Справа № 640/12087/19
Суддя: Шевченко Н.М.
Дата ухвалення: 2020-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2020 року м. Київ № 640/12087/19

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі судді Шевченко Н. М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління державної судової адміністрації України в Херсонській області про визнання протиправними дій, стягнення коштів,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Територіального управління державної судової адміністрації України в Херсонській області (надалі по тексту також - відповідач, ТУ ДСАУ в Херсонській обл.), в якому просить визнання протиправними дій Територіального управління державної судової адміністрації України в Херсонській області щодо не нарахування і невиплати суддівської винагороди та стягнення з Територіального управління державної судової адміністрації України в Херсонській області на користь позивача Суддівської винагороди у сумі 289,84 мінімальних заробітних плат на підставі Рішень Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року №3-рп/2013, 04 грудня 2018 року №11-р/2018 та ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідачем за період з 18.01.2018 по 30.06.2019 протиправно припинено виплату суддівської винагороди.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечував, надав письмовий відзив на адміністративний позов, в якому зазначив, що у вказаний спірний період позивач був відсутній на роботі без поважних причин. Отже, враховуючи приписи ст.133 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» позивач не має права на отримання доплат до посадового окладу, оскільки не здійснював правосуддя, зокрема з підстав застосування до останнього дисциплінарного стягнення.

Вивчивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 Указом Президента України від 17 січня 2014 року № 13/2014 призначений на посаду судді Горностаївського районного суду Херсонської області строком на п`ять років.

Не погоджуючись із невиплатою суддівської винагороди за період з 18.01.2018 по 30.06.2019, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до статті 130 Конституції України, Держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Нормативно - правовим актом що визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд є Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII).

Згідно ч.1 ст. 135 Закону №1402-VIII, суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.3 ст. 135 Закону №1402-VIII, базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Пунктом 22 Прикінцевих та Перехідних положень Закону №1402-VIII, встановлено що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Відповідно до п.23 Прикінцевих та Перехідних положень Закону №1402-VIII, до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., NN 41 - 45, ст. 529; 2015 р., NN 18 - 20, ст. 132 із наступними змінами).

Згідно ч.2 ст. 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 №2453-VI (далі - Закон №№2453-VI), суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: вислугу років, перебування на адміністративній посаді в суді, науковий ступінь, роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

У відповідності до ч.3 ст. 133 Закону №2453-VI, посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Частиною 10 вказаної статті Закону №2453-VI, передбачено що суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Відповідно до ч.3 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 №1774-VIII, установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.

З матеріалів справи установлено, що у спірний період з 18.01.2018 по 30.06.2019 позивач був відсутній на роботі без поважних причин, що підтверджується табелями обліку робочого часу Горностаївського районного суду Херсонської області за вказаний період та листами в.о. Голови суду із запитами про причини відсутності на робочому місці.

Так, норми Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не врегульовують питань обліку робочого часу, перебування на робочому місці, трудової дисципліни та інших питань, необхідних для нарахування і виплати суддівської винагороди.

Однак, з огляду на те, що Законом України «Про судоустрій і статус суддів» не визначається порядок нарахування та виплати суддям суддівської винагороди, нарахування суддівської винагороди повинно здійснюватися на підставі документів з первинного обліку праці.

Поряд з цим, за загальними нормами законодавства про працю, обов`язковою умовою нарахування і виплати заробітної плати є перебування працівника на робочому місці та фактичне виконання ним трудових обов`язків.

Так, порядок функціонування автоматизованої системи документообігу в судах загальної юрисдикції визначає Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради судців України від 26.11.2010 № 30 (зі змінами та доповненнями).

Згідно п. 2.3.8 вказаного Положення про автоматизовану систему документообігу суду (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), копія табеля обліку використання робочого часу щодо суддів відповідного суду, що складається для виплати заробітної плати, вноситься відповідальною особою суду до автоматизованої системи не пізніше наступного робочого дня після підписання цього табелю.

Позивачем не надано доказів або спростувань доводів відповідача щодо відсутності його на роботі у спірний період часу.

Отже, враховуючи те, що умовою для нарахування суддівської винагороди є фактичне здійснення правосуддя та, з огляду на те, що позивач не здійснював правосуддя, оскільки був відсутній на роботі протягом спірного періоду часу, суд дійшов висновку про правомірність дій відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу суддівської винагороди.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Сук проти України" від 10.03.2011, держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним (див. рішення у справі "Кечко проти України" (Kechko v. Ukraine), згадане вище, пункт 23).

Отже, як вказав Європейський Суд з прав людини, держава не може відмовляти у здійсненні особі певних виплат у разі чинності законодавчої норми, яка їх передбачає та відповідності особи умовам, що ставляться для їх отримання.

У випадку спірних правовідносин, законодавчо не передбачено нарахування особі суддівської винагороди, яка не з`являється на роботу без наявності поважних причин.

Крім цього, слід зауважити, що рішенням Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 09.01.2019 № 26/3дп/15-19 суддю ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано до нього дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення з посади судді.

Зазначене рішення оскаржено позивачем до Вищої ради правосуддя. За результатами розгляду скарги рішенням Вищої ради правосудця від 20 червня 2019 року № 1683/0/15-19 рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосудця від 9 січня 2019 року № 26/3дп/15-19 про притягнення судді Горностаївського районного суду Херсонської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності залишено без змін.

20 червня 2019 року до Вищої ради правосудця надійшло подання Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосудця (вх. 6091/0/8-19) про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Горностаївського районного суду Херсонської області.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 04.07.2019 № 1785/0/15-19 звільнено ОСОБА_1 з посади судді Горностаївського районного суду Херсонської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України.

Згідно з частинами 1-3 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Приписами частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 77, 90, 139, 241- 246, 255, 293, 296- 297 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Територіального управління державної судової адміністрації України в Херсонській області про визнання протиправними дій, стягнення коштів відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Територіальне управління державної судової адміністрації України в Херсонській області ( адреса: 73000, м. Херсон, Вул. Перекопська, 5, ).

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України та може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295- 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням п. 3 Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя Н.М. Шевченко