Справа № 1.380.2019.006924
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2020-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2020 рокуЛьвівСправа № 1.380.2019.006924 пров. № А/857/2855/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Кухтея Р.В.,

за участю секретаря судового засідання Лутчин А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2020 року, прийняте суддею Лунь З.І. у місті Львові у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій, стягнення середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні,-

встановив:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернулася з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (надалі відповідач) про визнання протиправними протиправним дій відповідача щодо не проведення повного розрахунку при звільненні позивача - невиплату у день звільнення індексації грошового забезпечення; стягнення з відповідача на користь позивача середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплату індексації грошового забезпечення) за період із 03.05.2018 року по день фактичної виплати заборгованості індексації грошового забезпечення 13.09.2019 року терміном 467 дні із розрахунку 254,66 грн. в день у сумі 118 926,22грн. із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправним дії щодо не проведення повного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 - невиплату у день звільнення індексації грошового забезпечення; стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплату індексації грошового забезпечення) за період із 03.05.2018 року по день фактичної виплати заборгованості індексації грошового забезпечення 13.09.2019 року терміном 467 дні із розрахунку 254,66грн. в день у сумі 118 926,22грн. У задоволені позовної вимоги про проведення разом із виплатою середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п.2 Порядку №44 відмовлено.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що за рішенням суду, яке не оскаржувалося, за період з 01.02.2015 року по 28.02.2018 року стягнуто в користь позивача суму індексації грошового забезпечення в розмірі 36556,65 грн., яку виплачено 13.09.2019 року.

Час вимушеного прогулу ОСОБА_1 із 03.05.2018 року по 13.09.2019 року включно складає 467 років.

Невиплата звільненому працівнику всіх сум, що йому належать від власника є триваючим порушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Проведено аналіз норм ст. ст. 116, 117 КЗпП України та з покликанням на практику Верховного Суду від 08.02.2018 року у справі №805/977/16-а, від 01.03.2018 року у справі № 806/1899/17, від 31.05.2018 року у справі №823/1023/16, спростовано доводи сторони відповідача про незастосування норм КЗпП України та безпідставності позову.

Разом з тим, вимога про проведення разом із виплатою середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п.2 Порядку №44 задоволенню не підлягає.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) подав апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що позивач вже зверталася з позовом про стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок і їй було відмовлено.

Судом безпідставно звільнено позивача від сплати судового збору. Порушено строки звернення до суду. Тобто суд безпідставно позов не залишив без розгляду та не закрив справу, оскільки спір вже вирішувався.

Щодо неправильності застосування норм матеріального права, то якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору (ч.2 ст. 117 КЗпП України та висновок Верховного Суду від 30.10.2019 року, викладений у справі №806/2473/18). Відтак, середній заробіток за час затримки має становити 3642,6 грн. з урахуванням істотності частки недоплаченої суми, порівняно із середнім заробітком позивача.

Просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що наказом начальника 93 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби від 03.05.2018 року №117-ОС «По особовому складу», виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 03.05.2018 року старшину ОСОБА_1 , інспектора прикордонної служби 3 категорії чергового відділення управління службою відділу прикордонної служби «Шегині» І категорії (тип Б), звільнену за статтею 26 частиною 8 пункту 1 підпункту «а» (у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років) Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у запас.

Вважаючи, що відповідач протиправно не виплатив індексацію грошового забезпечення за період з 01.02.2015 року по 28.02.2018 року, позивач звернулася до суду з адміністративним позовом.

Рішенням суду від 25.06.2019 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України в частині не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 01.02.2015 року по 28.02.2018 року. Стягнено з Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 у розмірі 36556,65грн. суми індексації грошового забезпечення за період з 01.02.2015 року по 28.02.2018 року. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено. Рішення суду набрало законної сили 29.07.2019 року.

Фактичний розрахунок грошового забезпечення з позивачем за період з 01.02.2015 року по 28.02.2018 року у розмірі 36556,65грн. проведено 13.09.2019 року, що не оспорюється сторонами.

Таким чином, час вимушеного прогулу ОСОБА_1 із 03.05.2018 року по 13.09.2019 року включно складає 467днів.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.

Зазначений вище висновок апеляційного суду відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 30.10.2019 року у справі №806/2473/18.

Відтак, покликання апелянта на те, що суд мав зменшити розмір відшкодування за час затримки з урахуванням істотності частки недоплаченої суми, порівняно із середнім заробітком позивача, колегія суддів не бере до уваги, враховуючи те, що зазначене є правом, а не обов`язком суду.

Покликання апелянта на те, що позивач вже зверталася з позовом про стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок і їй було відмовлено апеляційний суд зазначає, що у рішенні Львівського окружного адміністративного суду від 25.06.2019 року у справі №1.380.2019.000759 суд прийшов до висновку про те, що вимога щодо проведення компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення була передчасною, оскільки актуальність питання щодо компенсації втрати частини грошових доходів матиме місце після проведення відповідачем нарахування та виплати сум індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 .

Відтак, покликання апелянта на те, що така вимога вже вирішувалась, а тому слід було закрити провадження є необґрунтованим, враховуючи те, що підставою для відмови у задоволенні такої позовної вимоги була її передчасність, а дане звернення мало місце за інших обставин.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 03.05.2018 року ОСОБА_1 виключено зі списку особового складу та всіх видів забезпечення. Натомість, остаточний розрахунок проведено з нею лише 13.09.2019 року.

Дата проведення остаточного розрахунку з позивачем 13.09.2019 року учасниками справи не оспорюється, відтак, як вірно зазначено в ухвалі Львівського окружного адміністративного суду від 22.01.2020 року (а.с.49) саме тоді ОСОБА_1 дізналася про порушення свої прав, а тому саме від цієї дати слід відраховувати початок перебігу тримісячного строку звернення до суду. Відтак, покликання апелянта на те, що суд безпідставно не залишив позовну заяву без розгляду не заслуговує на увагу суду.

Затримка остаточного розрахунку з позивачем відбулась з моменту звільнення з 03.05.2018 року по день фактичної виплати - 13.09.2019 року.

Пунктами 5, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок №100) встановлено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середньомісячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 про грошове забезпечення, розмір грошового забезпечення позивача за два останні місяці, що передували звільненню становить за березень 2018 року 7763,45 грн. та за квітень 2018 року 7771,00 грн. Таким чином, середньоденний заробіток позивача за березень-квітень 2018 року складає 254,66грн. (7763,45грн + 7771,00грн.) / 61 день).

Враховуючи наведе, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає середній заробіток за не своєчасний розрахунок при звільненні за період із 03.05.2018 року по день фактичної виплати заборгованості індексації грошового забезпечення 13.09.2019 року терміном 467 дні із розрахунку 254,66 грн. в день у розмірі 118 926,22грн.

Зменшення розміру середнього заробітку на чому наполягає відповідач, можливе, однак це право суду, а не обов`язок, та можливе за таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України. Подібного зі спірних правовідносин не вбачається.

Апелянт відмовився в ході розгляду справи від доводів з приводу судового збору, тому подібне питання в межах апеляційних вимог не дослужувалося.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) залишити без задоволення, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням гарантій, встановлених пунктом 3 розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Р. В. Кухтей
Повне судове рішення складено 23.04.2020 року.