Справа № 160/10055/19
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2020-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

14 квітня 2020 року м. Дніпросправа № 160/10055/19
суддя І інстанції Конєва С.О.

Третій апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),
суддів: Мельника В.В., Сафронової С.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної казначейської служби України у м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання протиправними дій, скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з вищевказаним позовом до суду, в якому просив:

1) визнати протиправними дії відповідача у відношенні позивача щодо:

- прийняття, оформлення рішення у формі листа №04-13/1752 від 27.09.2019р. про повернення документів;

- невиконання (неналежного виконання) рішення суду (виконавчого листа по справі №804/14894/15, виданого Дніпропетровським окружним адміністративним судом);

2) скасувати рішення у формі листа №04-13/1752 від 27.09.2019р. про повернення документів;

3) зобов`язати відповідача негайно виконати рішення суду на користь позивача на підставі виконавчого документа (виконавчого листа по справі №804/14894/15, виданого Дніпропетровським окружним адміністративним судом);

4) стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 50000,00 грн.;

5) постанову звернути до негайного виконання;

6) зобов`язати відповідача подати до суду звіт про виконання судового рішення протягом десятиденного строку з моменту набрання законної сили рішення суду.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідач безпідставно повернув без виконання виконавчий лист не маючи на те законних підстав, що завдало позивачу моральні страждання, оскільки він постійно має подавати запити до керівників відповідачів; протягом тривалого часу протиправно ігноруються виконання судового рішення та обов`язок надання інформації; позивач змушений позичати кошти на життя у зв`язку з чим відчуває себе неповноцінним як особистість.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 січня 2020 року позовні вимоги були задоволенні частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Управління Державної казначейської служби України у м. Сєвєродонецьку Луганської області, оформлене листом №04-13/1752 від 27.09.2019р. про повернення ОСОБА_1 документів. У задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог. Вказує, що суд першої інстанції не повно дослідив обставини справи. Зазначає, що суд відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди не взяв до уваги численні висновки Верховного Суду з цього приводу, що суперечить ч. 4 ст. 242 КАС України.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 28.03.2019р. у справі №804/14894/15 було частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 та, зокрема, визнано протиправними дії Військової частини польова пошта НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, за постановою Кабінету Міністрів України №460 від 17.09.2014 року, нарахування та виплати грошової компенсації за 13 невикористаних днів щорічної основної відпустки, перерахування за ОСОБА_2 єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з вересня 2014 року по вересень 2015 року; стягнуто з Військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, за постановою Кабінету Міністрів України №460 від 17.09.2014 року в сумі 2123,55 грн., грошову компенсацію за 13 невикористаних днів щорічної основної відпустки у сумі 3042 грн.; зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 перерахувати до Пенсійного фонду України за ОСОБА_2 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з вересня 2014 року по вересень 2015 року.

На виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 28.03.2019 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом 03.05.2019 року видано виконавчий лист по справі №804/14894/15.

ОСОБА_1 звернувся до Управління Державної казначейської служби України у м. Сєвєродонецьку Луганської області із заявою від 02.06.2019р. про примусове виконання рішення та, зокрема, просив виконати рішення суду у відношенні боржника Військової частини НОМЕР_2 , до якої долучено оригінал виконавчого листа та завірена копія постанови суду від 28.03.2019р.

Управління Державної казначейської служби України у м. Сєвєродонецьку Луганської області звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із заявою №04-13/767 від 05.06.2019р. про роз`яснення рішення суду від 28.03.2019р. у справі №804/14894/15.

Листом №804/14894/15 від 21.06.2019р. Дніпропетровський окружний адміністративний суд повідомив Управління Державної казначейської служби України у м. Сєвєродонецьку Луганської області про те, що розгляд заяви про роз`яснення судового рішення від 05.06.2019р. буде можливим після надходження адміністративної справи №804/14894/15 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із суду касаційної інстанції.

Управління Державної казначейської служби України у м. Сєвєродонецьку Луганської області надіслало на адресу позивача лист №04-13/1044 від 05.07.2019р. про отримання додаткових відомостей, у якому запропонувало позивачеві звернутися до суду та виправити помилку/описку у виконавчому листі Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №804/14894/15 в частині уточнення щодо того, чи включає в себе загальна сума стягнення обов`язкові податки і збори, утримання і перерахування до бюджету яких проводиться згідно чинного законодавства та в місячний строк надати на адресу управління судове рішення про виправлення помилки/описки.

