Справа № 640/12653/19
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2020-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

22 квітня 2020 року м. Київ№ 640/12653/19

Окружний адміністративний суд м. Києва, у складі судді Вєкуа Н.Г, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії ,-

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) з позовом до Святошинської районної в м. Києві Державної адміністрації (03115, м. Київ, проспект Перемоги, 97, ), в якому просить:

- ухвалити постанову, якою визнати протиправною відмову Святошинської районної в м. Києві Державної адміністрації про виключення з числа службових приміщень квартири АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати відповідача - Святошинську районну у м. Києві Державну адміністрацію виключити з числа службових приміщень квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що на підставі договору від 01.04.2004 року користується квартирою, як службовим житлом, яке йому було надано ДП «ЖВК «Сатурн», як працівнику вказаного підприємства. Проте, Святошинською районною в місті Києві державною адміністрацією йому було відмовлено у виключенні вказаної квартири із числа службових.

Ухвалою суду від 30 липня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення часників справи, встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позовну заяву.

Відповідач надав відзив на адміністративний позов, в якому вказав, що в зв`язку із ненаданням ПрАТ «НВП «Сатурн» повного комплекту документів для виключення спірної квартири АДРЕСА_1 , законних підстав для виключення її із числа службового не вбачається. Крім того, відповідач зазначив, що позивач особисто до відповідача не звертався із заявою про виключення кватири із службового житла, а листом від 14.02.2018 року звертався для вирішення питання приватизації ним квартири № 11 . Вважає, що спір у даній справі носить приватно-правовий характер, а тому провадження у справі повинно бути закрито.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Отже, юрисдикція адміністративного суду поширюється на публічно-правові спори, ознаками яких є не лише спеціальний суб`єктний склад (хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції), але й спеціальні підстави виникнення, пов`язані з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Тобто, під час визначення предметної юрисдикції справ необхідно виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Зі змісту позовних вимог, а також підстав позову вбачається, що спірні правовідносини виникли з приводу порушення житлових прав позивача на отримання ним у власність нерухомого майна (квартири), шляхом приватизації. При цьому, передумовою для реалізації позивачем права на отримання житла (спірної квартири) є виключення квартири з числа службових.

Як встановлено матеріалами справи, позивач звернувся до адміністративного суду з позовом, направленим на поновлення порушеного права на приватизацію житла. Отже, цей позов поданий на поновлення прав позивача у сфері житлових відносин.

Спір про захист права конкретної фізичної особи на житло є не публічним, а приватноправовим. Держава, юридичні особи публічного права можуть бути учасниками цивільних відносин, а розгляд такого спору між ними проводиться за правилами цивільного судочинства.

Той факт, що відповідачем є Святошинська районна в місті Києва державна адміністрація, не змінює правову природу спірних відносин і не перетворює цей спір у публічно-правовий.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених неправомірними, на думку особи, рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, і ці наслідки пов`язані поновленням порушеного права особи отримати житло, то такі спори відносяться до захисту цивільних (житлових) прав, незалежно від участі у справі суб`єктів владних повноважень, як відповідача.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018 у справі №488/1176/14-а.

Відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття з такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов`язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання в належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків тощо). Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі суб`єкта владних повноважень як відповідача.

Практика щодо застосування вищезазначених норм права викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.04.2018р. справа № 806/104/16, від 03.10.2018 року справа №757/37024/15-а, від 22.08.2018р. справа №826/13571/17, від 23.01.2019 року по справі №806/5217/15 та постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21 лютого 2019 року по справі №823/162/16, від 27 лютого 2019 року по справі № 810/4979/14, від 15 березня 2019 року по справі №822/2807/15, яка повинна бути врахована адміністративним судом, згідно ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи викладене, за суб`єктним складом сторін та сутністю спору дана справа підлягає розгляду місцевими загальними судами в порядку, визначеному нормами Цивільного процесуального кодексу України.

Пунктом 1 частини 1 ст. 238 КАС України передбачено, що суд закриває провадження у справі, зокрема, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

При вирішення питання про закриття провадження у справі, з врахуванням принципу верховенства права, судом застосовуються положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (надалі - Конвенція) та практика Європейського Суду з прав людини.

Зокрема, стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий суд, яке включає в себе право на доступ до правосуддя.

Європейський Суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками (п. 36 рішення від 21.02.1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства").

Разом з тим, як зазначає Європейський Суд з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21.12.2010 року, заява №45783/05). Поняття "суд, встановлений законом" у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції (п.п. 24-25 рішення у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 року, заяви №29458/06 і №29465/04).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, і зазначає, що даний позов має бути розглянутий в порядку цивільного судочинства місцевим загальним судом.

Керуючись статтями 238, 239, 241, 243, 248 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

1. Провадження у справі №640/12653/19 за позовом ОСОБА_1 до Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, - закрити.

2. Роз`яснити позивачу, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції місцевого загального суду в порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Н.Г. Вєкуа