Справа № 805/2196/15-а
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2020-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

22 квітня 2020 року

Київ

справа №805/2196/15-а

адміністративне провадження №К/9901/5595/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Єресько Л.О.,

суддів: Загороднюка А.Г., Соколова В.М.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби України у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 28 липня 2015 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2020 року у справі № 805/2196/15-а за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Маріупольської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Державної фіскальної служби України (далі - відповідач 1), Маріупольської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області (далі - відповідач 2), де просила:

визнати протиправним та скасувати наказ про звільнення від 29 травня 2015 року № 521;

поновити на посаді заступника начальника Державної податкової інспекції у Ворошиловському районі м. Донецька Головного Управління Міндоходів у Донецькій області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 28 липня 2015 року у справі № 805/2196/15-а, з урахуванням ухвали від 19 серпня 2015 року, залишеною без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2020 року, позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ голови комісії з реорганізації Міністерства доходів і зборів від 29.05.2015 року № 521 «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Державної податкової інспекції у Ворошиловському районі м. Донецька Головного управління Міндоходів у Донецькій області. Стягнуто з Державної податкової інспекції у Ворошиловському районі м. Донецька Головного управління Міндоходів у Донецькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 8491,60 грн.

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями суду першої та апеляційної інстанцій Головне управління Державної фіскальної служби України у Донецькій області звернулося до Верховного Суду із указаною касаційною скаргою.

Ухвалою Верховного Суду від 18 березня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху з підстав її невідповідності вимогам статті 330 КАС України та надано строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом подання до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини 4 статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини 2 статті 330 КАС України та оригіналу документу про сплату судового збору.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення скаржником отримано ухвалу Верховного Суду від 18 березня 2020 року - 24 березня 2020 року.

06 квітня 2020 року від скаржника на виконання ухвали про залишення без руху надійшла заява про усунення недоліків шляхом, визначеним зазначеною ухвалою Верховного Суду.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Скаржник у касаційній скарзі зазначає, про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Суд звертає увагу на те, що у випадку посилання скаржником на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, як на підставу касаційного оскарження, останньому необхідно зазначити конкретну норму права, щодо застосування якої у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.

Відповідно до приписів статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених Кодексу адміністративного судочинства України підстав для його скасування або зміни (статті 351 - 354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Крім того, скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно , а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.

Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

З урахуванням змін до Кодексу адміністративного судочинства України, які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Проте, скаржником вимоги ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху не виконано. В уточненій касаційній скарзі скаржником зазначено загальне посилання на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, який передбачає відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, проте не зазначив ані норму права ані подібність правовідносин. При цьому не вказано, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також відсутнє обґрунтування у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.

За наведених обставин, є всі підстави вважати, що станом на момент постановлення цієї ухвали, скаржником виявлені недоліки касаційної скарги в частині зазначення підстав подання касаційної скарги не усунуто.

За наслідками не виконання ухвали про залишення касаційної скарги без руху, відповідно до частини другої статті 332 КАС України передбачено, що до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Виходячи з положень зазначеної вище норми та пункту 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя повертає касаційну скаргу заявникові, якщо він не усунув недоліки скарги, яка залишена без руху.

Відповідно до частини сьомої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України копія ухвали про повернення касаційної скарги надсилається учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 цього Кодексу. Скаржнику надсилається копія ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами. Копія касаційної скарги залишається в суді касаційної інстанції.

Керуючись пунктом 1 частини четвертої статті 169 та частини другої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби України у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 28 липня 2015 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2020 року у справі № 805/2196/15-а за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Маріупольської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - повернути скаржнику.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи.

Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Роз`яснити заявникові, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Л.О. Єресько

А.Г. Загороднюк

В.М. Соколов

Судді Верховного Суду