Справа № 240/743/20
Суддя: Горовенко Анна Василівна
Дата ухвалення: 2020-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2020 року м. Житомир

справа № 240/743/20

категорія 112030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Горовенко А.В.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні суду за адресою: 10014, місто Житомир, вул. Мала Бердичівська, 23, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом, у якому (з урахуванням клопотання про уточнення позовних вимог від 01.04.2020 за вх.№10464/20) просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо зменшення розміру пенсії з 01.06.2018;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області нарахувати та виплатити недоотриману пенсію з 01.06.2018;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 31.10.2019 №127 щодо утримання суми надміру виплаченої пенсії за період з 01.10.2017 по 31.05.2018.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Житомирської області припинити стягнення із пенсії в розмірі 20% щомісячно до погашення переплати у сумі 10699,36 грн та зробити перерахунок, з урахуванням вже утриманих із пенсії коштів;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на його користь моральну шкоду в розмірі 50000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 1992 року отримує пенсію за віком, у 1998 році здійснив перехід на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». У подальшому, з 01.11.2017 за заявою позивача здійснено переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування».

Однак, листом від 10.05.2018 територіальний орган Пенсійного фонду України у Житомирській області повідомив позивача, що з 01.06.2018 зменшено розмір його пенсії до 6778,39 грн, у зв"язку з тим, що при перевірці відомостей, зазначених у довідці №353 від 05.07.1992 про розмір заробітної плати за 1991 рік та 1992 рік, яка була врахована для призначення та нарахування пенсії раніше, було встановлено недостовірність відомостей, зазначених у вказаній довідці.

Окрім того, 31.10.2019 відповідачем прийнято рішення №127 про утримання надміру виплачених сум пенсії, а саме суму переплати, яка утворилась за період з 01.10.2017 по 31.05.2018 у розмірі 10699,36 грн.

Позивач зазначає, що документів, які підтверджують наявність розбіжностей у відомостях, зазначених у довідці №353 від 05.07.1992, не було надано, ні уповноваженій особі відповідача, яка здійснювала перевірку, ні територіальному органу управління Пенсійного фонду України у Житомирській області.

Вказує, що довідка про розмір заробітної плати від 05.07.1992 №353 є цілком обґрунтованою, оскільки при детальному вивченні копій «картотек», встановлено, що вказана довідка містить достовірні дані про розмір заробітної плати за період з 01.07.1991 по 30.06.1992.

Вказує також, що пенсіонер не несе відповідальності за зміст та достовірність офіційних документів, які видаються органами державної влади, іншими організаціями та установами на виконання їх повноважень.

Саме тому, вважаючи, що ним не вчинено жодних протиправних дій, які б могли вплинути на збільшення розміру пенсії, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 21.02.2020 провадження у справі відкрито. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Згідно з ухвалою суду від 18.03.2020 у задоволенні клопотання Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, - відмовлено.

07 квітня 2020 року відповідач надіслав до суду відзив на позовну заяву за вх.№11602/19, у якому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своєї правової позиції зазначає, що при проведенні перерахунку пенсії позивача з 01.11.2017 були враховані дані довідки №353 від 05.07.1992 про заробітну плату за 1991-1992 роки. Однак, відповідно до акту №2897 від 28.03.2018 про результати перевірки щодо обґрунтованості відомостей, зазначених у вказаній довідці, встановлено недостовірні відомості зазначені в описовій частині. Відділом освіти виконкому Коростенської міської ради видана нова довідка про заробіток для обчислення пенсії №184 від 29.03.2018 та роз"яснено, що розбіжності виникли в зв"язку з розбивкою сум доплат згідно зі ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

З урахуванням зазначеного, пенсійну справу позивача приведено у відповідність з 01.10.2017 та винесено рішення про утримання надміру виплачених сум пенсій №127 від 31.10.2019, а саме суму переплати, яка утворилась за період з 01.10.2017 по 31.05.2018 в розмірі 10699,36 грн.

Також вказує, що з 01.01.2020 ОСОБА_1 проведено відповідний перерахунок пенсії, на підставі його заяви, з урахуванням загального страхового стажу 62 роки 8 місяців 19 днів, та нараховано пенсію у розмірі 8118,40 грн.

Окрім того, органом Пенсійного фонду України винесено рішення про утримання надміру виплачених сум пенсій №65 від 10.03.2020.

Також зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджували б наявність причинного зв`язку між неправомірними діями управління та стражданнями, приниженнями, моральними переживаннями позивача, а також не надано жодних доказів в обґрунтування розміру моральної шкоди - 50000 грн, яку він просить стягнути.

