Справа № 420/7170/19
Суддя: Запорожан Д.В.
Дата ухвалення: 2020-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/7170/19
Головуючий в 1 інстанції: Кравченко М.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Запорожана Д.В.,

суддів - Джабурія О.В., Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ІМПЕРІЯ.ТАБАК.ЛТД» на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 5 лютого 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІМПЕРІЯ.ТАБАК.ЛТД» до Головного управління ДПС в Одеській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ІМПЕРІЯ.ТАБАК.ЛТД» звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області про скасування податкового повідомлення-рішення від 14.11.2019 року № .

Свої позовні вимоги ТОВ «ІМПЕРІЯ.ТАБАК.ЛТД» обґрунтувало незаконністю спірного рішення.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 5 лютого 2020 року відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ТОВ «ІМПЕРІЯ.ТАБАК.ЛТД» просить скасувати вищенаведене рішення, як таке, що прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права і прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з необґрунтованості даного позову та відсутності підстав для його задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що відповідачем було проведено перевірку позивача, результати якої відображені в акті від 16 жовтня 2019 року № 003203/15-32-55-04/42267033 /а.с. 12, 13/.

Перевіркою було встановлено порушення позивачем п. 10 ст. 201 ПК України.

Зміст порушення полягав у порушенні на 18 днів граничних термінів реєстрації податкової накладної від 13 серпня 2019 року № 1.

Так, зазначена податкова накладна була зареєстрована лише 18.09.2019 року.

На підставі вищенаведеного акту відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення від 14 листопада 2019 року № про застосування до позивача штрафних санкцій у розмірі 40424,05 гривень (п. 1201.1 ст. 120 ПК України) /а.с. 11/.

Позивач обґрунтував свої позовні вимоги тим, що не мав об`єктивної можливості вчасно зареєструвати податкову накладну, так як увесь його ліміт ПДВ був заарештований ухвалами слідчих у кримінальному провадженні.

Тобто, існували істотні обставини, що створювали реально непереборні перешкоди для вчасної реєстрації наведеної податкової накладної.

Крім того, ухвали про арешт його майна були необґрунтованими.

Таким чином, предметом з`ясування в даній справі є перевірка обставин наведених позивачем на їх реальну непереборність для реєстрації податкової накладної та порядок мінімізації негативних наслідків для добросовісного платника податків необґрунтованими діями правоохоронних органів та суду.

Статтею 201.10 ПК України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені.

Тобто, позивач повинен був зареєструвати вищенаведену накладну до 31 серпня 2019 року.

Статтею 201.10 ПК України передбачено, що у разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Статтею 120-1.1 ПК України передбачено, що порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі:

- 20 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів.

20 відсотків від 202120,27 гривень (сума ПДВ) є 40424,05 гривень.

Тобто, штраф на позивача було нараховано математично правильно.

З матеріалів справи вбачається наступне.

28.08.2019 року ПН від 13.08.2019 року № 1 - не було прийнято /а.с. 24/.

29.08.2019 року ПН від 15.08.2019 року № 2 - було прийнято /а.с. 27/.

30.08.2019 року ПН від 13.08.2019 року № 1 - знов не було прийнято /а.с. 29/.

18.09.2019 року ПН від 13.08.2019 року № 1 - було прийнято /а.с. 32/.

1. Позивач зазначає, що арешт усіх грошових коштів на рахунку 13.08.2019 року створив йому непереборні перешкоди для реєстрації 28 серпня податкової накладної від 13.08.2019 року № 1.

Однак, як вбачається з самостійно наданих ним документів, вищенаведений арешт не став перешкодою для реєстрації наступного дня - 29.08.2019 року податкової накладної за № 2 від 15.08.2019 року /а.с. 27/.

З урахуванням того, що арешт коштів не став перешкодою для реєстрації податкової накладної № 2 наступного дня то він не міг бути перешкодою й для реєстрації податкової накладної № 1 того ж дня.

2. Арешт на грошові кошти позивача було накладено 13.08.2019 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва (справа № 755/9598/19) /а.с. 36-38/.

Вищенаведений арешт грошових коштів відобразився в електронному кабінеті позивача вже 16.08.2019 року (з висвітленням номеру кримінального провадження) /а.с. 35/.

21.08.2019 року позивач здійснював реєстраційні дії в своєму електронному кабінеті (реєстрація митної декларації) /а.с. 35/.

В Єдиному державному реєстрі судових рішень вищенаведена ухвала про арешт в наявності (оприлюднена - 19.08.2019 року) /а.с. 36/.

