Справа № 9901/604/18
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2020-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

15 квітня 2020 року

Київ

справа №9901/604/18

адміністративне провадження №П/9901/604/18

Верховний Суд у складі суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді: Смоковича М. І.,

суддів: Бевзенка В. М., Білак М. В., Радишевської О. Р., Уханенка С. А.,

за участі:

секретаря судового засідання Лещенко Т. П.,

позивача (в режимі відеоконференції) ОСОБА_1

представника позивача (в режимі відеоконференції) Цвєткової К. В.,

розглянув у підготовчому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України визнання протиправними дій та бездіяльності, скасування рішення, стягнення моральної шкоди,

встановив:

1. У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія) з вимогами:

1) визнати протиправним дії ВККС, вчинені в ході кваліфікаційного оцінювання судді Окружного адміністративного суду м. Києва ОСОБА_1, а саме:

щодо неналежного оформлення суддівського досьє ОСОБА_1 . № 02565;

щодо незаконного проведення іспиту в частині виконання практичного завдання не у письмовій формі та без заповнення ОСОБА_1 зошиту для виконання практичного завдання;

щодо зазначення у суддівському досьє № 02565 неповної та недостовірної інформації;

щодо повідомлення недостовірної інформації щодо наявності у ВККС під час проведення співбесіди із ОСОБА_1 повного суддівського досьє № 02565;

щодо незаконного включення до резолютивної частини рішення ВККС від 25 квітня 2018 року № 528/ко-18 інформації про рекомендування розглянути питання про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади;

2) визнати протиправною бездіяльність ВККС, допущену під час кваліфікаційного оцінювання судді Окружного адміністративного суду м. Києва ОСОБА_1 , а саме:

щодо неприйняття до уваги та ухилення від дослідження пояснень ОСОБА_1 , оформлених у виді презентацій;

щодо незазначення у рішенні ВККС від 25 квітня 2018 року № 528/ко-18 мотивів його ухвалення;

щодо невстановлення за яким саме критерієм кваліфікаційного оцінювання суддя Окружного адміністративного суду м. Києва ОСОБА_1 не відповідає займаній посаді;

3) визнати протиправним і скасувати рішення ВККС від 25 квітня 2018 року № 528/ко-18;

4) зобов`язати ВККС провести кваліфікаційне оцінювання судді Окружного адміністративного суду м. Києва ОСОБА_1 відповідно до вимог законодавства України;

5) стягнути з ВККС на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1000000 (один мільйон) гривень.

Ухвалою від 05 червня 2018 року суд відкрив провадження у справі за вказаним позовом і призначив її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Згодом представники позивача заявили клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, відтак суд постановив ухвалу від 21 вересня 2018 року, відповідно до якої ця справа розглядається за правилами загального позовного провадження.

2. Під час підготовчого провадження у цій справі неодноразово проводилися підготовчі засідання, на яких суд, з метою виконання завдань підготовчого провадження, визначених у статті 173 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), вирішував питання, необхідні для розгляду справи по суті.

Питання, які вирішував суд під час підготовчих засідань в цій справі, якщо стисло окреслити його обсяг, полягали в такому:

ухвалами від 22 жовтня 2018 року, від 11 грудня 2018 року колегія суддів задовольнила клопотання представників позивача та витребувала у Національної школи суддів України (далі - НШС), ВККС і товариства з обмеженою відповідальністю «ОС Україна» (далі - ТОВ «ОС Україна») докази щодо кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів та долучила витребувані документи до матеріалів справи;

трьома ухвалами від 29 січня 2019 року відмовила у задоволенні клопотань представників позивача щодо встановлення обставин справи та щодо залучення до розгляду справи як третіх осіб ТОВ «ОС Україна» та Вищої ради правосуддя (далі - ВРП).

У підготовчому засіданні 19 лютого 2019 року представники позивача подали заяву про уточнення підстав позову, а також заявили чотири клопотання: про долучення до матеріалів справи адвокатського запиту, адресованого Національній асоціації адвокатів України, стосовно отримання рішення З`їзду адвокатів України про відкликання та звільнення з посади члена ВККС ОСОБА_5; про виклик і допит як свідків членів ВККС ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, а також про виклик і допит як свідків заступника голови ВККС ОСОБА_8, директора департаменту суддівської кар`єри секретаріату ВККС ОСОБА_9

У заяві про уточнення підстав позову представники позивача, не змінюючи позовних вимог, навели додаткові мотиви на підтвердження обґрунтованості своєї позиції (з урахуванням доказів, витребуваних судом під час підготовчого провадження).

Уточнену позовну заяву та згаданий адвокатський запит суд долучив до матеріалів справи, а щодо виклику свідків та витребування від ВККС доказів, то у задоволенні цих клопотань суд на стадії підготовчого провадження вирішив відмовити.

Під час підготовчого провадження представник позивача також заявила клопотання про відвід одному із суддів, який входив до складу колегії, відтак питання про вирішення цього відводу, відповідно до ухвали від 16 квітня 2019 року, було передано на вирішення судді, який не входить до складу суду, визначеного для розгляду справи.

