Справа № 540/760/20
Суддя: Войтович І.І.
Дата ухвалення: 2020-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/760/20

Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Войтовича І.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків Тетяни Леонідівни, треті особи - Акціонерне товариство "Банк Форвард", приватний нотаріус Київського нотаріального округу Разумова Ольга Іванівна про визнання протиправною та скасування постанови від 26.12.2019 р. ВП № 60601983 про арешт коштів,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, у якому просить: визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків Тетяни Леонідівни про арешт коштів боржника від 26.12.2019 ВП №60601983, що містяться на рахунках АТ КБ "ПРИВАТБАНК", МФО 305299, а саме картку для виплат голд НОМЕР_3.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у березні 2020 року, під час наміру зняти кошти (заробітну плату) з банківської картки виявилося, що рахунок заблоковано. Після звернення до АТ КБ "ПРИВАТБАНК", позивачкою з`ясовано, що на її картковий рахунок накладено арешт відповідно до постанови ВП №60601983 від 26.12.2019. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що не має майна та коштів у м.Києві та ніколи не проживала у м.Києві. Натомість зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Вважає, що картковий рахунок не є майном в розумінні ст.190 Цивільного кодексу України, а законодавством не передбачено визначення місцезнаходження карткового рахунку за місцем знаходження будь-якого банку. Позивачка вказує на те, що постанова про арешт коштів боржника від 26.12.2019, згідно якої було арештовано рахунок у АТ КБ «Приватбанк», на який зараховується заробітна плата є протиправною та обмежує у розпорядженні заробітною платою, порушує її конституційне право на своєчасне одержання винагороди. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 25.03.2020 адміністративний позов було залишено без руху та встановлено строк позивачу для усунення її недоліків.

Ухвалою суду від 03.04.2020 відкрито провадження в адміністративній справі. Визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з даною позовною заявою. Справа розглядатиметься за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням ч.4 ст.287 КАС України. Судове засідання призначено на 13.04.2020 о 11:00 год.

13.04.2020, клопотання відповідача про відкладення розгляду справи задоволено. Відкладено розгляд справи на 21 квітня 2020 року о 09:30 год.

Позивачка просила розгляд справи провести в порядку письмового провадження без її участі.

21.04.2020 р. від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким просить відмовити в задоволенні позову. Вказує, що ОСОБА_1 є власником карткового рахунку № НОМЕР_1 та наявних на цьому рахунку грошових коштів, що підтверджується довідкою АТ "Банк Форвард". Вважає, що оскільки майно боржника (грошові кошти) перебуває у м.Києві, то відсутнє порушення Закону України "Про виконавче провадження". Крім того, оскільки до відповідача надійшов виконавчий документ у якому зазначено, що місцезнаходження майна боржника у межах виконавчого округу м. Києва, у приватного виконавця не було підстав для повернення виконавчого документа стягувану, у зв`язку із пред`явленням не за місцем виконання. Щодо постанови ВП №60601983 від 26.12.2019 про арешт коштів боржника зазначає, що її винесено у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» задля забезпечення реального виконання боржником рішення, якою накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках у 10 банківських установах та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника. Так, звертає увагу на те, що у постанові про накладення арешту на кошти боржника зазначено: «крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику». Тобто, приватний виконавець вказаною постановою визначив банківським установам, які виконують рішення виконавця, порядок виконання з урахуванням обмежень, визначених законодавством, перелік яких не містить обмежень щодо накладення арешту на рахунок, на який серед інших зарахувань здійснюється нарахування соціальної допомоги чи пенсії. Також відповідач, посилаючись на Наказ МФУ №758 від 22.03.2012 «Про затвердження Порядку відкриття та закриття рахунків у національній валюті в органах Державної казначейської служби України» зазначає, що право виконавця обмежено в частині накладення арешту на кошти боржника, звернення стягнення, на які заборонено законом. Водночас, визначено обов`язок Банка повернути постанову, якщо рахунок має спеціальний режим використання. Так, відповідач робить висновок, що у зв`язку прийняттям АТ КБ «ПриватБанк» оскаржуваної постанови, рахунок, на який накладено арешт, не відноситься до рахунків із спеціальним режимом використання або інших рахунків, звернення стягнення на які заборонено законом. Крім цього, звертає увагу на те, що жодних документів з повідомленням про те, що на кошти, які знаходяться на рахунку боржника, заборонено звертати стягнення від банківських установ, в тому числі АТ КБ «Приватбанк», на адресу приватного виконавця не надходили. Вважає, що при винесені оскаржуваної постанови приватним виконавцем не порушено норми чинного законодавства України. Просить відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою суду від 21.04.2020 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залишення адміністративного позову без розгляду.

