Справа № 120/1178/20-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2020-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

23 квітня 2020 р. Справа № 120/1178/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дончика Віталія Володимировича, розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області до Приватного акціонерного товариства "Браїлівське" про стягнення заборгованості

в с т а н о в и в :

16.03.2020 року Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області звернулось в суд з адміністративним позовом до Приватного акціонерного товариства "Браїлівське" про стягнення заборгованості.

Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначили, що відповідач перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ у Вінницькій області та має обов`язок щодо відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах за списком №2, у зв`язку із чим, пенсійним органом надіслано відповідачу повідомлення від 12.11.2019, 09.12.2019 №1473/02-7-26/05, від 11.01.2020 року №89/02-7-27/05, від 12.02.2020 року про відшкодування пільгових пенсій.

За відповідачем рахується заборгованість по невідшкодованих до Пенсійного фонду фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених за віком на пільгових умовах, за період з листопада 2019 року по лютий 2020 року в сумі 75604,02 грн., що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду, в якому просили:

- стягнути з Приватного акціонерного товариства "Браїлівське" заборгованість з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених за віком на пільгових умовах по списку 2 в сумі 75604,02 грн. на користь Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Ухвалою суду від 20.03.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

30.03.2020 року до суду надійшла заява Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про збільшення позовних вимог, в якій просили:

- стягнути з Приватного акціонерного товариства "Браїлівське" 90921,34 грн. невідшкодованих до Пенсійного фонду України фактичних виплат пенсій за віком на пільгових умовах призначених відповідно до п.п. "б"-"з" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення"за період з листопада 2019 року по березень 2020 року (включно).

Ухвалою суду від 03.04.2020 року заяву про збільшення позовних вимог прийнято до розгляду.

03.04.2020 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому останній заперечує щодо задоволення адміністративного позову. Зокрема вказав, що єдиною підставою для відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій є розрахунок сум фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених за списком № 2 та повідомлення про направлення та вручення розрахунку.

На переконання відповідача, заборгованість згідно наданих позивачем розрахунків фактичних витрат та доставку пенсій, що підлягають відшкодуванню, призначених особам, які були зайняті на інших роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пунктів "б" - "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та пунктів 2-8 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за листопад 2019 року у сумі 20235,11 грн., за грудень 2019 року у сумі 16809,04 грн., за січень 2019 року у сумі 23242,55 грн., за лютий 2020 року у сумі 15317,32 грн., сплачено у встановлені законодавством строки, що підтверджується платіжними дорученнями №2 від 20.12.2019 року, №3 від 20.12.2019 року, №70 від 24.01.2020 року, №79 від 25.02.2020 року.

Зауважили, що відповідачем за лютий 2020 року здійснено оплату у сумі 23242,55 грн., замість встановленої пенсійним органом в розрахунку фактичних витрат у сумі 15317,32 грн.

Враховуючи вищевикладене, просили в задоволенні адміністративного позову відмовити.

07.04.2020 року позивачем подано відповідь на відзив, у якому останній не погоджується із доводами відповідача. Зокрема вказав, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 08.01.2020 року по справі №120/3625/19-а стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Браїлівське" на користь Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області 804026,33 грн. (вісімсот чотири тисячі двадцять шість гривень 33 копійки), в рахунок заборгованості по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій.

Відповідно до п.п. 10.11 Інструкції у разі коли страхувальник має несплачені суми недоїмки та здійснює сплату поточних сум страхових внесків, ці суми зараховуються шляхом перерозподілу такої сплаченої суми в рахунок сплати недоїмки санкцій у порядку календарної черговості їх виникнення.

Вказали, що сума проплати, на яку посилається відповідач у відзиві на позовну заяву зараховується в погашення заборгованості, згідно рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 08.01.2020 року по справі №120/3625/19-а.

На підставі викладеного, просили адміністративний позов задовольнити повністю.

