Справа № 373/150/20
Суддя: Свояк Д. В.
Дата ухвалення: 2020-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 373/150/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня2020 року м. Переяслав

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області

під головуванням судді Свояка Д.В.,

за участю секретаря Литвишко В.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Чичиркіна А.О.

розглянув в судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до інспектора 1 роти 1 батальйону патрульної поліції Управління патрульної поліції в Тернопільській області Мартинюка Андрія Васильовича, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, третя особа: ГУ НП в Тернопільській області про оскарження постанови посадової особи патрульної поліції.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача:

Позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом та просить визнати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП 18 №50200, винесену 24.01.2020 інспектором 1 роти 1 батальйону патрульної поліції Управління патрульної поліції в Тернопільській області Мартинюком Андрієм Васильовичем щодо застосування відносно нього, позивача, адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 255,00 гривень протиправною та скасувати її, а справу закрити.

Позовна заява мотивована тим, що позивач 21.01.2020 близько 12 години виїхав з м. Тернопіль у напрямку до м. Львів по автодорозі М-09 за кермом належного йому автомобіля «BMW 318D», р.н. НОМЕР_1 . Порушень швидкісного режиму не допускав. Рухався у місцевості, що не мала ознак населеного пункту, а також не було відповідних дорожніх знаків. Побачив припаркований поліцейський автомобіль. Швидкість була 60-70 км/год. Працівниця поліції подала відповідний зрозумілий сигнал про зупинку.

Надане для перегляду зображення на пристрої через сонячну погоду, а також вади його зору було нерозбірливим. Також, було порушено його право на захист, оскільки відповідачем 1 не було задоволено його клопотання про надання йому безкоштовного адвоката, оскільки позивач є учасником бойових дій, а він не міг самостійно захищати себе.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та при дослідженні доказів й у судових дебатах зазначив, що надані докази представником ДПП НП України є неналежними, оскільки представник не має повноважень на представництво відповідача в силу ст. 55 КАС України. Крім того, маленька фотографія у наданій фототаблиці (дві фотографії із зазначенням дати 24.01.2020 та часу 12:23:21) не дає можливості ідентифікувати автомобіль, його номер та водія. Велика фотографія не дає можливості визначити водія автомобіля. Написи зроблені у цій фототаблиці не українською мовою. У зв`язку з цим цей доказ є неналежним та недопустимим.

Фотографії дорожніх знаків: населений пункт «Озерна» (п.5.45), «16 км» (п.5.60), «Фото-, відеофіксування порушень ПДР» із дією 1 км. (п.п. 5.70, 7.2.1) не мають будь-якої прив`язки до місцевості та незрозуміло з якого боку населеного пункту вони розміщені, у зв`язку з чим вони є неналежними та недопустимими.

Роздруківка з інтернет-сайту із визначенням географічних координат є неналежним доказом, оскільки визначає місцерозташування працівників поліції, а не автомобіля позивача.

Відеозапис з нагрудної камери працівника поліції є неналежним за умов непідтвердження повноважень представника відповідача.

Позивач підтримав позов. Також зазначив, що йому дійсно безпідставно було відмовлено у наданні безкоштовно захисника, працівниками поліції фіксування приладом здійснювалось з салону автомобіля, що може створити перешкоди. Також, у той момент він перебував у службовому відрядженні. Зазначення ним у той момент місцем свого проживання м. Горлівка, що зафіксовано на відеозапису, не відповідало дійсності, та було сказано «на емоціях».

Відповідач 1 в судове засідання не з`явився, про місце і час слухання справи повідомлений належним чином, Заяв чи клопотань до суду не направив.

Відповідач 2 в судове засідання представника не направив, про місце і час слухання справи повідомлений належним чином. Відзив, який надійшов за підписом представника Кондрат Л.Р. на бланку УПП в Тернопільській області ДПП суд розглядає, як відзив відповідача 2, оскільки про це зазначено у його «шапці» та вбачається з доданої до відзиву копії довіреності за підписом начальника ДПП Є.Жукова.

Від третьої особи надійшли пояснення, з яких вбачається, що вони не є належним суб`єктом у цій справі.

