Справа № 824/426/20-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2020-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2020 р. м. Чернівці Справа № 824/426/20-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо переведення ОСОБА_1 на загальну пенсію та відмови у зарахуванні періодів роботи на посаді Сторожинецького міського голови (з 13 липня 2009 року по 30 березня 2015 року та з 27 листопада 2015 року по даний час) до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, та провести на цій підставі перерахунок його пенсії із урахуванням положень Закону України «Про державну службу»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області перевести ОСОБА_1 на пенсію державного службовця, зарахувавши періоди роботи на посаді Сторожинецького міського голови з 13 липня 2009 року по 30 березня 2015 року та з 27 листопада 2015 року по даний час до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби та провести на цій підставі перерахунок його пенсії.

Позовні вимоги обґрунтовано неправомірним звуженням прав ОСОБА_1 на пенсійне забезпечення та переведенням без його згоди з пенсії, призначеної відповідно до статті 21 Закону України «Про службу органах місцевого самоврядування» та статті 37 Закону України «Про державну службу», на пенсію на загальних підставах, а в подальшому у зв`язку з цим і неправомірним неврахуванням стажу роботи на посаді Сторожинецького міського голови.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 26 березня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); витребувано з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області копію пенсійної справи позивача; встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач щодо задоволення позову заперечував та просив суд у позові відмовити в повному обсязі. У наданому суду відзиві на позовну заяву вказував про законність переведення позивача на пенсію, обчислену на загальних підставах, відповідно до пункту 4-7 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та про відсутність правових підстав для перерахунку пенсії позивача за його заявою згідно діючого Закону України «Про державну службу».

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі її обставини, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що у червні 2010 року органом пенсійного фонду призначено ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 21 Закону України «Про службу органах місцевого самоврядування» та статті 37 Закону України «Про державну службу» у розмірі 86% від сум заробітної плати, на які нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування за останньою виборною посадою на день призначення пенсії.

Заявою від 19 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області з проханням зарахувати періоди роботи на посаді Сторожинецького міського голови з 13 липня 2009 року по 30 березня 2015 року та з 27 листопада 2015 року по час звернення до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, та провести перерахунок пенсії із урахуванням положень Закону України «Про державну службу».

Листом від 28 лютого 2020 року №336-341/К-02/8-2400/20 Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області відмовило в задоволенні вказаної заяви, посилаючись на відсутність правових підстав для зарахування періодів роботи на посаді Сторожинецького міського голови, починаючи з 2009 року, до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, а також на відсутність правових підстав для проведення перерахунку пенсії, призначеної за спеціальним законом.

Водночас у названому листі повідомлено заявника про те, що на виконання положень пункту 4-7 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з доцільністю з 01 жовтня 2017 року проведено автоматичне переведення ОСОБА_1 з пенсії, призначеної за спеціальним законом, на пенсію, обчислену на загальних підставах.

За таких обставин, не погоджуючись із діями відповідача щодо переведення з 01 жовтня 2017 року без особистої згоди з пенсії, призначеної відповідно до норм Закону України «Про державну службу», на пенсію, обчислену на загальних підставах відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а також із незадоволенням органом пенсійного фонду заяви про зарахування періодів роботи на посаді Сторожинецького міського голови (з 13 липня 2009 року по 30 березня 2015 року та з 27 листопада 2015 року по даний час) до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, та проведенням на цій підставі перерахунку пенсії із урахуванням положень Закону України «Про державну службу», ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV (в редакції, чинній на час призначення позивачу пенсії) пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону №1058-IV (в редакції, чинній на час призначення позивачу пенсії) відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07 червня 200 року №2493-III (в редакції, чинній на час призначення позивачу пенсії, далі - Закон №2493-III) було визначено, зокрема, що пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу.

Згідно положень статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-XII (чинного на час призначення позивачу пенсії, далі - Закон №3723-XII) на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі.

