Справа № 520/14210/19
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2020-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2020 р. Справа № 520/14210/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Катунова В.В.

суддів: Ральченка І.М. , Бершова Г.Є.

за участю секретаря судового засідання Патової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 28.02.2020 (суддя Мінаєва К.В., 61022, м. Харків, майдан Свободи, 6, повний текст складено 04.03.20) по справі № 520/14210/19

за позовом ОСОБА_1

до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях

про стягнення заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях про стягнення заробітної плати в якості середнього заробітку з 09.09.2016 року по 30.11.2016 року за 59 (п`ятдесят дев`ять) робочих днів затримки розрахунку при звільненні у сумі 13 448, 46 грн.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 28.02.2020 року провадження у справі закрито.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу в якій апелянт просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду справи до суду першої інстанції. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції не було повністю з`ясовано обставини справи та зроблено висновки, які не відповідають обставинам справи. Зокрема, позивач вказує на те, що суд першої інстанції належним чином не дослідив на предмет тотожності підстави позову.

27.03.2020 до Другого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив відповідача на апеляційну скаргу, яким останній підтримав позицію суду першої інстанції.

Позивач в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримав доводи апеляційної скарги, просив скаргу задовольнити.

Відповідач явку свого представника у судове засідання суду апеляційної інстанції не забезпечив, був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України), не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив із наявності судового рішення, яке набрало законної сили, між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Судовим розглядом встановлено, 23.02.2018 р. ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив суд:

- стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області на його користь в якості середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільнені 128070,87 грн., а також в якості компенсації за перебування у відрядженні у вихідні дні у грошовій формі у подвійному розмірі у сумі 3109,28 грн., що складає загальну суму 131180,15 грн.;

- стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області на його користь в якості відшкодування моральної шкоди 1000000,00 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.06.2018 р. у справі №820/1313/18 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області про стягнення середнього заробітку, компенсації та моральної шкоди - відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.11.2018 апеляційну скаргу залишено без задоволення, рішення ХОАС від 21.06.2018 залишено без змін.

Ухвалою Верховного суду від 02.01.2019 р. у справі №820/1313/18 відкрито касаційне провадження. На час розгляду даної справи №520/14210/19 не прийнято рішення касаційної інстанції у справі №820/1313/18.

В адміністративній справі №820/1313/18 судами встановлено, що наказом № 120 від 08.09.2016 зобов`язано начальника відділу фінансово-господарської роботи здійснити виплату позивачу грошової компенсації за 55 календарних днів невикористаної щорічної відпустки. На виконання зазначеного наказу Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області виплатило позивачу 8073,29 грн. Згідно реєстру бюджетних фінансових зобов`язань розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів №134 від 08.09.2016, відповідачем 08.09.2016 внесено фінансове зобов`язання у сумі 8073,29 грн., яке одержане Державною казначейською службою 09.09.2016.

З рішення суду та позовної заяви у справі №820/1313/18 вбачається, що ОСОБА_1 звертався до суду з позовом, в якому з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просив суд стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області на його користь в якості середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільнені 128070,87 грн, а також в якості компенсації за перебування у відрядженні у вихідні дні у грошовій формі у подвійному розмірі у сумі 3109,28 грн, що складає загальну суму 131180,15 грн; стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області на його користь в якості відшкодування моральної шкоди 1000000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України протиправно не виплатив йому суму середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільнені в період з 09.09.2016 по 04.05.2018 в розмірі 128070,87 та не виплатив в якості компенсації за перебування у відрядженні у вихідні дні у грошовій формі у подвійному розмірі 3109,28 грн. Зокрема, в позовній заяві ОСОБА_1 у справі №820/1313/18 зазначав, що відповідач в порушення вимог ст. ст. 116-117 КзпП України, виплатив належні йому до сплати кошти за березень 2016 року лише 30.11.2016, тому відповідач мав виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки.

24.12.2019 року до Харківського окружного адміністративного суду з даним позовом звернувся ОСОБА_1 , в якому просив суд:

- стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області на користь позивача заробітну плату в якості середнього заробітку з 09.09.2016 року по 30.11.2016 року за 59 (п`ятдесят дев`ять) робочих днів затримки розрахунку при звільненні у сумі 13 448, 46 грн.

