Справа № 320/7204/19
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2020-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/7204/19 Суддя (судді) першої інстанції: Брагіна О.Є.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення,
ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення (індивідуальний акт) військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25.11.2019 про придатність позивача 22.05.1998 р.н. до військової служби, оформлене у вигляді Карти №1292 медичного огляду призовника на збірному пункті Київського облвійськкомату.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2019 року позивачу відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі.

Не погоджуючись з даною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що суд першої інстанції занадто вузько та формально підійшов до визначення форми, в якій може бути прийняте рішення (індивідуальний акт) ВЛК, оскільки на думку апелянта, саме у формі Картки приймається рішення (індивідуальний акт) щодо придатності призовників за результатами медичного оглядну ВЛК на збірному пункті.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подавав, будь-якій його письмові пояснення в матеріалах справи відсутні.

В силу положень п.3 ч.1 ст.311 КАС України, враховуючи, що апеляційну скаргу подано на ухвалу суду першої інстанції, яке постановлена без повідомлення учасників справи, справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Беручи до уваги, що в суді першої інстанції питання було розглянуто без повідомлення учасників справи та враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, керуючись приписами ст.311 КАС України, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для здійснення розгляду справи за участі сторін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо: 1) позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства; 2) у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі; 3) настала смерть фізичної особи чи припинено юридичну особу, яка не є суб`єктом владних повноважень, які звернулися із позовною заявою або до яких пред`явлено позовну заяву, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва; 4) у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі, посилався на те, що у спорі, за вирішенням якого звернувся заявник, відповідач не є суб`єктом владних повноважень. В оскаржуваній ухвалі судом встановлено, що відповідачем у справі визначено військово-лікарську комісію військового комісаріату, яка входить до складу відповідного військового комісаріату як структурний підрозділ, є позаштатною військово-лікарською комісією та використовує печатку того закладу при якому створена, тобто військового комісаріату, отже відповідач не є юридичною особою-суб`єктом владних повноважень та не відноситься до інших суб`єктів владних повноважень при здійсненні ним владних управлінських функцій.

Також, в оскаржуваній ухвалі судом зазначено, що предметом оскарження у позові зазначено висновок медичного огляду призовника, що за визначенням п.2.1 Положення №402 не відноситься до категорії постанов (тобто, висновок не оформлений свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця), що і створює за визначенням п.2.1 Положення №402 поняття постанови; документ не скріплено гербовою печаткою військового комісаріату, а також, що Положенням №402 у чіткій та зрозумілій формі визначено коло постанов, які можуть бути оскаржені у судовому порядку це постанови ЦВЛК та ВЛК регіонів.

Досліджуючи матеріали справи, колегія суддів звертає увагу на наступне.

З позовної заяви вбачається, що 11.12.2019 Бородянським РВК Київської області у відповідь на адвокатський запит №34 від 29.11.2019 представнику позивача було надано копію постанови ВЛК Київського ОВК, оформленої у формі Карти №1292 медичного огляду призовника на збірному пункті Київського облвійськкомату від 25.11.2019, відповідно до якої позивача визнано придатним до військової служби.

Відповідно до ч. 10 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи Міністерством оборони України 14.08.2008 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України №402.

Нормами п.2.1. Положення №402 визначено, що для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).

Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.

Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.
Згідно з п.п.1.1., 1.2. Положення №402 медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови).
Медичний огляд проводиться ВЛК з метою визначення придатності до військової служби допризовників, призовників, військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти); військовослужбовців до військової служби.

ВЛК військового комісаріату створюється у районному (міському) військовому комісаріаті в установленому законодавством порядку за узгодженням із заінтересованими органами. (п.2.10.1. Положення №402)

Відповідно до п.2.10.2. роз`яснення ВЛК регіону з питань військово-лікарської експертизи є обов`язковими для виконання ВЛК військового комісаріату.

ВЛК військового комісаріату має право приймати постанови відповідно до цього Положення.

Відповідно до п.п. 2.3.5 та 2.4.10. Положення №402 постанови ЦВЛК можуть бути оскаржені в судовому порядку, а постанови ВЛК регіонів може бути оскаржена як у ЦВЛК або у судовому порядку.

Пунктом 2.3.1. Положення №402 встановлено, що ЦВЛК є органом військового управління, який здійснює керівництво ВЛК регіонів у Збройних Силах України та є керівним органом із військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб.

Відтак, з аналізу наведених норм чинного законодавства колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем щодо позивача прийнято відповідне рішення, що викладене у Картці, яке позивач правомірно та у відповідності до встановлених законом вимог вирішив оскаржити до адміністративного суду.

При цьому, твердження суду першої інстанції, що відповідач не є юридичною особою-суб`єктом владних повноважень та не відноситься до інших суб`єктів владних повноважень при здійсненні ним владних управлінських функцій колегія суддів вважає безпідставним, оскільки нормами Положення №402 чітко передбачено підпорядкування штатних та позаштатних ВЛК, ВЛК військових комісаріатів саме ВЛК регіонам та ЦВЛК, зокрема, вказані структурні підрозділи координують свою діяльність у відповідності до Положення №402, в тому числі в частині винесення постанов (висновків), результати яких можуть бути оскаржені в судовому порядку на рівні ЦВЛК, ВЛК регіонів та підпорядкованих їм штатних ВЛК (постійно і тимчасово діючі), позаштатних ВЛК (постійно і тимчасово діючі) та ВЛК військових комісаріатів.

Твердження суду першої інстанції, що Положенням №402 у чіткій та зрозумілій формі визначено коло постанов, які можуть бути оскаржені у судовому порядку, а саме лише постанови ЦВЛК та ВЛК регіонів, свідчить про формальний підхід до тлумачення та аналізу норм вказаного положення, оскільки вказаний спосіб звужує права позивача на справедливий судовий розгляд та можливість оскаржувати неправомірні постанови (висновки, картки), винесені, зокрема, ВЛК у складі ЦВЛК та ВЛК регіонів.

Відповідно до вимог ч.2 ст. КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах «Zubac v. Croatia», «Beles and Others v. the Czech Republic», №47273/99, пп. 50-51 та 69, та «Walchli v. France», № 35787/03, п. 29).

При цьому, ЄСПЛ провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Натомість, надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Kutic v. Croatia», заява №48778/99, пункт 25).

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним». Для того щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «Nunes Dias v. Portugal»).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain»).

Отже, як свідчить позиція суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Право на захист у суді своїх прав і свобод є конституційною гарантією, яка забезпечується реальною можливістю усякій заінтересованій особі звернутися до суду у встановленому законом порядку про захист прав, свобод та інтересів та можливістю обирати спосіб захисту, використовуючи при цьому всі дозволені законодавством інструменти та засоби.

Колегія суддів зазначає, що помилковий висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі фактично перешкоджає позивачу у доступі до правосуддя.

Частиною першою статті 353 КАС України визначено, що підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали судом першої інстанції та (або) суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги, що помилковість висновків суду першої інстанції та порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення питання, колегія суддів вважає, що ухвала Київського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2019 року про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.243, 308, 311, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2019 року про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Текст постанови виготовлено 21 квітня 2020 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді Л.В.Бєлова

А.Ю.Кучма