Листом №04-13/1752 від 27.09.2019р. Управління Державної казначейської служби України у м. Сєвєродонецьку Луганської області повернуло позивачеві виконавчий лист Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.05.2019р. у справі №804/14894/15 без виконання на підставі пп.9 п.9 Порядку №845 у зв`язку з не надходженням від позивача відповіді на отримання додаткових відомостей, що підтверджується копією відповідного листа, наявною у справі.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції правомірно виходив з того, що відповідач безпідставно повернув позивачу виконавчий лист без виконання.

Так механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №845 від 03.08.2011р. (далі Порядок №845).

Пунктом 3 Порядку №845 встановлено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства.

Згідно до пп.2, пп.6 п.5 Порядку №845 під час виконання виконавчих документів органи Казначейства мають право, зокрема, звертатися у передбачених законом випадках до органу (посадової особи), який видав виконавчий документ, із заявою про роз`яснення рішення про стягнення коштів, порушувати клопотання про встановлення чи зміну порядку і способу виконання такого рішення, а також відстрочку та/або розстрочку його виконання; відкладати, зупиняти безспірне списання коштів і їх перерахування стягувачам у випадках, передбачених законом та цим Порядком.

У відповідності до п.6 Порядку №845 у разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб: заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка (у разі наявності - довідку банку), назви банку, його МФО та коду ЄДРПОУ, номера рахунка (поточний, транзитний, картковий), прізвища, імені, по батькові (повне найменування - для юридичної особи) власника рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних для пересилання коштів через підприємства поштового зв`язку, що здійснюється за рахунок стягувача (прізвище, ім`я, по батькові адресата, його поштова адреса (найменування вулиці, номер будинку, квартири, найменування населеного пункту, поштовий індекс), реквізити банківського рахунка поштового відділення); оригінал виконавчого документа; судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності); оригінал або копію розрахункового документа (платіжного доручення, квитанції тощо), який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету (у судових рішеннях про стягнення коштів з відповідного бюджету).

Пунктом 11 Порядку №845 передбачено, що у разі, зокрема, призначення до розгляду органом, який видав виконавчий документ, заяви про роз`яснення рішення про стягнення коштів, встановлення або зміну порядку і способу, розстрочку та/або відстрочку його виконання чи виправлення помилки або про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відбувається відкладення безспірного списання коштів.

На час відкладення безспірного списання коштів перебіг строку виконання рішення про стягнення коштів зупиняється.

Відповідно до положень п.9 Порядку №845 встановлено, що орган Казначейства повертає виконавчий документ стягувачеві у разі, коли:

1) виконавчий документ: не підлягає виконанню органом Казначейства; подано особою, що не має відповідних повноважень; пред`явлено до виконання з пропущенням установленого строку; не відповідає вимогам, передбаченим Законом України «Про виконавче провадження»;

2) судове рішення про стягнення коштів не набрало законної сили, крім випадків, коли судове рішення про стягнення коштів допущено до негайного виконання в установленому законом порядку;

3) боржник не має відкритих рахунків в органі Казначейства або в органі Казначейства відкрито боржнику лише рахунок із спеціальним режимом використання, крім випадків виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган згідно із Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»;

4) суми коштів, зазначених у судовому рішенні про стягнення коштів, повернуті стягувачеві за поданням органу, що контролює справляння надходжень бюджету, або за рахунок таких коштів виконано грошові зобов`язання чи погашено податковий борг стягувача перед державним або місцевим бюджетом;

5) стягувач узгодив відсутність зазначеної у виконавчому документі суми залишку невідшкодованого податку на додану вартість;

6) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа;

7) суми коштів, зазначені у виконавчому документі, перераховані боржником стягувачу;

8) відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася;

9) протягом місяця з дня звернення до стягувача для отримання додаткових відомостей для виконання рішення про стягнення коштів ним не надано таких відомостей органу Казначейства;

10) рішення про стягнення коштів з одержувача бюджетних коштів не відповідає заходам, передбаченим бюджетною програмою;

11) наявні інші передбачені законом випадки.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що під час виконання виконавчих документів органи Казначейства мають право, зокрема, звертатися у передбачених законом випадках до органу, який видав виконавчий документ, із заявою про роз`яснення рішення про стягнення коштів, відкладати, зупиняти безспірне списання коштів і їх перерахування стягувачам у випадках, передбачених законом та цим Порядком, при цьому, у разі призначення до розгляду заяви про роз`яснення рішення про стягнення коштів відбувається відкладення безспірного списання коштів та перебіг строку виконання рішення суду зупиняється.