У підготовчому засіданні 20 грудня 2019 року суд відклав підготовче засідання (на 26 лютого 2020 року) з тих мотивів, що ВККС як орган немає повноважень на представництво своїх інтересів в суді.

26 лютого 2020 року суд, з урахуванням клопотання відповідача про відкладення підготовчого засідання та думки позивача і його представника з цього приводу, відклав розгляд справи на 15 квітня 2020 року через те, що ВККС як орган не має повноважень, а новий склад ВККС на дату розгляду цієї справи не сформовано (адже з дня набрання чинності Законом України від 16 жовтня 2019 року № 193-ІХ повноваження членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України припинилися).

Окрім того, 26 лютого 2020 року представник позивача подала суду клопотання про долучення до матеріалів справи рішення ВРП від 19 грудня 2019 року № 3552/0/15-19 про відмову у задоволенні подання ВККС про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва на підставі підпункту 4 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України.

У підготовчому засіданні 15 квітня 2020 року суд поставив на обговорення питання про можливість розгляду справи (у підготовчому засіданні) без участі представника ВККС.

Позивач та його представник - адвокат Цвєткова К.В. наполягли на тому, щоб розглядати справу без участі представника ВККС. Мотиви такої позиції представник позивача виклала у письмовому клопотанні від 14 квітня 2020 року.

Заслухавши думку позивача та його представника - адвоката Цвєткову К.В. колегія суддів ухвалила розглядати справу (у підготовчому засіданні) без участі представника ВККС. При ухваленні такого рішення колегія виходила з того, що процес формування нового складу ВККС може розтягнутися до невідомого проміжку часу і такий стан може негативно вплинути на здійснення адміністративного судочинства в межах розумного строку.

Окрім того, колегія суддів зважила також й на те, що в подібній категорії справ Велика Палата Верховного Суду продовжує їх розгляд без участі представника Комісії.

3. У цьому зв`язку колегія суддів повідомила учасникам справи, що 26 лютого 2020 року Велика Палата Верховного Суду розглянула справу № 9901/637/18 за позовом ОСОБА_2 до ВККС визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, відтак ухвалила постанову про закриття провадження в цій справі.

З огляду на те, що фактичні обставини і правове регулювання спірних правовідносин зазначеної справи є подібними до тих, які є в цій справі, колегія суддів, зважаючи на таку правову позицію Великої Палати Верховного Суду, поставила на обговорення питання про закриття провадження у цій справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС.

Позивач та його представник ствердили, що підстави для закриття провадження в цій справі відсутні, адже їхні позовні вимоги стосуються не тільки правомірності рішення ВККС від 25 квітня 2018 року № 528/ко-18 (далі також - Рішення), а ще дій та бездіяльності, а також стягнення моральної шкоди. Тому наполягали на тому, щоб розглядати справу по суті спору, а не закривати провадження.

Щодо позовних вимог, то їх позивач та його представник - адвокат Цвєткова К.В. підтримали в повному обсязі (з підстав, викладених у позовній заяві та уточненнях до неї).

4. Заслухавши думку позивача та його представника - адвоката Цвєткову К.В. колегія суддів зазначає таке.

На стадії підготовчого провадження суд з`ясував, що звернення з цим позовом до суду зумовлено тим, що за наслідками кваліфікаційного оцінювання судді Окружного адміністративного суду м. Києва ОСОБА_1 Комісія ухвалила рішення від 25 квітня 2018 року № 528/ко-18, яким позивача визнано таким, що не відповідає займаній посаді. Тим самим Рішенням Комісія рекомендувала ВРП розглянути питання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Окружного адміністративного суду м. Києва.

Обґрунтовуючи наведені вище позовні вимоги позивач і його представники звернули увагу на низку процедурних порушень, допущених під час проведення кваліфікаційного оцінювання як на етапі «Іспит», так і на етапі «Дослідження досьє і проведення співбесіди», які в підсумку, на їхню думку, безсумнівно вплинули на остаточний результат кваліфікаційного оцінювання судді ОСОБА_1 .