Отже, ще 21.08.2019 року повинен був дізнатися про зазначений арешт конкретною ухвалою суду.

28.08.2019 року позивач намагався здійснити реєстраційні дії по податковій накладній № 2.

Отже, 28.08.2019 року позивач вдруге повинен був дізнатися про зазначений арешт.

Інформація з електронного кабінету платника податків щодо електронного рахунку з ПДВ, яка самостійно надана позивачем, містить наступну інформацію.

Арешт електронного рахунку позивача здійснювався два рази на підставі відповідних ухвал слідчих в кримінальних справах, а саме 16.08.2019 року (провадження № 1-кс/755/5843/19), 09.09.2019 року (провадження № 1-кс/752/8724/19) /а.с. 35/.

Наведені номери кримінальних проваджень взяті з тієї ж інформації з електронного кабінету платника податків позивача.

З дати складення невчасно зареєстрованої накладної (13.08.2019 року) до кінця місяця позивач тричі входив до свого кабінету платника податків, а саме 21.08.2019 року, 28.08.2019 року, 29.08.2019 року та 30.08.2019 року /а.с. 24, 27, 29, 35/.

Після 31.08.2019 року позивач ще декілька разів входив до свого електронного кабінету /а.с. 35/.

Отже, саме в серпні 2019 року позивач достовірно повинен був дізнатися про наявність кримінального провадження яким йому було арештовано рахунок.

Відповідно до частини 7 ст. 173 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, треті особи мають право на захисника, право оскаржити судове рішення щодо арешту майна.

Позивач в апеляційному порядку вищенаведені ухвали про арешт майна не оскаржував.

Частинами 1, 2 ст. 174 КПК України передбачено, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду.

Отже, з метою усунення негативних наслідків необґрунтованого застосування арешту майна клопотання про його скасування розглядається не пізніше 3 днів після його надходження до суду.

Таким чином, саме добросовісний платник податків, у разі необґрунтованого арешту майна, повинен найскоріше, після дізнання про арешт, звернутися до відповідного суду про його скасування.

Про арешт майна на підставі певної ухвали позивач дізнався 21.08.2019 року. Повторно дізнався 28.08.2019 року.

Одразу після дізнання про арешт, замість подачі заяви про його скасування, позивач подавав повторні заяви про реєстрацію неприйнятої податкової накладної.

Більш того, позивач усіма способами ухиляється від повідомлення суду про дату подачі ним заяви про скасування вищенаведеного арешту.

Таку поведінку позивача не можливо назвати правомірною та добросовісною.

Отже, сам по собі арешт майна не є поважною причиною пропуску строку реєстрації податкових накладних, у відсутності добросовісних та послідовних дій платника податків (передбачених Законом) по мінімізації негативних наслідків такого арешту.

А позивачем жодним чином не доведено вчинення ним дій по вчасному розблокуванню свого податкового рахунку.

3. Більш того, з норм діючого законодавства не вбачається, що можливість застосування штрафу передбаченого статтею 120-1.1 ПК України ставиться в залежність від наявності чи відсутності арешту майна платника податків.

Штрафні санкції, сплачені платниками податків на підставі необґрунтованих ухвал у кримінальних провадженнях, є збитками, які підлягають відшкодуванню виключно в порядку ст. 1176 ЦК України, а не будь-яким іншим способом.

Отже, звільнення платника податків від штрафних санкцій на підставі довільних міркувань, що не ґрунтуються на Законі, всупереч встановленому Законом порядку, є свавільністю.

З урахуванням того, що у позивача були відсутні реально непереборні перешкоди для вчасної подачі вищенаведеної податкової накладної (в період пропуску строку реєструвалася інша накладна); позивач вчасно не вчиняв дій по розблокуванню свого податкового рахунку; нормами Закону встановлений зовсім інший порядок відшкодування штрафних санкцій (збитків) на підставі необґрунтованих ухвал у кримінальному провадженні, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість даного позову та відсутність підстав для його задоволення.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Отже колегія суддів погоджується з висновком суду 1-ї інстанції про необґрунтованість даного позову та відсутність підстав для його задоволення.

Частиною 1 ст. 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги, колегія суддів, вважає не суттєвими та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

Дану справу було розглянуто судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Згідно ч.1 ст.263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ІМПЕРІЯ.ТАБАК. ЛТД» - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 5 лютого 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІМПЕРІЯ.ТАБАК.ЛТД» до Головного управління ДПС в Одеській області про скасування податкового повідомлення-рішення від 14.11.2019 року № - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.В. Запорожан

Судді: О.В. Джабурія

К.В. Кравченко