Справа № 420/3474/20
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2020-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3474/20
УХВАЛА

24 квітня 2020 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Завальнюк І.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви до Прокуратури Одеської області, Офісу Генерального прокурора, Другої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур,

ВСТАНОВИВ:

23.04.2020 до Одеського окружного адміністративного суду надійшла (вх. № 16480/20) заява ОСОБА_1 про забезпечення позову в порядку п.1 ч.1 ст.153 КАС України - до подання позовної заяви.

В заяві ОСОБА_1 просить суд вжити заходів забезпечення позову до подання позовної заяви шляхом встановлення заборони прокуратурі Одеської області та Офісу Генерального прокурора приймати рішення про її звільнення з посади заступника начальника відділу організованого та правового забезпечення прокуратури Одеської області, до набрання законної сили рішенням суду у справі.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначила, що з 13.01.2016 працює на посаді заступника начальника відділу організаційного та правового забезпечення прокуратури Одеської області.

Другою кадровою комісією з атестації прокурорів регіональних прокуратур, створеною наказом Генерального прокурора від 07.02.2020 № 78, прийнято рішення від 09.04.2020 № 266 про неуспішне проходження заявницею атестації за результатами складення іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки (92 бали при нормі 93 бали, не вистачило 1 балу).

Вказане рішення надійшло 22.04.2020 до прокуратури Одеської області з Офісу Генерального прокурора листом від 14.04.2020 № 06/1/1-635вих-20 для прийняття рішення про звільнення з посад прокурорів, які неуспішно пройшли атестацію, у тому числі і ОСОБА_1 .

Заявниця вважає рішення Другої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 09.04.2020 № 266 таким, що прийнято щодо неї з порушенням вимог чинного законодавства. Неможливість успішного складання нею вказаного тестування на загальні здібності та навички було підтверджено медичною документацією про погіршення стан здоров`я та наявним технічним збоєм у системі, про що заявниця зазначала у своїх зверненнях, поданих до комісії у день проведення тестування 03.03.2020 та 04.03.2020, а також 09.04.2020.

При прийнятті рішення комісією не враховано погіршення стану здоров`я заявниці, яке було викликане створенням нелюдських умов для проведення другого етапу тестування (в один день з тестуванням по праву, а також в неробочий час - з 19.00 до 20.30 години). Не враховано отриманий заявницею результат тестування на знання та вміння застосовувати законодавство - 86 балів (при нормі 76), яким заявниця підтвердила свою професійну компетентність та показала рівень своїх знань законодавства та вміння їх застосовувати для ефективного виконання прокурорських обов`язків.

Заявниця зазначає, що при прийнятті спірного рішення не враховано, що заявниця є фаховим юристом, у 1995 році відзнакою закінчила юридичний факультет Київського університету імені Тараса Шевченка, понад 24 роки добросовісно працювала в органах прокуратури Одеської області, жодного разу до дисциплінарної відповідальності не притягувалась, неодноразово заохочувалась наказами прокурора Одеської області та Генерального прокурора України. У 2012 році заявниці оголошено подяку з врученням нагрудного знаку «Подяка за сумлінну службу в органах прокуратури» І ступеня. У 2018 році нагороджена державною нагородою - медаллю «За працю та звитягу».

Водночас, невжиття на теперішній час заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист та поновлення порушених прав та інтересів, за захистом яких заявниця має намір звернутися до суду. На її думку, очевидними є ознаки протиправності рішення та дії суб`єктів владних повноважень щодо неї, порушення її прав, свобод та інтересів таким рішенням та діями.

Вивчивши матеріали заяви, суд дійшов висновку про її необґрунтованість та відсутність підстав для її задоволення.

З огляду на матеріали заяви, листом Генерального прокурора Венедиктової І. від 14.04.2020 № 06/1/1-635вих-20 направленого прокурору Одеської області Вихору М.А. направлено першу частину рішень першої та другої кадрових комісій з атестації прокурорів регіональних прокуратур для прийняття в установленому Законом порядку рішень про звільнення з посад підпорядкованих прокурорів, які неспішно пройшли атестацію.

Відповідно до додатків до вказаного листа «Список працівників, стосовно яких кадровою комісією № 2 прийнято рішення про неуспішне проходження атестації», рішення № 266 «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складення іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки» ОСОБА_1 за результатами складення іспиту у формі тестування на загальні здібності та навички набрала 92 бали, що є менше прохідного балу для успішного складання іспиту, вона не допускається до етапу проходження співбесіди; неуспішно пройшла атестацію.

Згідно з ч.1, ч.2 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.153 КАС України заява про забезпечення позову подається, серед іншого, до подання позовної заяви - до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Частиною зазначеної статті визначено, що у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен подати відповідну позовну заяву протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Згідно з ч.1 ст.154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів задля створення можливості реального виконання у майбутньому судового рішення, якщо його буде прийнято на користь позивача (заявника).

Суд зазначає, що вищезазначені підстави є оціночними, а тому містять небезпеку застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до негативних правових наслідків для позивача (заявника) та/чи відповідача, а також інших осіб, що не є сторонами провадження.