Згідно ч.3 ст.194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, належним чином сповіщені про дату, час та місце розгляду справи.

Положеннями ч.4 ст.287 КАС України визначено, що адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Частинами 2 та 3 статті 268 КАС України передбачено, що учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Таким чином, з урахуванням скорочених строків розгляду справ даної категорії та неявки учасників справи у судове засідання, суд розглядає справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

У провадженні приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Павелків Т.Л. знаходиться виконавче провадження ВП № 60601983 з примусового виконання виконавчого напису № 2236, виданого 31.08.2019 приватним нотаріусом КМНО Розумовою О.І. про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ "Банк Форвард" заборгованості в розмірі 24120,41 грн.

Так, 13.11.2019, АТ "Банк Форвард" звернулось до приватного виконавця виконавчого округу м.Київ Вольф Т.Л. із заявою щодо відкриття за місцем знаходження майна (грошових коштів) боржника виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовою О.І. за № 2236 від 31.08.2019 р. про стягнення з боржника, яким є: ОСОБА_1 коштів у розмірі 24120,41 грн.

Розглянувши заяву про примусове виконання приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Вольф Т.Л., 14.11.2019, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 60601983 щодо примусового виконання виконавчого напису № 2236, виданого 31.08.2019 приватним нотаріусом КМНО Разумовою О.І. про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ "Банк Форвард" заборгованості в розмірі 24120,41 грн.

26.12.2019, приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Павелків Т.Л. винесено постанову про стягнення з ОСОБА_1 основної винагороди у сумі 2412,04 грн.

Згідно з постановою від 26.12.2019 по виконавчому провадженню № 60601983 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках: ПАТ "ОТП Банк", МФО 300528, ПАТ "Державний ощадний банк України", МФО 300465, ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", МФО 300335, ПАТ "Укрсиббанк", МФО 351005, ПАТ "Альфа-банк", МФО 300346, АТ КБ "ПриватБанк", МФО 305299, ПАТ "Креді Агріколь Банк", МФО 300614, ПАТ АБ "УкрГазБанк", МФО 320478, ПАТ "Універсал Банк", МФО 322001, АТ "ПУМБ", МФО 334851, та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику: ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження 28532,45 грн.

Вважаючи, що у відповідача були відсутні законні підстави для прийняття оскаржуваної постанови, позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини є Закон України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон).

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року (далі - Закон № 1404-VIII) визначено, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною 1 ст. 5 Закону № 1404-VIII встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України «Про виконавче провадження» (ч. 1 ст. 27 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»).

Щодо посилання позивачки, як на підставу для скасування оскаржуваної постанови, на те, що наявність карткового рахунку в банку, місцезнаходження якого зареєстроване у м. Києві не є тотожним місцезнаходженню майна боржника, зокрема його грошових коштів, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 22, п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» приватний виконавець має право розпочати здійснення діяльності з дня внесення інформації про нього до Єдиного реєстру приватних виконавців України. Міністерство юстиції України забезпечує ведення Єдиного реєстру приватних виконавців України. У Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Частинами 2, 4 ст. 24 Закону № 1404-VIII встановлено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України. Виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

Згідно з п. 1 ч. 1, ч.ч. 3, 7 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати. У разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.