Норми права, застосовані судом:

Відповідно до ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до приписів ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до положень п. 12.9 «б» ПДР водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.

Пунктом 12.4 ПДР визначено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до п. 1.10 ПДР населений пункт - забудована територія, в`їзди на яку і виїзди з якої позначаються дорожніми знаками 5.45, 5.46, 5.47, 5.48.

Частиною 3 ст. 55 КАС України визначено, що юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи, суб`єкта владних повноважень), або через представника.

Частиною 2 ст. 57 КАС України передбачено, що у справах незначної складності та в інших випадках, визначених цим Кодексом, представником може бути фізична особа, яка відповідно до частини другої статті 43 цього Кодексу має адміністративну процесуальну дієздатність.

Відповідно до положень ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до положень ст. 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 75 КАС України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ветерани війни та особи, на яких поширюється дія цього Закону, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.

Оцінка аргументів учасників справи, встановлені судом обставини:

Оцінюючи обставини, на які послався позивач та його представник, суд доходить висновку, що зважаючи на приписи ч. 2 ст. 57 та ч. 3 ст. 55 КАС України, оскільки ця справа є незначної складності, представником відповідача 2 може бути працівник УПП в Тернопільській області ДПП Кондрат Л.Р., повноваження якої визначені у довіреності від 28.12.2019 від імені ДПП НП.

Твердження позивача та його представника щодо порушення відповідачем 1 права на захист не знайшло свого підтвердження, оскільки з переглянутого відеозапису з нагрудної камери вбачається, що відповідачем 1 було роз`яснено позивачу його права, заявлене клопотання позивача про надання йому безоплатно захисника відповідачем 1 було розглянуте та відмовлено у його задоволенні. Також, відповідачем 1 було забезпечено можливість позивачу реалізувати право на захист самостійно, але позивач цим не скористався та наполягав на забезпеченні йому захисника безкоштовно, оскільки він є учасником бойових дій.

З огляду на зміст положень ч. 2 ст. 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», дія якої розповсюджується на позивача відповідно до посвідчення НОМЕР_2 від 19.07.2018, право на безоплатну правову допомогу позивач має лише щодо питань, пов`язаних з його соціальним захистом, як ветерана війни - учасника бойових дій. Очевидно, що притягнення його до адміністративної відповідальності як учасника дорожнього руху за порушення правил дорожнього руху не стосується його соціального захисту, як ветерана війни - учасника бойових дій. У зв`язку з цим зазначене твердження позивача та його представника є незаконним.

Суд не застосовує висновки, зроблені у постанові ВС від 18.02.2020 у справі №524/9827/16-а оскільки вони стосуються обставин невжиття інспектором жодних дій щодо надання водію можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги. За обставин, встановлених судом, відповідач 1 забезпечив позивачу можливість реалізувати своє право, але останній, невірно трактуючи норми закону, зловживав цим правом з метою уникнення від відповідальності.

Обставини здійснення фотофіксації правопорушення з салону автомобіля поліції «через лобове скло» не підтверджене жодним доказом не зазначено його доказове значення, а тому не приймається судом.

Оцінюючи належність наданих відповідачем 2 доказів, суд доходить висновку, що усі надані сторонами докази, крім відеозапису, доданого до відзиву, та фотографій дорожніх знаків, є належними, оскільки стосуються обставин вчинення позивачем адміністративного правопорушення 24.01.2020 та обставин притягнення його до відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Судом встановлено, що відеозапис, доданий до відзиву, стосується інших подій, ніж розглядаються судом, та направлені відповідачем саме із цим відзивом помилково.

Фотографії дорожніх знаків: населений пункт «Озерна» (п.5.45), «16 км» (п.5.60), «Фото-, відеофіксування порушень ПДР» із дією 1 км. (п.п. 5.70, 7.2.1) суд оцінює як неналежні, оскільки відсутні будь-які дані про час, місце та спосіб їх створення, що не дає підстав для висновку, що вони стосуються обставин правопорушення, вчиненого позивачем. Крім того, очевидно, що ці фотографії є копіями електронних доказів та в порушення вимог ч. ч. 3, 4 ст. 99 КАС України не посвідченні в порядку, визначеному законом, а також у відзиві не зазначено про наявність у відповідача чи іншої особи оригіналу цих електронних доказів.