09 квітня 2020 року позивач надіслав на електронну адресу суду відповідь на відзив на позовну заяву за вх.№11933/20, у якій зазначає, що відповідачем подано відзив на позовну заяву з пропуском встановленого судом строку, тому відзив на позовну заяву та докази, долучені до нього, є недопустимими.

Щодо зазначеного, суд вказує, що під час вирішення питання про прийняття судом відзиву на позовну заяву та визначення дотримання відповідачем встановленого строку для подання відзиву на позовну заяву, судом враховано, що 02.04.2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 N 540-IX.

Пунктом 9 вказаного Закону, зокрема, розділ VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України доповнено пунктом 3 такого змісту:

"3. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)".

З огляду на викладене, відзив Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області на позовну заяву поданий 07.04.2020 та докази долучені до нього підлягають прийняттю до матеріалів справи та врахуванню судом під час розгляду справи по суті.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.258 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та з 10.07.1992 отримує пенсію за віком, з 22.04.1998 отримує пенсію на підставі Закону України «Про державну службу».

З 01.10.2017 позивача переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV(далі - Закон №1058-ІV), нараховану на підставі документів, які знаходяться в матеріалах пенсійної справи та з урахуванням довідки про заробітну плату від 05.07.1992 №353 за період роботи з липня 1991 по червень 1992 року, видану відділом освіти Коростенської міської ради Житомирської області, що сторонами не заперечується (а.с.94-95).

Відповідно до акту від 28.03.2018 №2897 про результати перевірки щодо обґрунтованості відомостей, зазначених у довідці від 07.1992 №353 «Про заробітну плату для обчислення пенсії», виданою ОСОБА_1 відділом освіти Коростенської міської ради Житомирської області встановлено недостовірність відомостей зазначених в описовій частині (а.с.118-120).

Листом від 10.05.2018 Коростенське об"єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повідомило ОСОБА_1 , що у зв"язку із надходженням акту перевірки заробітної плати йому буде зменшено розмір пенсії з 01.06.2018 (а.с.123).

31 жовтня 2019 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області прийнято рішення №127 про утримання надміру виплачених сум пенсії, оскільки встановлено, що у період з 01.10.2017 по 31.05.2018 утворилася переплата в розмірі 10699,36 грн, у зв"язку із надходженням акту перевірки зарплати. Також зазначено, що у разі ненадходження від пенсіонера коштів протягом місяця з дня його повідомлення про прийняття цього рішення, буде утримуватись переплата в розмірі 20% пенсії щомісячно, починаючи з 01.12.2019 до повного погашення (а.с.130).

Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Суд звертає увагу на те, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані цим органом, вказана правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 24.04.2018 у справі №646/6250/17.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта законами України.

Частиною третьою статті 46 Конституції України визначено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам є Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Частиною 1статті 49 Закону №1058-IV передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 40 Закону №1058-IV, для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Таким чином, для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини другої статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини.

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Тобто, єдиною і обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи до 01 липня 2000 року є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами, зокрема, виписок з особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, яка звертається за пенсією.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України, зокрема, у постанові від 17 березня 2015 року у справа № 21-11а15 та Верховним Судом, зокрема, у постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 358/1179/17, від 24 квітня 2018 року у справі № 686/6278/17.

Згідно з частиною першою статті 44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Згідно з частиною третьою статті 44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-IV врегульовано Порядком надання та оформлення документів для призначення (перерахунку), затвердженого постановою управління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок №22-1).

Відповідно до п. 4.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою. Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Із аналізу зазначених положень діючого законодавства слідує, що підставою для проведення розрахунку пенсії згідно ч. 1 ст. 40 Закону №1058-IV на основі довідки про заробітну плату, є підтвердження відомостей про таку заробітну плату додатковою інформацією - первинними чи іншими документами про нараховану та сплачену заробітну плату тим підприємством, де працював заявник.

Відсутність на підприємстві первинних документів, на підставі яких можна встановити повноту та достовірність нарахування заробітної плати, потребує застосування окремого механізму визначення розміру заробітної плати, спрямованого на захист прав особи, яка з незалежних від неї причин не може підтвердити розмір своєї заробітної плати для обчислення пенсії.

Матеріали справи свідчать, що з метою врахування при перерахунку пенсії з 01.10.2017, отриманої ОСОБА_1 заробітної плати за період роботи з 01.07.1991 по 30.06.1992, відповідачем враховано відомості надані у довідці про розмір заробітної плати від 05.07.1992 №353, виданої відділом освіти Коростенської міської ради Житомирської області ( а.с.110). Водночас суд зазначає, що у вказаній довідці зазначені підстава видачі довідки - «особові рахунки» за 1991 та 1992 роки. Довідка підписана головним бухгалтером та скріплена печаткою установи, що видала дану довідку.

