Справа № 428/14105/19
Суддя: Посохов І. С.
Дата ухвалення: 2020-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/428/82/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2020 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді - Посохова І.С.,

за участю секретаря судового засідання - Гуртової К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку Луганської області в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського взводу № 2 роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції України рядового поліції Будяка Владислава Радіоновича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з адміністративним позовом до поліцейського взводу № 2 роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції України рядового поліції Будяка Владислава Радіоновича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 06.12.2019 поліцейським Будяком В.Р. упереджено та неправомірно було винесено відносно нього постанову серії ЕАК № 1830254 про накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 122 КУпАП в розмірі 255 гривень по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. Відповідно до змісту вищезазначеної постанови позивач 16.12.2019 об 11-09 годин, керуючи транспортним засобом «LEXUS LX 450», номерний знак НОМЕР_1 , по проспекту Хіміків, 61, м. Сєвєродонецька здійснив зупинку в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено».

Позивач вважає дану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав.

По-перше: 06.12.2019 рухаючись на автомобілі «LEXUS LX 450», номерний знак НОМЕР_1 , по пр. Хіміків м. Сєвєродонецька з боку вул. Об`їзна (заправка «Parallel»), він виконав поворот ліворуч у бік автовокзалу (в`їзд до платформ), з метою в`їхати до заїзного карману біля входу в автовокзал з лівого боку. На проїзній частині дорозі попереду позивача рухався пішохід у бік автовокзалу, у зв`язку з чим він зупинив свій транспортних засіб біля лівого краю узбіччя, де розташовано заїзний карман, з метою недопущення наїзду на людину. При цьому слід зазначити, що жодного забороняючого зупинку або стоянку дорожнього знаку, розташованого лицевою частиною у бік водіїв, який би міг донести до нього необхідні вимоги та інформацію, визначену Правилами дорожнього руху України, відсутній. Час зупинки позивача на вказаному місці не досяг навіть однієї хвилини. Однак, майже одразу до позивача підійшли працівники поліції, які припаркували свій службовий автомобіль позаду його транспортного засобу та звинуватили позивача у порушенні правил зупинки. Поліцейський пояснив, що на дане узбіччя дороги розповсюджуються вимоги дорожнього знаку щодо заборони стоянки, розташованого зовсім з іншого боку в`їзду (виїзду) до автовокзалу. Таким чином, позивач вважає, що він в жодному разі не міг порушити вимоги щодо заборони стоянки, виконавши при цьому «зупинку» транспортним засобом з інтервалом часом до 5 хвилин.

На думку позивача, поліцейський Будяк В.Р. вніс до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 06.12.2019 серії ЕАК № 1830254 завідомо неправдиві відомості. Вказане свідчить про упередженість та грубі порушення вимог ст. 278-286 КУпАП. У порушення вимог п. 5 розділу IV Інструкції з оформлення поліцейським матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395 та ст. 279, 285 КУпАП після закінчення розгляду справи постанову не було оголошено, а позивача не було заслухано, не досліджено докази та не вирішені клопотання, які також не було додано до постанови під час її складання. Постанову складено з порушеннями вимоги пунктів 4 та 9 розділу IV Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом МВС України від 06.11.2015 № 1376, а саме позивачу не було роз`яснено вимоги статей 55, 56, 59 Конституції України.

Просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 1830254 від 06.12.2019 року та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення. А також стягнути на користь позивача витрати на правову допомогу у сумі 1600 грн. з Управління патрульної поліції в Луганській області.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, а тому на підставі ч. 3 ст. 268 КАС України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача.

У судове засідання відповідач поліцейський взводу № 2 роти № 2 батальйону УПП в Луганській області ДПП рядовий поліції Будяк В.Р. не з`явився, до суду надіслав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Просив справу розглянути без його участі.

Від відповідача надійшло письмове клопотання про долучення до матеріалів справи відеозапису на 1 цифровому носії.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Спір між позивачем та відповідачем виник з приводу того, що позивач вважає постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАК № 1830254 від 06.12.2019, складену поліцейським взводу № 2 роти № 2 батальйону УПП в Луганській області ДПП рядовим поліції Будяком В.Р. протиправною, у зв`язку з тим, що: оскаржувана постанова не відповідає дійсності, не ґрунтується на жодному доказі, а також відповідач позбавив позивача можливості скористатися у повному обсязі своїми правами, передбаченими ст. 268, 271 КУпАП.

Відповідачем суду особисто не надано пояснень на підтвердження правомірності своїх дій, проте надано відзив на позов та цифровий носій інформації - диск формату DVD-R, який містить інформацію щодо зазначених у постанові серії ЕАК № 1830254 від 06.12.2019 подій.

Так, у судовому засіданні встановлено, що постановою поліцейського взводу № 2 роти № 2 батальйону УПП в Луганській області ДПП рядового поліції Будяка В.Р. серії ЕАК № 1830254 від 06.12.2019 позивача було визнано винним у порушенні п. 8.4 (в) Правил дорожнього руху, тобто вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 255 грн. Підставою притягнення до адміністративної відповідальності, згідно з наведеною постановою, було те, що 06.12.2019 об 11-09 год. у м. Сєвєродонецьк по пр. Хіміків, 61, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «LEXUS LX 450», номерний знак НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено» та здійснив зупинку в зоні дії знаку, чим порушив п. 8.4 (в) ПДР.