Підпунктом 9 пункту 9 Порядку №845 визначено перелік підстав для повернення виконавчого документа стягувачеві, зокрема, можливість повернення стягувачеві виконавчого документа у разі коли стягувач протягом місяця з дня звернення до стягувача для отримання додаткових відомостей для виконання рішення про стягнення коштів не надав таких відомостей органу Казначейства.

Відповідач звернувшись до адміністративного суду за роз`ясненням судового рішення від 28.03.2019р. у справі №804/14894/15, враховуючи положення Порядку №845 мав би відкласти безспірне списання коштів на підставі п.11 Порядку №845 і правових підстав повертати виконавчий лист у відповідача не було, про що вірно зазначено судом першої інстанції.

За таких обсавин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що приймаючи рішення, оформлене листом №04-13/1752 від 27.09.2019р. про повернення документів, порушив права позивача, а томувказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Крім того у спірних правовідносинах, належним і достатнім способом захисту порушеного права позивача є саме визнання протиправним та скасування оспорюваного рішення, оскільки у даному випадку, судом надається оцінка діям суб`єкта владних повноважень чи його посадових осіб при оскарженні позивачем акта індивідуальної дії, яким у цьому випадку є оспорюване рішення, оформлене листом №04-13/1752 від 27.09.2019р., а тому не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині визнання протиправними дій Управління Державної казначейської служби України у м. Сєвєродонецьку Луганської області у відношенні позивача щодо прийняття рішення, оформленого листом №04-13/1752 від 27.09.2019р. про повернення документів.

Порядок виконання судових рішень встановлений спеціальним законом Законом України «Про виконавче провадження», а процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах, врегульоване розділом IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Частиною 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, тобто, судовий контроль за виконанням судових рішень здійснюються в процесуальному порядку.

З урахуванням зазначеного суд позбавлений можливості в межах розгляду іншої справи вирішувати питання негайного виконання рішення, яке набрало законної сили і це питання може бути вирішено в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України, зокрема, ст.382 цього Кодексу.

За таких обставин не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині визнання протиправними дії відповідача у відношенні позивача щодо невиконання (неналежного виконання) рішення суду (виконавчого листа по справі №804/14894/15, виданого Дніпропетровським окружним адміністративним судом) та зобов`язання відповідача негайно виконати рішення суду на користь позивача на підставі виконавчого документа (виконавчого листа по справі №804/14894/15, виданого Дніпропетровським окружним адміністративним судом) про що вірно зазначено судом першої інстанції.

Також відсутні підстави для зобов`язання відповідача подати до суду звіт про виконання судового рішення протягом десятиденного строку з моменту набрання законної сили рішення суду, оскільки, у даному випадку, визнання протиправним та скасування рішення, не потребує вчинення відповідачем жодних додаткових дій.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відмовляючи в задоволенні позову про стягнення моральної шкоди, виходив з того, що в матеріалах справи відсутні належні докази її заподіяння.

Положеннями статті 23 Цивільного кодексу України встановлено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 р. N 5 - під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

В той же час відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають три складові частини, за наявності яких і настає відповідальність, а саме: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, чого в даному випадку немає.

Колегія суддів, вивчаючи матеріали справи не вбачає факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, не вбачає і дій, якими могли бути спричинені моральні страждання відповідачем.

Позивачем не надано доказів заподіяння йому такої шкоди, в зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позивних вимог в частині стягнення моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи порушено норми матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які привели до неправильного вирішення спору по суті не знайшли свого підтвердження, фактично зводяться до переоцінки висновків суду першої інстанції, тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили.

В повному обсязі постанова складена 14 квітня 2020 року.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов

суддя В.В. Мельник

суддя С.В. Сафронова