При цьому, суд зауважує, що відповідачем також не заперечується, що довідка про розмір заробітної плати від 05.07.1992 №353, видана відділом освіти Коростенської міської ради Житомирської області, була врахована органом Пенсійного фонду України при призначення пенсії ОСОБА_1 ще у 1992 році та була підставою для нарахування та виплати пенсії з 1992 року по 31.05.2018.

Водночас, у зв`язку перерахунком пенсії позивача з 01.10.2017 відповідачем здійснено перевірку щодо обґрунтованості відомостей, зазначених у довідці від 05.07.1992 №353 «Про заробітну плату для обчислення пенсії», виданої ОСОБА_1 відділом освіти Коростенської міської ради Житомирської області, та встановлено недостовірність відомостей зазначених в описовій частині.

Суд не погоджується з такими доводами відповідача та зазначає наступне.

Згідно з абз. 1 та 2 ч.3 п. 2.1 Порядку № 22-1 за бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

На підставі пункту 2.10 цього ж Порядку №22-1 довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами. У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми.

При цьому суд враховує, що ні Порядком №22-1, ні іншим нормативним документом не визначено вичерпного переліку тих первинних документів, якими повинна підтверджуватись довідка про заробітну плату для обчислення пенсії, а також не передбачено порядок підтвердження довідки про заробіток первинними документами, якщо відомості про заробітну плату відсутні в архівній установі.

Водночас, коли підприємство надало необхідну довідку про заробітну плату, то позивач не може нести негативні наслідки через бездіяльність відповідних органів щодо збереження платіжних відомостей.

Варто зазначити, що відповідачем не надано суду доказів проведення перевірки обґрунтованості видачі довідки від 05.07.1992 №35 відділом освіти Коростенської міської ради Житомирської області при призначенні пенсії позивачу у 1992 році, також не надано суду доказів, що при прийнятті для призначення пенсії було встановлено її невідповідність. Окрім того, в подальшому відповідач не надав жодного доказу про скасування спірної довідки (її відкликання) або того, що записи в ній зроблені з порушенням закону.

Суд враховує, що пенсія нарахована на підставі довідки від 05.07.1992 №353, яка видана відділом освіти Коростенськох міської ради Житомирської області, виплачувалась позивачу з 10.07.1992 до 31.05.2018, що також підтвердив відповідач у листі №77/Н-8 від 22.06.2018 (а.с.94-95).

З огляду на зазначене, суд вважає, що довідка від 05.07.1992 №353, яка видана відділом освіти Коростенської міської ради Житомирської області про розмір заробітної плати позивача за період роботи з липня 1991 року по червень 1992 року мала бути включена для обчислення розміру пенсії ОСОБА_1 при перерахунку пенсії з 01.10.2017, саме тому зменшення розміру пенсії позивача з 01.06.2018 та утримання надміру виплаченої позивачу пенсії за період з 01.10.2017 по 31.05.2018 є протиправним.

Щодо правомірності прийнятого відповідачем рішення №127 від 31.10.2019 про утримання надміру виплачених сум пенсії з ОСОБА_1 , в розмірі 10699,36 грн, яка утворилася за період з 01.10.2017 по 31.05.2018, суд зазначає наступне.

Відповідно до абзацу 2 та 3 пункту 2.21 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005№22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 №13-1) у разі працевлаштування (початку діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) після призначення пенсії особа повідомляє орган, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, про дату працевлаштування (початок діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), вид зайнятості (укладення трудового договору, цивільно-правового договору, реєстрація як фізичної особи - підприємця, провадження незалежної професійної діяльності) шляхом подання заяви. Заява може бути подана особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, або надсилається поштовим відправленням. При цьому відповідно до пункту 2 частини другої статті 16 Закону особа надає на вимогу органу, що призначає пенсію, документи, що засвідчують відповідні відомості (у тому числі копію трудової книжки із записом про працевлаштування та/або копію цивільно-правового договору).

Суд зазначає, що матеріали справи свідчать, що 28.03.2018 Головним управління Пенсійного фонду України у Житомирській області складено акт №2897 про результати перевірки щодо обґрунтованості відомостей, зазначених у довідці від 05.07.1992 №353 «Про заробітну плату для обчислення пенсії», однак лише 31 жовтня 2019 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області було прийнято рішення №127 про утримання з ОСОБА_1 надміру виплачених сум пенсії, яка утворилася за період з 01.10.2017 по 31.05.2018, починаючи з 01.12.2019 до повного погашення.

Суд зазначає, що порядок утримання надміру виплачених сум пенсій та відрахування з пенсій визначений ст.50 Закону №1058-IV, відповідно до змісту якої, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Розмір відрахування з пенсії обчислюється з суми, що належить пенсіонерові до виплати.

