезпечення реалізації особою наданого їй права на апеляційне оскарження судового рішення, та беручи до уваги те, що апелянт належним чином повідомлений про недоліки апеляційної скарги із зазначенням способу і строку їх усунення, у апелянта було достатньо часу для виконання вимог ухвали про залишення без руху апеляційної скарги, а отже клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволенню не підлягає.

Згідно з п.4 ч.1 ст.299 КАС України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Отже, станом на 22 квітня 2020 року недоліки апеляційної скарги не усунуто, скаржником не доведено поважності причин пропуску строку, що є підставою для відмови у відкритті.

Водночас, колегія суддів зазначає, що клопотання про продовження строку на усунення недоліків в частині сплати судового збору не підлягає задоволенню, оскільки причини пропуску строку визнано судом не поважними, а отже підстави для продовження строку відсутні.

Керуючись п.4 ч. 1 ст.299 КАС України, ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Визнати причини пропуску строку звернення до суду з апеляційною скаргою не поважними.

В задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження відмовити.

У задоволенні клопотання про продовження строку на усунення недоліків в частині сплати судового збору відмовити.

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби України в Одеській області - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Лук`янчук О.В.
Судді Бітов А.І. Ступакова І. Г.