Оцінюючи допустимість доказів, суд доходить висновку, що у доданій до відзиву роздруківці інформації з пристрою TruCam ТС000764 від 24.01.2020 о 12:34:21 містяться показники швидкості, часу, відстані, географічних координат тощо. З великої фотографії вбачається, що на ній зображено автомобіль «BMW 318D», р.н. НОМЕР_1 , на передніх сидіннях знаходяться дві особи: за кермом чоловік, який за загальними ознаками може бути позивачем, на пасажирському вірогідно жінка.

При цьому, суд оцінює цей доказ як недопустимий, оскільки інформація, яка там міститься, викладена не державною мовою, що, незважаючи на наявність відповідного свідоцтва про повірку, не забезпечує її належне відтворення учасниками справи за наявності відповідних заперечень без залучення перекладача. Перекладач під час притягнення позивача до адміністративної відповідальності та винесення оскаржуваної постанови не залучався.

Крім того, вбачається неоднакове значення часу у роздруківці та у відеозаписі з нагрудної камери працівника поліції.

Отже, навіть враховуючи правильність відповідних вимірів, зроблених за допомогою пристрою TruCam ТС000764, їх відображення за обставин відсутності перекладу, порушує право особи, щодо якої ці виміри використовуються як доказ протиправності його дій, на сприйняття цієї інформації, а отже на захист.

Підстав для визнання неналежною роздруківки з інтернет-сайту із визначенням географічних координат суд не вбачає, оскільки вони стосуються візуалізації географічних координат на відповідній місцевості із застосуванням картографічного електронного ресурсу. Однак, суд визнає її недопустимою, оскільки вона не є письмовим доказом, а є копією електронного доказу. При цьому, в порушення ч. ч. 3, 4 ст. 99 КАС України вона не посвідчена в порядку, визначеному законом та у відзиві не зазначено про наявність у відповідача чи іншої особи оригіналу цього електронного доказу.

Отже відповідачами не доведено, що позивачем було допущено порушення п. 12.9 «б» ПДР, про що зазначено в оскаржуваній постанові, й, відповідно, порушено ч. 1 ст. 122 КУпАП.

За таких обставин відповідачами не доведено обставин складу адміністративного правопорушення.

При цьому, на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення обставини неналежності та недопустимості доказів не були очевидними для відповідача 1, а відбулись при налаштуванні технічного обладнання перед тим, як патруль виступив на чергування (щодо невідповідності часу у роздруківці з пристрою TruCam ТС000764 й відеозапису з нагрудної камери) та підготовці відповідачем 2 відзиву та додатків до нього (щодо мови у роздруківці з пристрою TruCam ТС000764 та фотографій дорожніх знаків).

Також, судом встановлено, що позивач, перебуваючи під час винесення оскаржуваної постанови у службовому відрядженні, будучи військовослужбовцем, старшим офіцером, непрямо намагався вплинути на працівника поліції шляхом повідомлення про колишнє та сьогоднішнє місце роботи до початку розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності та не у зв`язку із встановленням його особи, а також намагався ввести в оману щодо свого місця проживання. Зазначене свідчить про порушення обов`язків військовослужбовців, визначених у ст. 11 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», зокрема: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; поважати честь і гідність кожної людини.

Крім того, ст.12 цього Закону передбачено, що про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 245, 286 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до інспектора 1 роти 1 батальйону патрульної поліції Управління патрульної поліції в Тернопільській області Мартинюка Андрія Васильовича, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, третя особа: ГУ НП в Тернопільській області про оскарження постанови посадової особи патрульної поліції задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП 18 №50200, винесену 24.01.2020 інспектором 1 роти 1 батальйону патрульної поліції Управління патрульної поліції в Тернопільській області Мартинюком Андрієм Васильовичем щодо застосування відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 255,00 гривень.

Провадження у справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

У задоволенні позовних вимог щодо визнання постанови протиправною відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів.

Суддя Д. В. Свояк