Позивач та його представники навели розлогі, ґрунтовні і вичерпні пояснення своєї позиції і заявлених позовних вимог. У контексті цієї справи стисло зазначимо, що їхні доводи стосувалися: складу Комісії, яка ухвалила спірне Рішення, зокрема порядку її утворення, кількісного складу колегії (на етапі дослідження досьє і проведення співбесіди) та наявністю конфлікту інтересів з членом ВККС Козловим А.Г.; оформлення і змісту (наповнення) суддівського досьє судді ОСОБА_1 (зокрема звернули увагу на недотримання порядку ведення суддівського досьє, на безпідставність долучення до суддівського досьє інформації Громадської ради доброчесності стосовно позивача, яка з`явилася лише напередодні ввечері, тобто надійшла з пропуском встановленого строку і з якою позивач не мав змоги ознайомитися. Звернули увагу також на відсутність у матеріалах суддівського досьє судових рішень у справі № 826/19020/13-а, які були предметом посиленого обговорення членів ВККС під час співбесіди з позивачем); порушення процедури проведення кваліфікаційного оцінювання на стадії «Іспит» (зокрема зазначили про те, в який спосіб виконувалося практичне завдання), порушень під час співбесіди і дослідження досьє (як-от: дослідження змісту судових рішень, постановлених під головуванням ОСОБА_1 , відмова членів Комісії долучити і проаналізувати його письмові пояснення з приводу обставин, які були предметом обговорення на співбесіді, ненадання можливості вичерпно відповісти на поставлені запитання, покликання Комісії на листи громадських організацій, яких немає в суддівському досьє, поверхове з`ясування обставин щодо навантаження на суддю та причин порушення процесуальних строків розгляду справи).

Окрім того, позивач і його представники зазначили про порушення і недоліки в організації відповідачем перевірки морально-психологічних якостей, загальних здібностей суддів в рамках їх кваліфікаційного оцінювання, зокрема їхні доводи стосувалися правових підстав залучення Комісією до цього процесу ТОВ «ОС Україна», а також якості тестових завдань, сумнівності рівня кваліфікації психологів, які в межах кваліфікаційного оцінювання суддів проводили їх інтерв`ювання. Зазначили також про порушення, які Комісія допустила при підготовці і формуванні тестових та практичних завдань для кваліфікаційного іспиту, на якість цих завдань і наслідки, до яких це, на думку позивача, призвело у підсумку. Крім того, навели доводи щодо неправомірного і дискримінаційного підходу ВККС щодо оцінювання суддів і визначення прохідного балу.

Як можна зрозуміти з пояснень позивача та його представників, всі описані ними недоліки, непорозуміння і відхилення у роботі ВККС в сукупності свідчать про те, що кваліфікаційне оцінювання, зокрема, позивача як судді відбулося з істотними порушеннями (з боку ВККС), без чіткого і однозначного розуміння та прозорості всіх аспектів цієї процедури, що безумовно негативно позначилося на перебігу цього «кваліфікаційного» процесу, відтак вплинуло на його результат, зовнішньою формою вираження якого є Рішення.

У цьому зв`язку позивач та його представники наголосили, що в спірному Рішенні не зазначено мотивів його ухвалення та вказівки за яким конкретно критерієм кваліфікаційного оцінювання ОСОБА_1 не відповідає займаній посаді. Водночас зауважили, що в рішенні за наслідками кваліфікаційного оцінювання Комісія не може давати рекомендацій ВРП щодо звільнення судді, позаяк це є предметом окремого подання ВККС.

5. ВККС подало відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що спірне Рішення прийнято на підставі оцінки всіх критеріїв кваліфікаційного оцінювання (за відповідними їм показниками) і оскільки у підсумку позивач набрав менше 67 відсотків від суми максимально можливих балів (611 балів із необхідних 670 балів), Комісія дійшла вмотивованого висновку про невідповідність позивача займаній посаді.

З приводу аргументів позивача про неналежне ведення суддівського досьє Комісія зазначила, що вони безпідставні і не відповідають дійсності. Позивач знайомився зі своїм суддівським досьє 20 квітня 2018 року, відтак надав письмові пояснення з приводу інформації, яка у ньому міститься. Утім, зауважень з приводу змісту (наповнення) суддівського досьє та його оформлення позивач не зазначив, як і сумнівів з приводу належного його дослідження. Під час співбесіди 25 квітня 2018 року Комісія обговорила із позивачем питання за всіма показниками критеріїв компетентності, професійної етики та доброчесності з урахування, зокрема, інформації та документів, що містяться в його досьє, і на цій підставі прийняла законне і обґрунтоване Рішення. Тому суб`єктивні твердження позивача про те, що під час співбесіди Комісія не давала йому можливості висловитися, не повністю дослідила суддівське досьє, що предметом з`ясування і обговорення були тільки питання, які не стосувалися кваліфікаційного оцінювання, безпідставні і не відповідають дійсним обставинам справи.

З приводу доводів позивача про участь члена Комісії ОСОБА_4 у прийнятті рішень Комісії остання зазначила, що ті рішення, участь у прийнятті яких (в межах кваліфікаційного оцінювання, призначеного згідно з рішенням Комісії від 20 жовтня 2017 року) брав згаданий член Комісії (зокрема, рішення від 29 березня 2018 року № 63/зп-18) стосувалися не лише позивача, але й інших суддів, які проходили кваліфікаційне оцінювання. Тож обґрунтованих підстав вважати, що участь ОСОБА_4 у прийнятті рішень Комісії щодо значної кількості осіб, за наявності конфлікту інтересів з тільки позивачем, як одного із тих, кого стосувалися ці рішення, могла певним чином вплинути на їх суть (результат), немає.

