Справа № 420/949/20
Суддя: Єфіменко К.С.
Дата ухвалення: 2020-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/949/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул.Канатна,83, м.Одеса, 65107) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

З позовом до суду звернулась ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул.Канатна,83, м.Одеса, 65107) про визнання дій Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у поновленні виплати пенсії за віком ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Ренійським РВ УМВС України в Одеській області 10.09.1997 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) протиправними, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Ренійським РВ УМВС України в Одеській області 10.09.1997 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ).

Ухвалою суду від 10.02.2020 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що звернулась до Пенсійного фонду України про поновлення їй виплати пенсії, відповідач відмовив, пояснивши це тим, що поновлення виплат пенсії неможливо, у зв`язку із виїздом її на постійне проживання за кордон. Позивач вважає вказану відмову незаконною та безпідставною, у зв`язку з чим звернулась до суду з цим позовом.

Представник відповідача 25.02.2020 року за (вхід.№8510/20) надав до суду відзив щодо відмови позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі пославшись на те, що орган, що призначає пенсію, розглядає питання про поновлення виплати раніше призначеної пенсії під час звернення особи з відповідною заявою за формою згідно з додатком3 до Порядку та приймає заяви про поновлення виплати раніше призначеної пенсії за наявності в особи всіх необхідних документів (пункт 4.1 Порядку). З 12.02.2000 року ОСОБА_1 призначена пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV. 17.04.2018 року ОСОБА_1 звернулась із заявою про виплату пенсії за 6 місяців наперед з 01.04.2018 року у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання до держави Ізраїль. До виїзду на постійне місце проживання до держави Ізраїль, позивач мешкала за адресою: АДРЕСА_2 . 19.04.2018 року виплачена пенсія за шість місяців наперед перед від`їздом за кордон. У зв`язку з виїздом на постійне місце проживання до Ізраїлю пенсійну справу № НОМЕР_3 на ОСОБА_1 закрито, позивача було знято з обліку. Відтак, наразі позивач не перебуває на обліку в Ізмаїльському відділі обслуговування громадян (Ренійський сервісний центр). В подальшому, у липні 2019 року та у листопаді 2019 року позивач звернулась до Ренійського сервісного центру із листом про поновлення їй виплати пенсії за віком. Позивачем не надано документів, які б підтверджували факт її проживання або реєстрації на території України. Листами від 15.08.2019 року № 456/02-9/1 та від 06.12.2019 року №3188/Є-11 управління ПФУ повідомило ОСОБА_1 про необхідність особисто з`явитися до Ренійського сервісного центру (Ізмаїльського відділу обслуговування громадян) за адресою: 68803, Одеська область, м. Рені, вул. Вознесенська, 159 із заявою про поновлення виплати пенсії із наданням паспорту та ідентифікаційного коду. Також, позивачу роз`яснено, що заява про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії. Станом на 20.02.2020 року Ізмаїльським відділом обслуговування громадян (сервісним центром) не отримано від позивача або від його законного представника заяву про поновлення виплати пенсії з дотриманням вимог передбачених Порядком № 22-1, а також не отримано жодних документів, що підтверджували би її проживання або реєстрацію на території України. Відповідач також у відзиві вказує, що на даний час Угода про соціальне забезпечення між урядами Ізраїлю та України не укладена. Верховною Радою України не прийняті законодавчі акти, які могли б забезпечити виплату пенсій громадянам, які мешкають в інших країнах, з якими Україною не були підписані відповідні міжнародні угоди. За таких обставин, поновити та виплачувати пенсію позивачу на інших умовах ніж ті, які передбачені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», немає законних підстав. Таким чином, враховуючи вищезазначене, відповідач вважає, що правові підстави для поновлення ОСОБА_1 виплати пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV - відсутні.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, суд встановив наступні факти та обставини:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є пенсіонером за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_4 . В період з грудня 2018 року по липень 2019 року не отримувала пенсію через те, що виплата пенсії була припинена у зв`язку із виїздом її на постійне місце проживання до Ізраїлю. 15.07.2019 року ОСОБА_1 звернулась до ПФУ із листом про поновлення виплати пенсії, який був отриманий 19.07.2019 року, про що свідчить рекомендоване поштове повідомлення №203. На вказаний лист Пенсійним фондом України було спрямовано відповідь за № 456/02-911 від 15.08.2019 року, яким було повідомлено про необхідність з`явитися до ПФУ із заявою про поновлення виплати пенсії із наданням паспорту та ідентифікаційного коду. Пенсіонер ОСОБА_1 особисто з`явилася до Ренійського сервісного центру, де посадова особа пояснила, що поновлення виплат пенсії неможливо, у зв`язку із виїздом позивача на постійне проживання за кордон. Позивач не погодившись із усною відмовою посадової особи відповідача, 25.10.2019 року знов подала заяву про поновлення виплати пенсії, однак, знов відповідач не надав обгрунтованої відповіді, лише зазначив (вдруге) про необхідність з`явитися особисто до територіального органу ПФУ, про що свідчить лист відповідача від 06.12.2019 року за №3188/Є-11. Позивач вважає вказану відмову незаконною та безпідставною, оскільки відповідачем не враховано висновків Конституційного Суду України у рішенні від 07.10.2009 року по справі №25-рп/200.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійному фонді України Одеської області та отримував пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Листами від 15.08.2019 року за вих. № 456/02-911 та від 06.12.2019 року за № 3188/Є-11 відповідач повідомив позивача про те, що поновлення виплати пенсії може бути здійснено лише за умови особистого її звернення до управління Пенсійного фонду із заявою.