15.04.2020 року відповідачем подано заперечення на заяву про зміну розміру позовних вимог. Зазначив, що єдиною підставою для відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій є розрахунок сум фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, у даному випадку призначених за списком № 2, є повідомленням про направлення та вручення розрахунку відповідачу. Однак зазначеного розрахунку за березень 2020 року відповідач не отримував та жодних доказів надсилання на адресу відповідача даного розрахунку, позивачем не надано.

В свою чергу, ПрАТ "Браїлівське" здійснено оплату у сумі 23395,76 грн. на підставі фактичних витрат на доставку пенсій, що підлягають відшкодуванню, призначених особам, які були зайняті на інших роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пунктів "б" - "з" з лютого 2020 року, що підтверджується платіжним дорученням №85 від 26.03.2020 року.

Враховуючи вищевикладене, просили в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

22.04.2020 року на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких відповідач заперечує щодо задоволення адміністративного позову та просить суд в задоволенні адміністративного позову відмовити.

23.04.2020 року позивачем подано письмові пояснення на заперечення на відзив, у яких просили адміністративний позов задовольнити.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд встановив наступне.

Приватне акціонерного товариства "Браїлівське" перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та має обов`язок щодо відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

Згідно відомостей картки особового рахунку ПрАТ "Браїлівське" по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за Списком № 2 станом на 23.04.2020 року існує недоїмка у сумі 788022,66 грн., з якої 20235,11 грн. за листопад 2019 року, 16809,04 грн. за грудень 2019 року, 23242,55 грн. за січень 2020 року, 15317,32 грн. за лютий 2020 року та 15317,32 грн. за березень 2020 року.

Позивач, посилаючись на те, що заборгованість в сумі 90921,34 грн. за період з листопада 2019 року по березень 2020 року відповідачем у добровільному порядку у встановлені законодавством строки не сплачена, звернувся з цим позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог та надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 26.06.1997 №400/97-ВР "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон України №400/97-ВР), платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об`єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об`єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон України №2464-VI) платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Частинами другою, третьою статті 25 Закону України №2464-VI передбачено, що у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Частиною 6 цієї статті передбачено, що за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі, якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Відповідно до частини 2 Прикінцевих положень вказаного Закону пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Покриття витрат Пенсійного фонду на виплату і доставку пенсій за віком, призначених на пільгових умовах відповідно до статей 13,14 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" та призначених відповідно до частин другої і третьої статті 114 цього Закону до досягнення пенсійного віку, визначеного статтею 26 цього Закону, здійснюється у такому порядку:

підприємства та організації (крім сільськогосподарських товаровиробників, віднесених до четвертої групи платників єдиного податку, що визначені підпунктом 4 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України) вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, крім тих, які були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України; на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці зас писком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, а також на інших роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини другої статті 114 цього Закону, - до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону за раніше діючим порядком;

за рахунок коштів Державного бюджету України пенсії, призначені особам відповідно до пунктів "б" - "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (стосовно осіб, які на дату відшкодування віднесені до четвертої групи платників єдиного податку, що визначені підпунктом 4 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України) та відповідно до статті 14 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" та після цієї дати відповідно до пунктів 2-8 частини другої статті 114 цього Закону (стосовно осіб, які працювали у сільськогосподарських товаровиробників, які на дату відшкодування віднесені до четвертої групи платників єдиного податку, що визначені підпунктом 4 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України) та частини третьої статті 114 цього Закону.

Порядок відшкодування підприємствами витрат до Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, визначений Інструкцією про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженою постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 №21-1 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 16.01.2004 за №64/8663 (далі - Інструкція №21-1).

Підпунктом 6.1 пункту 6 зазначеної Інструкції передбачено, що для платників, зазначених у підпункті 2.1.1 пункту 2.1 розділу 2 цієї Інструкції (крім платників, віднесених до четвертої групи платників єдиного податку, що визначені у підпункті 4 пункту 291.4 статті 291 глави 1 розділу XIV Податкового кодексу України), відшкодуванню підлягають фактичні витрати на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до набрання чинності Законом України від 03.10.2017 року № 2148-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" та призначених відповідно до частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування":

особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, крім тих, які були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за Списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України;

особам, які були зайняті на інших роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пунктів "б" - "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та пунктів 2-8 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно з пунктом 6.4 Інструкції №21-1 розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається органами Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 "Прикінцевих положень" Закону (згідно з додатками 6 та 7), які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом місяця з новопризначених (перерахованих) пенсій.