Щодо тверджень позивача про мотиви і підстави спірного Рішення Комісія зазначила, що згідно з частиною другою статті 84 та статті 88 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII), підпунктів 32.2.1 та 32.2.2 пункту 32.2 розділу III «Порядок проведення кваліфікаційного оцінювання» Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення, затвердженого рішенням ВККС від 3 листопада 2016 року № 143/зп-16 (у редакції рішення ВККС від 13 лютого 2018 року № 20/зп-18; далі - Положення № 143/зп-16) рішення про відповідність або невідповідність судді займаній посаді є закономірним результатом (підсумком) кваліфікаційного оцінювання. Відповідне рішення Комісія ухвалює після проходження суддею встановленої законом процедури кваліфікаційного оцінювання. ВККС, з огляду на свій правовий статус і основне своє завдання, яке полягає в обов`язку держави перед суспільством сформувати такий суддівський корпус, представники якого за їхніми індивідуальними якостями не викликали б недовіри у громадян України, зобов`язана перевірити професійну компетентність судді, який повинен володіти достатнім рівнем знань, практичних навичок та умінь у застосуванні закону, а найголовніше - здійснювати правосуддя.

У цьому зв`язку Комісія наголосила, що її повноваження щодо кваліфікаційного оцінювання є дискреційними та належать виключно їй, відповідно жоден інший суб`єкт не може втручатися та/чи переймати на себе ці повноваження. Відтак Комісія зазначила, що: в спірному Рішенні, у відповідності з вимогами пункту 4 глави 6 розділу II «Методологія кваліфікаційного оцінювання» Положення № 143/зп-16, міститься інформація про кількість балів, які позивач отримав за кожним з визначених законом критеріїв (за критерієм компетентності - 368 балів, за критерієм професійної етики - 120 балів, за критерієм доброчесності - 123 бали); всі показники оцінювалися за результатами дослідження інформації, яка міститься у суддівському досьє та співбесіди; у Рішенні зазначено законодавчі підстави його прийняття, а саме: норми статей 83-86, 93, 101, пункт 20 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII, Положення № 143/зп-16.

З посиланням на норми пунктів 1, 2 глави 6 розділу II «Методологія кваліфікаційного оцінювання» Положення № 143/зп-16 Комісія зазначила, що вмотивованість виставлення балів за кожним з показників критеріїв кваліфікаційного оцінювання законом не передбачено і здійснюється кожним членом Комісії на підставі внутрішнього переконання, оскільки це є способом прийняття рішення, внаслідок реалізації владних управлінських функцій, що відповідає меті кваліфікаційного оцінювання і повноваженням ВККС.

Водночас відповідач зазначив, що підстави, за яких можна оскаржити рішення ВККС за наслідками кваліфікаційного оцінювання і за наявності яких таке рішення може бути скасовано, визначені у статті 88 Закону № 1402-VIII. З огляду на зазначене, а також враховуючи те, що позивач оспорює Рішення, позаяк не погоджується з підставами і мотивами його ухвалення, а не через їх відсутність як таких, підстав для задоволення його позовних вимог немає.

6. На стадії підготовчого провадження колегія суддів заслухала пояснення представників сторін та отримала від учасників справи заяви по суті спору, відтак визначила: предмет спору та характер спірних правовідносин, зміст позовних вимог та підстави позову, склад учасників справи; суть заперечень проти позовних вимог. На підставі наявних у справі доказів колегія суддів встановила таке.

Указом Президента України від 12 травня 2010 року № 501/2010 «Про призначення суддів» ОСОБА_1 призначено на посаду судді Фастівського міськрайонного суду Київської області.

Указом Президента України від 19 листопада 2011 року № 1046/2010 «Про призначення суддів» ОСОБА_1 . призначено на посаду судді Окружного адміністративного суду м. Києва.

12 травня 2015 року п`ятирічний строк повноважень судді ОСОБА_1 на посаді завершився.

Рішенням від 20 жовтня 2017 року № 106/зп-17 ВККС, відповідно до пункту 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII, призначила кваліфікаційне оцінювання 999 суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді. Серед них - суддя Окружного адміністративного суду м. Києва ОСОБА_1 . Тим самим рішенням запроваджено тестування морально-психологічних якостей і загальних здібностей суддів під час їх кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді.

Відповідно до рішення Комісії від 29 січня 2018 року № 6/зп-18, проведення іспиту під час кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді, призначеного згідно з рішенням Комісії від 20 жовтня 2017 року № 106/зп-17, для 63 суддів місцевих судів (адміністративної юрисдикції; додаток № 7 до вказаного рішення), призначено на 2 березня 2018 року.

У тому самому рішенні Комісія визначила, зокрема, таку черговість стадій складення іспиту: перша стадія - анонімне письмове тестування; друга стадія - виконання практичного завдання. Комісія встановила також, що мінімально допустимий бал іспиту - 50 відсотків від максимально можливого бала у разі набрання суддею: 50 і більше відсотків від максимально можливого бала за складення анонімного письмового тестування; 50 і більше відсотків від максимально можливого бала за виконання практичного завдання.