З обставин справи вбачається, що позивачу, який проходив службу в органах місцевого самоврядування, у червні 2010 року було призначено такий вид пенсії як пенсія за віком відповідно до статті 21 Закону №2493-III та статті 37 Закону №3723-XII.

В подальшому у зв`язку з набранням чинності з 01 травня 2016 року Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII (далі - Закон №889-VIII) правове регулювання відносин, пов`язаних із пенсійним забезпеченням державних службовців, зазнало змін.

На підставі Закону №889-VIII положення Закону №3723-XII втратили чинність, в тому числі норми, якими було врегульоване пенсійне забезпечення державних службовців, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону №889-VIII (пункт 2 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII).

Так, у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону №889-VIII зазначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Одночасно у статті 90 Закону №889-VIII закріплено правило, за яким пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Законом України від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (далі - Закон №2148-VIII) було доповнено Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (зокрема, доповнено пунктами 4-3, 4-7), які застосовуються з 01 жовтня 2017 року.

За змістом пояснювальної записки до проекту Закону №2148-VIII, на підставі якого з 01 жовтня 2017 року застосовуються зміни, внесені до Закону №1058-IV, він має на меті, зокрема, впровадити єдині підходи для обчислення пенсій держслужбовцям, науковцям, посадовим особам місцевого самоврядування, прокурорам, працівникам Національного антикорупційного бюро та Національного агентства з питань запобігання корупції.

Так, відповідно до пункту 4-3 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %. При здійсненні перерахунку пенсій відповідно до абзацу першого цього пункту використовується розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений на 1 грудня 2017 року Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", збільшений на 79 гривень.

Згідно з абзацом 1 пункту 4-7 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV особам, пенсії / щомісячне довічне грошове утримання яким призначені відповідно до законів України "Про Кабінет Міністрів України", "Про державну службу", "Про Національний банк України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про судоустрій і статус суддів", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", Митного кодексу України, Податкового кодексу України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України, розмір яких з урахуванням перерахунку, передбаченого пунктом 4-3 цього розділу, розрахований за нормами цього Закону, буде більший, проводиться автоматичне, без їхнього звернення, переведення пенсії на умовах, передбачених цим Законом, за матеріалами пенсійних справ.

Відповідно до абзацу 2 пункту 4-7 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV особи, пенсію яким переведено на пенсію на умовах цього Закону, у будь-який час можуть звернутися до органів Пенсійного фонду для переведення на пенсію / щомісячне довічне грошове утримання за нормами законів України "Про Кабінет Міністрів України", "Про державну службу", "Про Національний банк України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про судоустрій і статус суддів", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", Митного кодексу України, Податкового кодексу України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України із встановленням розміру пенсії, отримуваного до такого переведення, з 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому надійшла така заява.

Системний аналіз наведених змін, внесених Законом №2148-VIII до Закону №1058-IV, свідчить про те, що з 01 жовтня 2017 року запроваджено автоматичний перерахунок усіх пенсій, зокрема і тих, що призначені за Законом №3723-XII в разі її збільшення, та автоматичне переведення пенсії на умовах, передбачених Законом №1058-IV. Закон не встановлює, що таке переведення є новим призначенням пенсії. За своєю суттю це є перерахунком пенсії, оскільки вид пенсії (в даній ситуації - пенсія за віком) не змінюється, а змінюється її розмір; для такого перерахунку не вимагається подання нових документів, він здійснюється за матеріалами пенсійної справи.

Враховуючи викладене, суд вважає законними дії пенсійного органу щодо переведення позивача з 01 жовтня 2017 року з пенсії, призначеної йому відповідно до норм Закону №3723-XII, на пенсію, обчислену на загальних підставах відповідно до норм Закону №1058-IV. При цьому, як вбачається зі змісту позову, позивачем не заперечувалась доцільність такого переведення та не вказувалось про зменшення розміру пенсії після проведення її перерахунку.