З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру: на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку зі смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках.

З усіх інших видів стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.

Положеннями статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII також передбачено, що суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Отже, обов`язковою умовою стягнення надміру виплачених пенсій є допущення зловживань з боку пенсіонера та в жодному випадку вказані суми не можуть бути стягнуті у випадку призначення її на підставі необачних дій органу Пенсійного фонду України, які не залежать від пенсіонера. У такому разі суми зайво виплаченої пенсії стягуються зі страхувальника.

Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, регулюється Порядком відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003 року №6-4 (далі - Порядок).

Пунктом 3 Порядку передбачено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішення про стягнення приймає територіальний орган Пенсійного фонду України, в якому пенсіонер перебуває на обліку як одержувач пенсії.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що зайво сплачені суми пенсії можуть бути утримані органом Пенсійного фонду України за умови зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних. Вказаний перелік підстав для утримання надміру виплачених сум пенсії є вичерпним.

Суд зауважує, що відповідно до Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого указом Президента України від 6 квітня 2011 року № 384/2011 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) серед основних завдань органів Пенсійного фонду України є забезпечення своєчасного і в повному обсязі виплати пенсій її перерахунок на законодавчо визначених підставах.

В даному випадку відповідачем у встановленому законом порядку не доведено факт зловживання з боку позивача, його вини чи недобросовісності щодо надання недостовірних даних, що призвело до отримання переплати пенсії, переплата утворилася лише у зв"язку з несвоєчасними, необачними діями органу Пенсійного фонду України щодо зменшення розміру пенсії з підстав подання страхувальником недостовірних даних, які в свою чергу також в установленому законом порядку не доведено, а тому підстави для стягнення з пенсіонера надміру виплачених сум пенсії відсутні.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Як зазначив Європейський суд у справіvan Duyn v. Home Office, принцип правової визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатись на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, якій загалом не має автоматичної прямої дії.

Така дія названого принципу пов`язана із іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатись на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності.

На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ( "Лелас проти Хорватії" , заява № 55555/08, пункт 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" , заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах (" Онер`їлдіз проти Туреччини", пункт 128, та "Беєлер проти Італії", пункт 119).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків ("Лелас проти Хорватії", пункт 74).

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що приймаючи рішення №127 від 31.10.2019 про утримання надміру виплачених сум з пенсії ОСОБА_1 , Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області діяло протиправно.

Зважаючи на протиправність дій відповідача, з метою належного захисту порушених прав ОСОБА_1 , суд вважає за необхідне зобов"язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області нарахувати та виплатити недоотриману пенсію, починаючи з 01.06.2018.

Щодо позовних вимог про стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у сумі розміром 50000 грн, суд зазначає наступне.

В обґрунтування розміру моральної шкоди, позивач зазначив, що вчинене відповідачем порушення його пенсійних прав призвело не лише до зменшення розміру пенсії, але й до довготривалих емоційних страждань, стресу, погіршення стану здоров"я та психічного напруження у зв"язку з очікуванням позитивного рішення. З огляду на вказане, просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 50000 грн.

Також зазначає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до положень частини 5 статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Суд зазначає, що відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)" (зі змінами та доповненнями) під моральною шкодою потрібно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Згідно з частиною другою статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом чи або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до пункту 5 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

З огляду на викладене, з урахуванням матеріалів справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню у зв"язку з відсутністю належних доказів, що підтверджують сам факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. Позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та завданням йому моральної шкоди, що виразилася у вигляді погіршення фізичного здоров`я, душевних стражданнях, тривалості протиправних дій з боку відповідачів.

Згідно з ч. 1ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Дослідивши подані учасниками справи документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

В силу приписів ст. 139 КАС України сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2522,40 грн підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Керуючись статтями 4, 6-9, 32, 77, 90, 139, 205, 242-246, 258, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідн. номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул.О.Ольжича, буд.7, м.Житомир, 10003, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди, - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо перерахунку ОСОБА_1 пенсії за віком, починаючи з 01.06.2018, у зв"язку із надходженням акту Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №2897 від 28.03.2018 про результати перевірки щодо обґрунтованості відомостей, зазначених у довідці №353 від 05.07.1992, виданій відділом освіти Виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на підставі довідки №353 від 05.07.1992, виданої відділом освіти Виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області, починаючи з 01.06.2018.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 31.10.2019 №127 про утримання надміру виплачених сум пенсій з ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Житомирської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , утримані відповідно до рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 31.10.2019 №127, суми пенсії.

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі розміром 2522 (дві тисячі п"ятсот двадцять дві) грн 40 (сорок) коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено у повному обсязі 17 квітня 2020 року.

Суддя А.В. Горовенко