Рішенням від 29 березня 2018 року № 63/зп-18 Комісія затвердила кодовані і декодовані результати складеного суддями 2 березня 2018 року іспиту та вирішила питання про допуск до другого етапу кваліфікаційного оцінювання суддів, які набрали необхідну мінімальну кількість балів. Вказане рішення стосувалося 56 суддів, які взяли участь в іспиті 2 березня 2018 року, в тому числі судді ОСОБА_1

Відповідно до інформації з додатків № 1 та № 2 до рішення ВККС від 29 березня 2018 року № 63/зп-18 (витяги з яких є у матеріалах справи), за результатами етапу «Іспит» у межах кваліфікаційного оцінювання суддів, призначеного на підставі рішення ВККС від 20 жовтня 2017 року № 106/зп-17, суддя ОСОБА_1 набрав: 85,5 балів - за складення анонімного письмового тестування і 68,5 балів - за виконання практичного завдання; всього - 154 бала.

З огляду на те, що набрана позивачем кількість балів є вищою за мінімально допустимий бал іспиту, визначеного рішенням Комісії від 29 січня 2018 року № 7/зп-18, його допустили до наступного етапу кваліфікаційного оцінювання - «Дослідження досьє і проведення співбесіди».

Також ОСОБА_1 пройшов тестування особистих морально-психологічних якостей та загальних здібностей, за результатами якого складено висновок та визначено рівні показників критеріїв особистої, соціальної компетентності, професійної етики та доброчесності.

Співбесіда із суддею ОСОБА_1 (в межах кваліфікаційного оцінювання) відбулася 25 квітня 2018 року і за наслідками дослідження та обговорення його суддівського досьє Комісія ухвалила спірне Рішення, яким:

визначила, що суддя Окружного адміністративного суду м. Києва ОСОБА_1 за результатами кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів набрав 611 балів;

визнала суддю Окружного адміністративного суду м. Києва ОСОБА_1 таким, що не відповідає займаній посаді;

рекомендувала ВРП розглянути питання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Окружного адміністративного суду м. Києва.

За цим Рішенням, Комісія визначила, що за критерієм компетентності (професійної, особистої, соціальної) суддя ОСОБА_1 набрав 368 балів. За критерієм професійної компетентності, як зазначено в Рішенні, позивача оцінили на підставі результатів іспиту, дослідження інформації, яка міститься в суддівському досьє та співбесіди за показниками, визначеними пунктами 1-5 глави 2 розділу ІІ Положення № 143/зп-16; за критеріями особистої та соціальної компетентності позивача оцінили на підставі результатів тестування особистих морально-психологічних якостей і загальних здібностей, дослідження інформації, яка міститься у суддівському досьє та співбесіди з урахуванням показників, визначених пунктами 6, 7 глави 2 розділу II Положення № 143/зп-16.

У Рішенні зазначено, що за критерієм професійної етики, який оцінювався за показниками, визначеними пунктом 8 глави 2 розділу ІІ Положення № 143/зп-16, суддя ОСОБА_1 набрав 120 балів. За цим критерієм його оцінили, як зазначено в Рішенні, на підставі результатів тестувань особистих морально-психологічних якостей і загальних здібностей, дослідження інформації, яка міститься у суддівському досьє та співбесіди.

За критерієм доброчесності, який Комісія оцінювала на підставі результатів тестування особистих морально-психологічних якостей і загальних здібностей, а також дослідження інформації, яка міститься у суддівському досьє та співбесіди за показниками, визначеними пунктом 9 глави 2 розділу ІІ Положення № 143/зп-16, ОСОБА_1 набрав 123 бали.

Отож, за результатами кваліфікаційного оцінювання суддя ОСОБА_1 набрав 611 балів, що становить менше 67 відсотків від суми максимально можливих балів за результатами кваліфікаційного оцінювання всіх критеріїв.

З урахуванням наведеного Комісія дійшла висновку про невідповідність судді ОСОБА_1 займаній посаді і з посиланням на статті 83-86, 88, 93, 101 Закону № 1402-VIII прийняла спірне Рішення.

Відтак позивач звернувся з цим позовом до суду і з мотивів, про які зазначено вище, просить таке Рішення скасувати, а також визнати протиправними дії і бездіяльність ВККС під час кваліфікаційного оцінювання.

7. Насамперед колегія суддів вважає за необхідне чітко окреслити предмет спору в цій справі, відтак надати правову оцінку спірним правовідносинам.

У прохальній частині свого позову ОСОБА_1 зазначив обширний перелік позовних вимог, умовно розділивши їх на частини. Окремо як (самостійну) позовну вимогу позивач зазначив скасувати як протиправне Рішення.

Аналізуючи встановлені в цій справі обставини у зіставленні з обґрунтуванням позовних вимог та правовим регулюванням спірних відносин колегія суддів дійшла висновку, що звернення з цим позовом до суду зумовлено незгодою позивача власне з правомірністю Рішення ВККС за результатами (його) кваліфікаційного оцінювання, яким його визнано таким, що не відповідає займаній посаді, тому рекомендовано ВРП звільнити із займаної посади судді.