Пенсія за віком, за вислугу років та інші форми соціального захисту зумовлені певними особливостями, а саме призначаються у зв`язку з попередньою трудовою діяльністю (працею) особи, ґрунтуються на примусовому вилученні (крім податків із заробітної плати) державою частини коштів для гарантування функціонування системи пенсійного забезпечення, передбачають безумовний та безстроковий обов`язок держави забезпечувати утримання особи у старості, враховуючи зокрема фінансові можливості такої держави, а також право встановлювати особливі умови для отримання таких форм соціального захисту, які за будь-яких умов не повинні суперечити самій суті відповідного права, бути справедливими та недискримінаційними.

Пенсія за віком відповідає ознакам такої категорії, як власність, а тому не залежить від місця проживання особи пенсіонера, а її протиправне позбавлення буде порушенням гарантій, передбачених Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також не відповідатиме практиці Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Крім того, згідно із ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Отже, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав, у тому числі й на пенсійне забезпечення.

Таким чином, законами України не передбачено таких підстав для відмови особі, яка офіційно виїхала на постійне місце проживання за кордон, у призначенні пенсії, як відсутність реєстрації в Україні або проживання за кордоном - у країні, з якою відсутній міждержавний договір щодо пенсійного забезпечення. Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду України (Постанова Верховного Суду від 1 жовтня 2019 року у справі №804/3646/18 (адміністративне провадження №К/9901/9747/19).

Статтею 22 Конституції України закріплено, що право та свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 49 Закону № 1058-ІУ виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 51 цього Закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону №1058-ІУ щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону № 1058-ІУ втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в Рішенні №25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону №1058-ІУ держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов`язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

З дня набрання чинності Рішенням №25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону №1058-ІУ виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу управління ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Таким чином, ОСОБА_1 , має право на виплату призначеної їй пенсії.

Стосовно доводів відповідача, що позивачу, необхідно особисто звернутися для відновлення виплати пенсії, суд зазначає. Порядок подання заяви про поновлення виплати пенсії визначений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління пенсійного Фонду України №22-1 від 25.11.2005 (надалі пб тексту також - Порядок №22-1).

Так, відповідно до пункту 1.5 вказаного Порядку заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебував на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії.

З огляду на наведене суд зазначає, що, коментовані положення Порядку №22-1, вміщаючи в собі словосполучення "...подається пенсіонером особисто..." до "... до органу...", не містять вказівки про необхідність безпосередньої фізичної присутності чи фізичного прибуття особи пенсіонера до відповідного територіального органу Пенсійного фонду.

Вжите відповідачем у відповіді на заяви словосполучення "...особистого звернення..." в контексті обов`язкової явки особи пенсіонера до відповідного територіального органу Пенсійного фонду, не міститься в такому значенні в Порядку №22-1.

Пункт 1.5 Порядку №22-1 передбачено можливість подачі коментованої заяви як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником, при цьому, останні не позбавлені можливості пересилання заяви та належні документи поштою.

Крім того, з матеріалів справи вбачається те, що до відповідача звертався позивач особисто шляхом подання заяв (через листування) від 15.07.2019 р., 25.10.2019 р. та особисто - шляхом особистого з`явлення до Ренійського сервісного центру, де посадова особа пояснила, що поновлення виплат пенсії неможливо у зв`язку із виїздом на постійне проживання за кордон.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 12.03.2019 року у справі №441/1239/17 (провадження №К/9901/16361/18) у постанові від 18.09.2018 року у справі №522/535/17 (провадження №К/9901/964/18, К/9901/969/18).

Відповідно до частин 1 та 3 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішення справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищі цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Таким чином, відповідно до Конституції України, інших законодавчих актів, суд має всі правові підстави для визнання дій відповідача неправомірними та задоволення позову у повному обсязі.

Згідно із ч.1 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно зі ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, оцінюючи у сукупності надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул.Канатна,83, м.Одеса, 65107) про визнання дій Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у поновленні виплати пенсії за віком ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Ренійським РВ УМВС України в Одеській області 10.09.1997 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) протиправними, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Ренійським РВ УМВС України в Одеській області 10.09.1997 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ), підлягають задоволенню відповідно до положень ч.1 ст.245 КАС України.

Судові витрати розподілити за правилами ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст.139,241-246,263 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у поновленні виплати пенсії за віком ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Ренійським РВ УМВС України в Одеській області 10.09.1997 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) протиправними.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Ренійським РВ УМВС України в Одеській області 10.09.1997 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ).

Рішення суду може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в місячний строк з дня отримання повного тексту судового рішення, в порядку п.15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя К.С.Єфіменко

.