Таким чином, позивачем в адміністративній справі №520/14210/19 були заявлені позовні вимоги, які в тому числі вже заявлялися у справі №820/1313/18 про стягнення з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області сум середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільнені (а.с.134-139).

Так, під час розгляду справи №820/1313/18 судом досліджувалися обставини щодо виплати лише 30.11.2016 р. належних позивачу до сплати коштів за березень 2016 року, та питання щодо зобов`язання відповідача виплатити позивачу середнього заробітку за весь час затримки.

Отже, спір у справі №520/14210/19 та №820/1313/18 в частині стягнення з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області на користь позивача заробітну плату в якості середнього заробітку з 09.09.2016 року по 30.11.2016 року за 59 (п`ятдесят дев`ять) робочих днів затримки розрахунку при звільненні є тотожнім, виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Тобто, постановлення ухвали про закриття провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України можливе виключно за сукупності наступних умов: набрали законної сили постанова чи ухвала суду про закриття провадження у такій самій справі; спір у справі повинен бути з одним і тим же предметом; спір у справі повинен бути заявлений з тих самих підстав.

Відсутність хоча б однієї з вказаних ознак виключає закриття провадження у справі.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, що набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги, з тих же підстав або оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Верховний Суд у постанові від 09.10.2018 року у справі № 809/487/18 зазначив, що підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин. Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що певні розбіжності у формулюванні підстав позову в даному випадку, не змінюють змісту спірних правовідносин та не свідчать про нетотожність спору, що виключає підстави для надання їм повторної правової оцінки судом.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог у справі №820/1313/18, суд виходив з того, що відповідач розрахувався із позивачем за березень 2016 року в листопаді 2016 року в сумі 409,01, що не заперечується сторонами по справі та той факт, що на момент звільнення ОСОБА_1 (08.09.2016) Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області не мало реальної можливості здійснити вказаний перерахунок. Суд дійшов висновку, що у зв`язку з відсутністю бюджетних коштів вини відповідача у затримці розрахунку не має, тому не встановлено підстав для настання відповідальності роботодавця за ст. ст. 116-117 КЗпП України.

В обґрунтування відмінності підстав позову у справі №520/14210/19 ОСОБА_1 посилається на наявність судового рішення у справі №520/10125/19 стосовно стягнення компенсації частини доходів через несвоєчасну виплату заробітної плати за березень 2016 р. лише у листопаді 2016 р., яким встановлено допущення відповідачем порушення встановленого строку виплати грошового забезпечення, що зумовлює наявність у позивача права на отримання компенсації втрати частини доходу за період з квітня 2016 року по листопад 2016 року включно. У вказаному рішенні суд з посиланням на висновки рішень Європейського суду з прав людини "Кечко проти України" від 08.11.2005, "Войтенко проти України" від 29.06.2005, "Бурдов проти Росії" від 07.05.2002 дійшов висновки про необґрунтованість посилань Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області на відсутність об`єктивної можливості здійснити перерахунок заробітної плати за березень 2016 року через відсутність бюджетних асигнувань.

Разом з тим, предметом розгляду справи №520/10125/19 є стягнення компенсації частини доходів через несвоєчасну виплату заробітної плати за березень 2016 р. Водночас підставами позову у справах №520/14210/19, №520/10125/19, №820/1313/18 є обставини та факт несвоєчасної виплати заробітної плати за березень 2016 р., яким у справах №520/10125/19 та №820/1313/18 надана різна юридична оцінка.

Отже предмет та підстави позову, визначені позивачем у цій справі, є тотожними предмету та підставам позову по справі 820/1313/18, за наслідком розгляду якого ухвалено судове рішення, що набрало законної сили.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність судового рішення, яке набрало законної сили та яким остаточно вирішений тотожний спір, що є підставою для закриття провадження у справі згідно пункту 4 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Також, колегія суддів звертає увагу, що у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Устименко проти України» від 06.10.2015 Європейський суд з прав людини наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для закриття провадження у справі на підставі п.4 ч.1 ст. 238 КАС України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судді суду першої інстанції.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 28.02.2020 по справі № 520/14210/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.В. Катунов
Судді І.М. Ральченко Г.Є. Бершов
Постанова складена в повному обсязі 24.04.20.