Позовні вимоги про визнання неправомірними дій та бездіяльності ВККС по своїй суті є суміжними з вимогою скасувати як протиправне Рішення. Проаналізувавши їхній зміст і те, як у позові та уточненнях до нього представники позивача обґрунтовують їх, суд має переконливі підстави вважати, що такі вимоги є не стільки способом захисту порушеного права, скільки мотивацією (доводами) неправомірності спірного Рішення як правового акта, яким завершується кваліфікаційне оцінювання судді.

У контексті обставин цієї справи колегія суддів вважає, що дії і бездіяльність ВККС в тому їх обсязі, які оспорює позивач, потрібно розглядати в площині підстав позову та предмету доказування. Виокремити оспорювані дії та бездіяльність ВККС у процедурі кваліфікаційного оцінювання судді від власне Рішення Комісії за наслідками цього кваліфікаційного оцінювання (як правового акта, яким завершується цей «кваліфікаційний» процес) як (три) самостійні предмети спору не видається можливим і переконливих підстав для цього, з огляду на суть спірних правовідносин, немає.

Колегія суддів вважає, що юридичні наслідки для позивача створює саме Рішення, тому доводи щодо неправомірності дій та бездіяльності ВККС під час кваліфікаційного оцінювання, як і власне вимоги позивача визнати неправомірними ці дії та бездіяльність ВККС суд у цій справі розглядатиме як доводи (аргументи), якими позивач обґрунтовує неправомірність Рішення.

8. Суд встановив, що спірне Рішення Комісія прийняла за результатами другого етапу кваліфікаційного оцінювання (проведеного відповідно до рішення ВККС від 20 жовтня 2017 року № 106/зп-17) - «Дослідження досьє і проведення співбесіди».

Рішення, окрім посилання на визначені законом підстави проведення кваліфікаційного оцінювання та підстави його прийняття, містить відомості про суму балів, які набрав позивач за кожним із критеріїв кваліфікаційного оцінювання. Позаяк сумарна кількість балів становить менше 67 відсотків за усіма показниками кваліфікаційного оцінювання (611), Комісія дійшла висновку про невідповідність позивача займаній посаді судді.

Водночас Комісія у тому самому Рішенні рекомендувала ВРП розглянути питання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва.

9. Отож, проаналізувавши обставини справи і з`ясувавши предмет позову колегія суддів керувалася таким.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 4 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності вказаним Законом, має бути оцінена в порядку, визначеному законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади. Порядок та вичерпні підстави оскарження рішення про звільнення судді за результатами оцінювання встановлюються законом.

Пунктом 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII встановлено, що відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», оцінюється колегіями ВККС в порядку, визначеному цим Законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням ВРП на підставі подання відповідної колегії ВККС.

Згідно зі статтею 83 Закону № 1402-VIII кваліфікаційне оцінювання проводиться ВККС з метою визначення здатності судді <…> здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями. Критеріями кваліфікаційного оцінювання є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); 2) професійна етика; 3) доброчесність. Кваліфікаційне оцінювання за критерієм професійної компетентності проводиться з урахуванням принципів інстанційності та спеціалізації. Підставами для призначення кваліфікаційного оцінювання є: <…> рішення ВККС про призначення кваліфікаційного оцінювання судді у випадках, визначених законом. Порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення затверджуються ВККС.

На виконання вимог Закону № 1402-VІІІ Комісія рішенням від 03 листопада 2016 року затвердила Положення № 143/зп-16, а рішенням від 04 листопада 2016 року № 144/зп-16 - Порядок проведення іспиту та методику встановлення його результатів у процедурі кваліфікаційного оцінювання (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 34 розділу ІІІ Положення № 143/зп-16 рішення Комісії, ухвалене за результатами кваліфікаційного оцінювання, складається зі вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин. Зокрема, у мотивувальній частині рішення зазначаються отримані суддею (кандидатом на посаду судді) бали з оцінювання відповідних критеріїв, відомості про загальну кількість балів за результатами кваліфікаційного оцінювання, посилання на визначені Законом № 1402-VІІІ підстави його ухвалення або мотиви, з яких Комісія дійшла таких висновків. За наявності висновку Громадської ради доброчесності про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності у мотивувальній частині також зазначаються мотиви його прийняття або відхилення. Резолютивна частина має містити висновок про те, чи підтвердив суддя (кандидат на посаду судді) здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді або чи відповідає суддя займаній посаді, а також кількість балів, набраних суддею за результатами успішного проходження процедури кваліфікаційного оцінювання.

Пунктами 10 та 11 розділу V Положення № 143/зп-16 встановлено, що за результатами кваліфікаційного оцінювання судді для підтвердження відповідності займаній посаді Комісія ухвалює одне з таких рішень: про відповідність займаній посаді судді; про невідповідність займаній посаді судді.