Твердження позивача про протиправність указаних дій лише з огляду на відсутність його згоди на переведення пенсії є безпідставними, оскільки, як уже зазначалось, переведення пенсії відповідно до абзацу 1 пункту 4-7 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV здійснюється автоматично без звернення пенсіонера за матеріалами пенсійної справи.

Водночас за змістом абзацу 2 пункту 4-7 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV особа, яку автоматично переведено на отримання пенсії згідно Закону №1058-IV, не позбавлена права у будь-який час звернутись із заявою про перехід на пенсію у відповідності до, зокрема, Закону №3723-XII, за нормами якого їй було призначено пенсію раніше, та отримувати розмір пенсії встановлений до такого переведення.

Проте як свідчать матеріали даної справи позивач не звертався до відповідача із такою заявою на підставі абзацу 2 пункту 4-7 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV.

За таких обставин суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо переведення його на загальну пенсію та зобов`язання відповідача перевести позивача на пенсію державного службовця.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо відмови у зарахуванні періодів роботи на посаді Сторожинецького міського голови (з 13 липня 2009 року по 30 березня 2015 року та з 27 листопада 2015 року по даний час) до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, та провести на цій підставі перерахунок пенсії із урахуванням положень Закону України «Про державну службу», а також зобов`язання відповідача зарахувати названі періоди роботи до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, та провести на цій підставі перерахунок пенсії, то такі також задоволенню не підлягають, оскільки, по суті, є похідними від попередніх позовних вимог, які суд вважає безпідставними та необґрунтованими.

Крім цього, відмовляючи у названій частині позовних вимог, суд виходить з того, що законодавством, чинним на час виникнення спірних відносин, не передбачено здійснення органом пенсійного фонду перерахунку пенсії, що виплачується особі відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (як у даному випадку), із урахуванням положень Закону України «Про державну службу», про що просив позивач у заяві від 19 лютого 2020 року.

Закон України «Про державну службу», на який посилався позивач у поданій до відповідача заяві та нормами якого обґрунтовано позовні вимоги, втратив чинність у зв`язку з набранням чинності з 01 травня 2016 року Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII, крім статті 37, що застосовується до осіб, до яких позивач не належить, та приписи якої застосовуються при призначенні, а не перерахунку, пенсії.

Згідно ж положень частини третьої статті 3 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII, чинного на час виникнення спірних відносин, його дія не поширюється на посадових осіб органів місцевого самоврядування, до яких відноситься позивач.

Водночас частиною сьомою статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07 червня 2001 року №2493-III (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) визначено, що пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про правомірність дій відповідача щодо незадоволення заяви позивача про зарахування періодів роботи на посаді Сторожинецького міського голови (з 13 липня 2009 року по 30 березня 2015 року та з 27 листопада 2015 року по даний час) до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, та проведенням на цій підставі перерахунку пенсії із урахуванням положень Закону України «Про державну службу».

Отже, позовні вимоги в частині оскарження указаних дій та зобов`язання їх вчинити є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають.

Обґрунтовуючи позовні вимоги та вказуючи про необхідність застосування в спірних відносинах норм Закону №3723-XII, позивач посилається на пункт 8 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, яким передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Проте такі доводи, враховуючи вищевикладене, є безпідставними. До того ж, наведена норма стосується обчислення стажу державної служби, а не перерахунку пенсії відповідно до Закону №3723-XII, який на час виникнення спірних відносин втратив чинність, крім статті 37, яка не підлягає застосуванню в спірній ситуації.

На переконання суду, при вчиненні оскаржуваних дій відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правові підстави для задоволення заявлених позовних вимог відсутні.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74 -76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно частин першої - третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивач не довів незаконність оскаржуваних дій. Натомість доводи відповідача свідчать про безпідставність позову.

Керуючись статтями 241 - 246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 22 квітня 2020 року.

Згідно з пунктом 3 Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Повне найменування учасників справи: позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (м. Чернівці, пл. Центральна, 3).

Суддя О.П. Лелюк