Тобто інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

Забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини до вирішення спору по суті, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом. Підстави для забезпечення позову повинні бути доведені відповідними доказами.

У зв`язку з цим суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є захід забезпечення позову, про який просить позивач (заявник), співмірним з позовними вимогами та чи відповідає він меті і завданням правового інституту забезпечення позову.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами, а також застосовані у дозволений законодавством спосіб.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу, дотримання дозволеного законодавством способу забезпечення позову.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17, від 25 квітня 2019 року у справі № 826/10936/18.

У контексті співмірності суди також повинні перевіряти не тільки співмірність заходів забезпечення позову із позовними вимогами, а й надавати оцінку порушеному праву позивача, про захист якого він просить.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Суд, який застосовує заходи забезпечення позову з підстав очевидності ознак протиправності оскарженого рішення, на основі наявних у справі доказів повинен бути переконаний, що рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, передбаченими частиною другою статті 2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам цього порушення.

Твердження про "очевидність" порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед. Тому застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.

Так, у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 826/16509/18 щодо "очевидності" ознак протиправності дій та порушення прав позивача заначено, що попри те, що такі ознаки не мають окреслених меж, йдеться насамперед про їх "якість": вони повинні свідчити про протиправність оскаржуваних рішень (дій) поза обґрунтованим сумнівом.

Сама ж лише незгода позивача (заявника) із діями (рішеннями) суб`єкта владних повноважень та звернення до суду з позовом про визнання їх протиправними і зобов`язання вчинити певні дії ще не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.

Відтак, суд зазначає, що стверджувані позивачкою ознаки протиправності рішення Другої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур не можуть вважатись підставою для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки підлягають оцінці під час судового розгляду справи по суті вимог.

Крім того, обраний позивачкою спосіб забезпечення позову фактично спрямований на те, щоб прокуратура Одеської області та Офіс Генерального прокурора не виконували рішення Другої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур допоки суд не розгляне позову про оскарження рішення кадрової комісії.

Предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем (заявником) і відповідачем. Під предметом спору розуміється певна матеріально-правова вимога позивача (заявника) до відповідача, стосовно якої позивач (заявник) просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач (заявник) обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Підставою позову, з яким заявниця має намір звернутися, є неправомірність та безпідставність прийняття Другою кадровою комісією з атестації прокурорів регіональних прокуратур рішення від 09.04.2020 № 266 про неуспішне проходження нею атестації за результатами складення іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки.

В той же час, заявлена ОСОБА_1 заява спрямована на те, щоб суд заборонив посадовим особам прокуратури Одеської області та Офісу Генерального прокурора вчиняти дії, які по суті зумовлять остаточне припинення трудових відносин із заявницею внаслідок реалізації дискреційної компетенції.

Водночас, заборонити вчиняти такі дії заявниця просить осіб, які не є стороною спору і не вчиняли дій / не ухвалювали рішень, що є предметом судового контролю на предмет виявлення в них ознак протиправності, за наведених в обґрунтування заяви підстав. Зокрема, ні регіональною прокуратурою, ні Офісом Генерального прокурора не вчинялося дій та не приймалося рішень, які б наразі можна було охарактеризувати як спірні. Не зважаючи на те, що останні вказані відповідачами майбутнього позову, в описовій частині заяви не зазначеного будь-яких спірних правовідносин, що склалися з заявницею.

У розумінні наведених положень статті 151 КАС України за описаної правової ситуації судова заборона на вжиття заявлених заходів не може бути застосована. Предметом позову, який заявниця має намір подати до ООАС, є рішення Другої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур 09.04.2020 № 266 про неуспішне проходження заявницею атестації за результатами складення іспиту.

Згідно з пп.2 п.19 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 113-ІХ прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" за умови рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури.

Варто зауважити, що підставою для припинення трудових відносин є рішення керівника обласної прокуратури, відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про прокуратуру».

В той же час, не може бути забезпечено позов шляхом заборони вчиняти дії щодо розгляду рішення Другої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур, оскільки відповідні рішення / дії не є предметом оскарження у цій справі, а відповідно до пункту 5 частини третьої статті 151 КАС не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення. Адже на момент звернення ОСОБА_1 із даною заявою, з боку Офісу Генерального прокурора та прокуратури Одеської області не порушено її права та інтереси. Превентивна ж мета, про яку просить заявниця, в межах предмету даного спору не дозволяє суду застосовувати забезпечувальні заходи.

З огляду на предмет спору, викладене свідчить про непропорційність та неспівмірність заходів забезпечення позову, про які просить заявниця, а отже й про відсутність підстав для їх застосування.

Таким чином, оскільки заявлений ОСОБА_1 у заяві спосіб забезпечення позову не відповідає вищезазначеним критеріям та принципам інституту забезпечення позову, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову до його подання.

Керуючись ст.ст. 150, 153 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до Прокуратури Одеської області, Офісу Генерального прокурора, Другої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур до його подачі відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст. 256 КАС України.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя І.В. Завальнюк