Рішення про підтвердження відповідності судді займаній посаді ухвалюється у разі отримання суддею мінімально допустимого і більшого бала за результатами іспиту, а також більше 67 відсотків від суми максимального можливих балів за результатами кваліфікаційного оцінювання всіх критеріїв за умови отримання за кожен із критеріїв бала, більшого за 0.

За частинами другою, четвертою статті 84 Закону № 1402-VІІІ за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання ВККС ухвалює одне з рішень, визначених цим Законом. Кваліфікаційне оцінювання проводиться прозоро та публічно, у присутності судді <…>, який оцінюється, та будь-яких заінтересованих осіб. У розгляді питання про кваліфікаційне оцінювання судді можуть бути присутніми представники органу суддівського самоврядування.

У частинах першій, другій статті 85 Закону № 1402-VІІІ передбачено, що кваліфікаційне оцінювання включає такі етапи: 1) складення іспиту; 2) дослідження досьє та проведення співбесіди. Рішення про черговість етапів проведення кваліфікаційного оцінювання ухвалює ВККС. Іспит є основним засобом встановлення відповідності судді <…> критерію професійної компетентності та проводиться шляхом складення анонімного письмового тестування та виконання практичного завдання з метою виявлення рівня знань, практичних навичок та умінь у застосуванні закону, здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді та з відповідною спеціалізацією. Порядок проведення іспиту та методика встановлення його результатів затверджуються ВККС. Тестові та практичні завдання іспиту складаються з урахуванням принципів інстанційності та спеціалізації. ВККС <…> зобов`язана забезпечити прозорість іспиту. На кожному етапі та під час оцінювання результатів можуть бути присутніми будь-які заінтересовані особи.

Відповідно до частин першої, другої статті 88 Закону № 1402-VІІІ Вища кваліфікаційна комісія суддів України ухвалює мотивоване рішення про підтвердження або непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді.

Суддя (кандидат на посаду судді), який не згодний із рішенням ВККС щодо його кваліфікаційного оцінювання, може оскаржити це рішення в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини третьої статті 88 Закону № 1402-VIII рішення Комісії, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав:

1) склад членів Комісії, який провів кваліфікаційне оцінювання, не мав повноважень його проводити;

2) рішення не підписано будь-ким зі складу членів Комісії, який провів кваліфікаційне оцінювання;

3) суддя (кандидат на посаду судді) не був належним чином повідомлений про проведення кваліфікаційного оцінювання - якщо було ухвалено рішення про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді з підстав неявки для проходження кваліфікаційного оцінювання;

4) рішення не містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення або мотивів, з яких Комісія дійшла відповідних висновків.

Згідно з частинами сьомою, восьмою статті 101 Закону № 1402-VIII рішення ВККС можуть бути оскаржені до суду з підстав, установлених цим Законом, а рішення Комісії щодо надання рекомендацій можуть бути оскаржені тільки разом із рішенням, ухваленим за відповідною рекомендацією.

10. З огляду на наведені положення законодавства, зокрема частини восьмої статті 101 Закону № 1402-VIII, яка передбачає умову, за якої можна оскаржити рішення ВККС, яке містить рекомендацію щодо вчинення певних дій чи прийняття рішень, колегія суддів, беручи до уваги встановлені обставини справи і відповідні їм правовідносини, дійшла висновку, що провадження в цій справі треба закрити.

У цій справі предметом спору є Рішення, у якому Комісія, окрім іншого, висловила рекомендацію звільнити позивача із посади судді у зв`язку зі встановленою невідповідністю займаній посаді.

Якщо зважити на положення частини восьмої статті 101 Закону № 1402-VIII, то Рішення, позаяк таке містить рекомендацію ВККС, може бути оскарженим, після того, як його буде актуалізовано через рішення органу, який за законом вправі розглядати рішення з рекомендацією і ухвалювати за ним відповідне рішення. Встановлення законом такої умови не обмежує і не позбавляє права кожного, хто його має, на оскарження рішень ВККС до адміністративного суду, а лише визначає з настанням якої події рішення ВККС щодо надання рекомендації можуть оскаржуватися в судовому порядку.

З викладеного також висновується, що Рішення ВККС про оцінювання є підставою для відповідної рекомендації про звільнення, тому обставини прийняття цього Рішення повинні перевірятися судом лише після та разом з ухваленим рішенням ВРП за результатами такої рекомендації.

11. До такого висновку колегія суддів дійшла також з огляду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену у згаданій постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 9901/637/18, у якій, з покликанням на наведені норми законодавства, зазначено, що кваліфікаційне оцінювання є спеціальною процедурою, що має на меті визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями.

При цьому виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади.

Водночас за змістом статей 1, 3 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII) прийняття рішення про звільнення судді з посади належить до компетенції ВРП.