Пунктом 6.7 №21-1 встановлено, що підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в розрахунку місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

Суми фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за період з дати призначення пенсії до дати складання розрахунку фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 "Прикінцевих положень" Закону, сплачуються одночасно із оплатою фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за перший поточний місяць.

За правилами пункту 6.8 Інструкції №21-1 у разі призначення пенсій на пільгових умовах особам, які мають необхідний стаж роботи не за місцем призначення цієї пенсії, орган Пенсійного фонду за місцем призначення пенсії надсилає розрахунок згідно з додатками, зазначеними у пункті 6.4 цієї глави для зазначених підприємств, у двох примірниках через орган Пенсійного фонду за місцезнаходженням цього підприємства (крім підприємств, місцезнаходженням яких є вільна економічна зона "Крим"). Відшкодування сум фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, у таких випадках здійснюється підприємством на рахунки органу Пенсійного фонду за місцезнаходженням підприємства.

Системний аналіз вищенаведених норм дає змогу дійти висновку, що право спрямовувати суми на погашення заборгованості в порядку календарної черговості її виникнення надано позивачу лише щодо недоїмки, пені та фінансових санкцій. Водночас суми, які підлягають сплаті страхувальниками в рахунок відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, не є страховими внесками, недоїмкою, штрафними санкціями чи пенею.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 11.04.2018 у справі №808/1672/17, від 14.02.2019 у справі № 812/956/17, від 27.02.2019 у справі №812/1230/17, від 13.09.2019 у справі 812/210/17, від 12.12.2019 у справі №812/182/17, від 05.02.2020 у справі №812/321/17.

Судом встановлено, що сума фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених за Списком № 2 за листопад 2019 року складає 20235,11 грн., за грудень 2019 року складає 16809,04 грн., за січень 2020 року складає 23242,55 грн., за лютий 2020 року складає 15317,32 грн., за березень 2020 року складає 15317,32 грн.

Також судом встановлено, що ПрАТ "Браїлівське" здійснило оплату в рахунок відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених за Списком № 2 за листопад 2019 року у сумі 20235,11 грн. (платіжне доручення №2 від 20.12.2019 року); за грудень 2019 року 16809,04 грн. (платіжне доручення №3 від 20.12.2019 року); за січень 2020 року 23242,55 грн. (платіжне доручення №70 від 24.01.2020 року); за лютий 2020 року 23242,55 грн. (платіжне доручення №79 від 25.02.2020 року); за березень 2020 року 23395,76 грн. (платіжне доручення №85 від 26.03.2020 року).

При цьому, відповідачем у вказаних платіжних документах чітко визначено призначення платежу, а саме пільгова пенсія згідно розрахунку за листопад - грудень 2019 року, січень - березень 2020 року.

Враховуючи, що право визначати призначення платежу належить виключно платнику, у позивача не було правових підстав для зарахування вказаних коштів відповідача, направлених на погашення заборгованості за спірні періоди, на покриття заборгованості за попередні періоди.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду 16.04.2020 року у справі №805/672/17-а, від 10.10.2019 у справі №816/394/17 та від 20.12.2019 у справі №810/4251/15.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" , "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain).

Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною першою, другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що підстави для задоволення позову відсутні.

Підстави для відшкодування судових витрат у справі відповідно до положень ст. 139 КАС України відсутні.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, );

Відповідач: Приватне акціонерне товариство "Браїлівське" (вул. Заводська, 7, смт.Браїлів, Жмеринський район, Вінницька область, ).

Суддя Дончик Віталій Володимирович