Справа № 343/101/20
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2020-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2020 рокуЛьвівСправа № 343/101/20 пров. № А/857/3463/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Ільчишин Н.В.,

Святецького В.В.,

секретаря судового засідання Марцинковської О.М.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області (головуючий суддя Андрусів І.М.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м.Долина о 10 год. 59 хв. 02 березня 2020 року, повне судове рішення складено 06 березня 2020 року, у справі №343/101/20 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції України про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

16.01.2020 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Департаменту патрульної поліції України, просив визнати незаконною та скасувати постанову серії БАА №500896 від 09.01.2020 та закрити провадження у справі.

Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 02.03.2020 у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач керував ТЗ в якого не світив задній лівий стоп в темну пору доби та при перевірці документів не пред`явив полісу обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів. Суд першої інстанції зазначив, що законодавець, з метою спростити та скоротити в часі розгляд деяких справ про адміністративне правопорушення, встановив виняток з диспозиції статті 254 КУпАП. Суд першої інстанції вказав, що поліс обов`язкового страхування цивільної відповідальності входить до комплексу обов`язкових документів, які дають право керування транспортним засобом на рівні з посвідченням водія та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 02.03.2020 та постановити нове, яким скасувати постанову серії БАА №500896 від 09.01.2020. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції при винесені оскаржуваного рішення не дотримався вимог щодо обґрунтованості судового рішення, не проаналізував наявні у справі докази. Скаржник вказує, що не може надати поліс обов`язкового страхування, який знаходиться в ТЗ власника за межами території України. Зазначає, що при складені оскаржуваної постанови відповідачем допущені грубі порушення вимог законодавства. Вважає, що патрульний не задокументував та не довів факту порушення позивачем ПДР, а вимога щодо пред`явлення документів є неправомірною.

Скаржник просив розгляд справи проводити без його участі, відповідач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, повідомлений про дату, час та місце розгляду справи в порядку встановленому статтею 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень вказаної статті, не перешкоджає розгляду справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини 4 статті 229 та статті 230 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, секретарем забезпечено ведення протоколу судового засідання.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, 09.01.2020 Інспектором СРПП №3 Долинського ВП Глушак Т.І. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАА №500896 згідно з якою ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Рено Кенго» р.н. НОМЕР_1 в с. Новичка по вул. Новичка керував ТЗ, в якого не світив задній лівий стоп; при перевірці документів відсутній поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим скоєно адміністративне правопорушення передбачене частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП). Прийнято рішення застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення штраф у розмірі 425 грн.

Вважаючи, що вказана постанова винесена протиправно, а отже підлягає скасуванню, ОСОБА_1 звернувся із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Відповідно до частини 1 статті 126 КУпАП, в редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Об`єктом правопорушення, передбаченого частиною 1 вказаної статті, є встановлений порядок отримання права на керування транспортним засобом, а також суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Об`єктивна сторона правопорушення - це формальний склад керування транспортними засобами особою, яка, зокрема, не пред`явила для перевірки поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Суб`єктивна сторона правопорушень, передбачених коментованою статтею, є вина у формі прямого умислу. Суб`єктами правопорушень, є особи, які здійснюють керування транспортними засобами.

Тобто, склад адміністративного правопорушення передбаченого частиною 1 статті 126 КУпАП включає не лише керування транспортним засобом за відсутності поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а й у випадку відмови пред`явити такий на законну вимогу посадові особи Національної поліції для перевірки. Отже, сама по собі наявність такого полісу не звільняє від відповідальності, встановленої вказаною статтею, у випадку його не пред`явлення.

Згідно з підпунктом «ґ» пункту 2.1 Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Пунктом 2.4 Правил дорожнього руху встановлено, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також, пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Пунктом 1.10 Правил дорожнього руху встановлено, що: власник транспортного засобу - фізична або юридична особа, яка володіє майновими правами на транспортний засіб, що підтверджується відповідними документами; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі; учасник дорожнього руху - особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин, велосипедист, а також особа, яка рухається в кріслі колісному.

Згідно з пунктами 1.3 та 1.9. Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до положень статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353-XII, в редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з частиною 1 статті 37 вказаного Закону забороняється експлуатація транспортних засобів, у випадках, передбачених законодавством, без чинного на території України поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»).

Пунктом 21.3 статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-IV (далі - Закон №1961-IV) встановлено, що при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті (відповідними підрозділами Національної поліції - п.21.2), на їх вимогу.

Обов`язок укладення договору страхування цивільно-правової відповідальності (внутрішній договір страхування, міжнародний договір страхування, міжнародний договір «Зелена картка») щодо транспортних засобів, зареєстрованих на території іноземних держав, встановлено статтею 17 Закону №1961-IV.

Відповідно до пункту 21.4 статті 24 Закону №1961-IV у разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом.