Тобто вирішення питання про звільнення судді належить виключно до компетенції ВРП після розгляду на її засіданні подання ВККС про звільнення судді. За результатами такого розгляду ВРП приймає вмотивоване рішення, яке остаточно вирішує питання щодо кар`єри судді, є обов`язковим для виконання та викликає відповідні правові наслідки і може бути оскаржене в судовому порядку.

Водночас за нормами Закону № 1402-VIII (стаття 88) рішення Комісії, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання суддя, (кандидат на посаду судді) має право оскаржити до адміністративного суду.

При цьому рішення ВККС про визнання судді таким, що не відповідає займаній посаді, саме по собі не має наслідком звільнення судді, а є лише підставою для такого звільнення. Під час розгляду подання ВККС про звільнення судді ВРП може і не погодитися з висновком ВККС.

З огляду на те, що процедура кваліфікаційного оцінювання, підведення її підсумків (у ВККС) і застосування наслідків (рішенням ВРП) є стадіями єдиного провадження, рішення ВККС про непідтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді не має самостійних правових наслідків, а є частиною цього «кваліфікаційного» провадження.

Звільнення судді з посади є конституційною функцією ВРП. У межах «кваліфікаційного» провадження ВРП має право перевірити вмотивованість та обґрунтованість рішення ВККС. У разі виявлення недоліків, що мають суттєве значення, зокрема вплинули на об`єктивність оцінювання, ВРП має не лише право, але й обов`язок запобігти порушенню прав судді. У такий спосіб ВРП забезпечує конституційні гарантії незалежності судді, складовою якої є неможливість дострокового звільнення судді з підстав, прямо не передбачених Конституцією України.

ВРП може ухвалити рішення про відмову у задоволенні подання про звільнення судді з посади. В цьому випадку суддя продовжує перебувати на посаді, а рішення ВККС про непідтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді втрачає юридичне значення.

12. Отже, зважаючи на наведене правове регулювання, а також статус та повноваження ВРП та ВККС у процедурі кваліфікаційного оцінювання судді, суд вважає, що передбачене частиною першою статті 88 Закону № 1402-VIII оскарження рішення ВККС щодо кваліфікаційного оцінювання судді можливе лише після того, як таке рішення було предметом розгляду у ВРП. У протилежному випадку дублюються функції щодо його перегляду Верховним Судом та ВРП, що є неприпустимим.

Враховуючи концепцію належного врядування, зміст якої, зокрема, розкритий у практиці Європейського суду з прав людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовні ший спосіб. При цьому на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

З урахуванням послідовності (стадійності) прийняття остаточного рішення про звільнення судді, який не пройшов кваліфікаційне оцінювання і, як наслідок, не відповідає займаній посаді, судовий контроль має здійснюватися щодо остаточного рішення, яке уповноважена приймати ВРП.

13. У цьому зв`язку додаємо, що під час розгляду цієї справи установлено, що ВРП рішенням від 19 грудня 2019 року № 3552/0/15-19 відмовила у задоволенні подання ВККС про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва на підставі підпункту 4 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України через невмотивованість рішення Комісії від 25 квітня 2018 року № 528/ко-18.

14. Відповідно до пункту 2 частини другої статті 183 КАС за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Ужите в цій нормі формулювання «не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства» треба розуміти і трактувати так, що не підлягають розгляду за цими правилами не тільки справи, спори в яких виникають поза сферою адміністративних публічно-правових відносин, але й ті, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, однак щодо них на рівні імперативного законодавчого положення встановлено вимогу, яка обмежує таке звернення і відтерміновує судовий захист порушеного права до події, з настанням якої виникають відповідні для цього підстави. Для оскарження рішення ВККС щодо надання рекомендації такою подією чи фактором є рішення, ухвалене за відповідною рекомендацією.

Узагальнюючи наведене, можемо констатувати, що Рішення ВККС з висновком рекомендувати ВРП розглянути питання про звільнення з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 є тим рішенням, яке не може бути самостійним предметом судового розгляду. Ці обставини унеможливлюють подальший розгляд справи й ухвалення рішення по суті спору, а є підставами для закриття провадження у справі, оскільки її не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Стосовно позовних вимог про відшкодування моральної шкоди зауважимо, що позаяк їх заявлено в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір і вони є похідними від предмета спору, то з огляду на результат розгляду публічно-правового спору в цій справі підстав для їх задоволення немає.

15. Частиною першою статті 239 КАС передбачено, що якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

У цій справі такої потреби немає, адже мотивами для закриття провадження у справі стали не стільки порушення правил предметної підсудності, скільки передчасне звернення суб`єкта адміністративного права до адміністративного суду, якому за процесуальним законом підсудний цей спір.

Керуючись статтями 183, 238, 241-243, 248, 250, 266, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

ухвалив:

Провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправними дій та бездіяльності, скасування рішення, стягнення моральної шкоди - закрити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 21 квітня 2020 року.

Головуючий суддя М. І. Смокович

Судді В. М. Бевзенко

М. В. Білак

О. Р. Радишевська

С. А. Уханенко