Отже, виходячи з аналізу вказаних норм, якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність, та відповідно на яку розповсюджуються відповідна компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 23 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Відповідно до ч. 3.1 ст. 3 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" передбачено, що кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках). Згідно з ч.ч. 6.1, 6.2 ст. 6 вказаного Закону банки мають право відкривати рахунки резидентам України (юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, фізичним особам), нерезидентам України (юридичним особам-інвесторам, представництвам юридичних осіб в Україні та фізичним особам). Особи, визначені в пункті 6.1 цієї статті, мають право відкривати рахунки в будь-яких банках України відповідно до власного вибору для забезпечення своєї господарської діяльності і власних потреб.

Пунктом 7.1.5 ст. 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" встановлено, що зарахування коштів на рахунок клієнта здійснюється як шляхом внесення їх у готівковій формі, так і шляхом переказу коштів у безготівковій формі з інших рахунків.

Відповідно до ч. 1 ст. 190 ЦК України, майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Одним із різновидів майна є гроші (ст.ст. 177, 179 ЦК України).

Грошові кошти на рахунках банку в розумінні глави 13 Цивільного кодексу України є майном.

Як вбачається з матеріалів справи, АТ «Банк Форвард» звернулося до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків (Вольф) Т. Л. із заявою №1/1/4-1090/322 від 13.11.2019 про примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Разумовою О.І. від 31.08.2019 № 2236, в якій вказало на відкритий боржником банківський рахунок.

За таких обставин, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків (Вольф) Т. Л. мала право приймати до виконання виконавчий напис за місцезнаходженням майна боржника, а саме - грошових коштів боржника на рахунку у банківській установі міста Києва, та не порушено вимог щодо територіальності з відкриття ним виконавчого провадження.

Правова позиція з цього питання висловлена Верховним Судом в постанові від 27 грудня 2019 року у справі 905/584/19.

Щодо доводів позивачки про те, що оскаржуваною постановою накладено арешт на картковий рахунок № НОМЕР_3, який відкрито в АТ КБ "ПриватБанк" та на який нараховується заробітна плата, а тому постанова від 26.12.2019 ВП №60601983 є протиправною, суд зазначає наступне.

За приписами статті 48 Закону № 1404-VIII встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статей 19-1 та 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", та на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Частиною другою статті 56 Закону № 1404-VIII зокрема передбачено, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Так, приватним виконавцем Павелків Т.Л. у постанові ВП №60601983 від 26.12.2019 про накладення арешту на кошти боржника накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках у 10 банківських установах та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містять на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику.

Таким чином, відповідач визначив банківським установам, які виконують рішення виконавця, порядок виконання з урахуванням обмежень, визначених законодавством.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про правомірність постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. ВП №60601983 від 26.12.2019 про арешт коштів боржника.

Доводи позивачки про те, що постановою про арешт коштів боржника ВП №60601983 від 26.12.2019, згідно якої було протиправно арештовано рахунок у АТ КБ «Приватбанк», суд не приймає до уваги, оскільки рахунок на який накладено арешт в АТ КБ «Приватбанк», не відноситься до рахунку із спеціальним режимом використання або інших рахунків, звернення стягнення на які заборонено законодавством. Зазначене, також не спростовується довідкою виданою АТКБ «ПриватБанк» від 21.02.2020 №9D1L6J4NDBPJTS7G, яка не містить даних, що рахунок за карткою для виплат голд НОМЕР_3 відноситься до рахунку із спеціальним режимом використання або інших рахунків, звернення стягнення на які заборонено законодавством.

Крім того, матеріали справи не містять будь-яких доказів стосовно підтвердження заборони звернення стягнення на кошти, що знаходяться на рахунку в АТ КБ «Приватбанк».

Таким чином, відсутні підстави для скасування постанови про накладення арешту на кошти боржника ВП №60601983 від 26.12.2019.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя І.І. Войтович

кат. 105000000