Згідно з статтею 53 Закону №1961-IV посадові особи відповідних підрозділів Національної поліції, що мають право здійснювати контроль за дотриманням правил дорожнього руху, перевіряють документи водія транспортного засобу, які підтверджують наявність чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Отже, положеннями статті 53 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено право органів Національної поліції перевіряти наявність чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а пунктом 21.3 статті 21 вказаного Закону, підпунктами 2.1, 2.4 Правил дорожнього руху встановлено обов`язок водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такий поліс.

Таким чином, забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, водій транспортного засобу повинен мати при собі такий поліс та на вимогу працівника поліції пред`явити цей поліс для перевірки.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що за вказаних обставин, при вирішені питання щодо правомірності винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАА №500896 від 09.01.2020 та притягнення позивача до відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 126 КУпАП, визначальним є встановлення факту пред`явлення чи не пред`явлення полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Керування транспортним засобом за відсутності при собі або не пред`явлення для перевірки полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є самостійним складом правопорушення.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 21.12.2018 (справа №175/1224/16-а), від 16.05.2018 (справа №750/7242/16-а), від 08.11.2018 (справа №545/1792/16-а).

В позові зазначено, що на вимогу поліцейських позивач надав страховий поліс, який був у документах на авто, однак посадові особи Національної поліції сказали, що такий поліс не дійсний, про що позивач не знає, оскільки авто належить його другові, який лише 06 січня в`їхав на територію України. Позивач зазначає, що задні габарити світились, а тому не було підстав для зупинки автомобіля. Крім того, вказує, що поліцейський відповідно до пункту 21.2 статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вправі перевіряти наявність полісу обов`язкового страхування наземних транспортних засобів у випадку оформлення ДТП або при складенні протоколу про порушення ПДР.

Такі аргументи суд апеляційної інстанції вважає безпідставними з огляду на наступне.

Повноваження посадових осіб Національної поліції щодо перевірки документів водіїв регулюються не лише пунктом 21.2 статті 21 Закону №1961-IV, на який покликається позивач, а й пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», яким встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі, статтею 53 Закону №1961-IV, пунктом 2.4 Правил дорожнього руху, які необхідно розглядати в комплексі.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 14 липня 2015 року № 596-VIII внесені зміни щодо переліку тих правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, а саме статтю 258 КУпАП доповнено частиною другою такого змісту: «Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі».

Статтею 222 КУпАП передбачено право органів Національної поліції розглядати справи про порушення правил дорожнього руху.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за № 1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, статтею 126 КУпАП.

Системний аналіз приписів статей 222 і 258 КУпАП у контексті змісту спірних правовідносин дає підстави для висновку про те, що у випадку виявлення ознак адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 126 КУпАП, складення протоколу про адміністративне правопорушення не вимагається, а постанова у справі про адміністративне правопорушення (за наявності відповідних підстав) виноситься безпосередньо на місці вчинення правопорушення посадовою особою органу (підрозділу) Національної поліції.

Щодо аргументів позивача щодо відсутності правових підстав у відповідача для зупинки транспортного засобу, то суд апеляційної інстанції зауважує, що такі не мають відношення до обов`язку водія транспортного засобу мати при собі та пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 Правил дорожнього руху, зокрема, чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Поліс обов`язкового страхування цивільної відповідальності входить до комплексу обов`язкових документів, які дають право керування транспортним засобом на рівні з посвідченням водія та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Зазначені позивачем обставини не є підставою для визнання протиправною та скасування оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Оскільки визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, а тому суд під час розгляду справи повинен створювати необхідні умови для всебічного, повного й об`єктивного дослідження справи, однак не зобов`язаний підміняти собою учасників процесу, шукаючи докази виключно за власною ініціативою. Адміністративний суд має активно підтримувати перебіг провадження, досліджувати фактичні обставини справи в найбільш повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що належні та допустимі докази наявності чинного страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») (копія такого) в матеріалах справи відсутні. В суді першої інстанції позивач зазначив про відсутність необхідності витребовувати такий документ. В свою чергу, в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України відомості щодо наявності страхового полісу (страхового сертифікату «Зелена картка») на транспортний засіб реєстраційний номер НОМЕР_1 станом на січень 2020 року відсутні.

Щодо долученого до позовної заяви відеозапису з телефону позивача, суд апеляційної інстанції зауважує, що на такому зафіксовано лиш момент вручення позивачу постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, та не підтверджено наявність чинного страхового полісу та пред`явлення такого посадовим особам Національної поліції.

Враховуючи те, що обставини, вказані в постанові про адміністративне правопорушення (непред`явлення на вимогу поліцейського для перевірки чинного поліса обов`язкового страхування) належними та допустимими доказами не спростовані, суд апеляційної інстанції надаючи правову оцінку аргументам сторін, приходить до переконання, що постанова серії БАА №500896 від 09.01.2020 відповідає критеріям законності та обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, а тому скасуванню не підлягає.

Європейський суд з прав людини, судова практика якого в силу приписів статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, у п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви правомірності винесення відповідачем постанова серії БАА №500896 від 09.01.2020 та на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 230, 268, 272, 286, 308, 310, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 02 березня 2020 року у справі №343/101/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді Н. В. Ільчишин
В. В. Святецький