Прийнято по справі рішення застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 255,00 грн.

В графі 9 постанови «до постанови додається» вказано - відеозапис з бодікамери ВВ-00124.

Порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення врегульований статтею 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відповідно до пункту третього частини першої цієї норми, постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до п. 8.4 (в) Правил дорожнього руху України заборонні знаки запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Дорожнім знаком 3.34 «Зупинку заборонено» забороняються зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Як вже наведено вище, суду в якості доказів обставин подій, які мали місце 06.12.2019 об 11-09 год. в м. Сєвєродонецьк, відповідачем надано цифровий носій інформації - диск формату DVD-R.

Судом були досліджені письмові докази, наявні в матеріалах адміністративної справи, та відеозапис, на підставі чого судом було встановлено наступне.

При відтворенні цифрової інформації у судовому засіданні за допомогою комп`ютерної техніки встановлено, що диск містить файли. При відтворенні файлів видно, що автомобіль марки LEXUS LX 450», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням позивача, під`їхав до будівлі автовокзалу м. Сєвєродонецька, зі сторони м. Рубіжне. Після чого був зупинений патрульним екіпажем поліції. При цьому на відео не зафіксовано розташування будь-яких дорожніх знаків.

Крім того, в судовому засіданні оглянуто фотографії місця зупинки позивача поліцейськими, які додані позивачем до позовної заяви в якості доказів. З фото видно, що поруч з будівлею автовокзалу (заїзд зі сторони м. Рубіжне) дорожнього знаку взагалі немає, і тільки з іншої сторони (заїзд зі сторони пр. Космонавтів) є дорожній знак 3.35 «Стоянку заборонено», а не знак 3.34 «Зупинку заборонено», про порушення якого зазначено відповідачем в оскаржуваній постанові.

Таким чином, з наведених доказів суд доходить висновку, що неможливо порушити вимоги будь-якого дорожнього знаку за його відсутності.

Отже, з досліджених в судовому засіданні доказів, суд вбачає, що відповідачем не було надано суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів порушення позивачем п. 8.4 (в) Правил дорожнього руху, тобто вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, адже, відеозапис, який покладений відповідачем в основу оскаржуваного рішення, хоча і зазначений у постанові як додаток, але не містить факту вчинення адміністративного правопорушення, та не може підтверджувати правомірності дій щодо притягнення до адміністративної відповідальності позивача.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

З постанови Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 337/3389/16-а(2-а/337/154/2016), адміністративне провадження № К/9901/29775/18, вбачаться, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

За таких обставин колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що постанова у справі про адміністративне правопорушення, яка складена з порушенням норм статті 283 КУпАП, не може вважатися такою, що відповідає чинному законодавству у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що відповідачем не надано доказів того, що прийняте ним рішення є правомірним, оскільки, на думку суду, відповідач прийняв рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за відсутності належних доказів, з порушенням вимог Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим суд вважає позовні вимоги щодо скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 1830254 від 06.12.2019 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 255 гривень 00 копійок такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, суд зауважує, що, керуючись положеннями ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд не має право визнавати рішення суб`єкта владних повноважень протиправним.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача грошових коштів витрачених ним на правову допомогу у розмірі 1600 гривень, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем наданий суду договір про надання правової допомоги від 13.12.2019 року, укладений між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Осикою М.І.

Згідно з п. 3.2.1 договору про надання правової допомоги від 13.12.2019 року, факт надання послуг підтверджується актом наданих послуг.

Позивачем суду наданий акт надання послуг від 14.12.2019 року.

Згідно з п. 3.2.2 договору про надання правової допомоги від 13.12.2019 року, гонорар сплачується в день отримання рахунку-фактури.

Позивачем суду наданий рахунок-фактура № 6 від 14.12.2019 року на суму 1600 гривень.

Втім, доказів оплати рахунку-фактури № 6 від 14.12.2019 року позивачем суду надано не було. Рахунок-фактура не є доказом та підтвердженням сплати правової допомоги позивачем, адже, відповідно до Договору про надання правової допомоги від 13.12.2019 року є лише документом, який надається адвокатом клієнту для сплати суми, зазначеної у рахунку-фактурі.

На підставі викладеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 2, 72-90, 99, 241-246, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського взводу № 2 роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції України рядового поліції Будяка Владислава Радіоновича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити частково.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 1830254 від 06.12.2019 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у сумі 255 гривень 00 копійок скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду через Сєвєродонецький міський суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторони:

- позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер ОКПП НОМЕР_2 ;

- відповідач: поліцейський взводу № 2 роти № 2 батальйону УПП в Луганській області Департаменту патрульної поліції України рядовий поліції Будяк Владислав Радіонович, місцезнаходження УПП: 93100, Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Штейгерська, будинок 8.

Суддя І. С. Посохов