Справа № 480/1703/20
Суддя: О.А. Прилипчук
Дата ухвалення: 2020-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2020 р. Справа № 480/1703/20

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Прилипчука О.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в письмовому провадженні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Шосткинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми)

про скасування постанов,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Шосткинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), в якій просить:

- скасувати постанови державного виконавця від 05.11.2019 р. у виконавчому провадженні АСВП №60485716 про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні, про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 06 листопада 2019 року старшим державним виконавцем Шосткинського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Сумській області на підставі ст. 64-1 Закону України "Про виконавче провадження" було прийнято Постанову про визначення місця побачення стягувача з дитиною. 12 листопада 2019 року старшим державним виконавцем Шосткинського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Сумській області на підставі п.9 частини першої ст. 39, 40 Закону України "Про виконавче провадження" було прийнято Постанову про закінчення виконавчого провадження, де виконавець визнав, що рішення суду № 589/804/19 від 25.102019 виконано, а саме, ОСОБА_1 не чинила перешкод у спілкуванні батька ОСОБА_2 з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Систематичні побачення доньки з батьком відбулися у порядку визначеному рішенням суду.

Вважає, що відповідачем неправомірно стягнуто з неї виконавчий збір і витрати виконавчого провадження, оскільки неможливо було в добровільному порядку виконати рішення суду в частині усунення перешкод для зустрічі батька з дитиною внаслідок невиконання своїх зобов`язань стягувачем щодо сплати аліментів та визначення місця його зустрічі з дитиною.

Просить скасувати постанови державного виконавця від 05.11.2019 р. у виконавчому провадженні АСВП №60485716 про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні, про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження.

Відповідач у відзиві на позовну заяву позовні вимоги не визнав та зазначив, що 04.11.2019 на виконання до Шосткинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) за заявою стягувача ОСОБА_2 від 04.11.2019 надійшов виконавчий лист № 589/804/19 від 25.10.2019 про зобов`язання ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкоди у спілкування з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

05.11.2019 року відповідно до ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 ЗУ "Про виконавче провадження" державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження АСВП №60485716, копії якої направлено сторонам.

Відповідно до ч.4 ст.27 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів), а тому 05.11.2019 на виконання зазначеної норми державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору.

05.11.2019, керуючись статтею 42 Закону України "Про виконавче провадження" та відповідно до пункту 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, яку останній отримав в цей же день.

12.11.2019 закінчено виконавче провадження № 60485716 на підставі п. 9 ст.39 ЗУ "Про виконавче провадження" у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду. В межах виконавчого провадження №60485716 боржницею постанови про стягнення виконавчого збору та про стягнення витрат виконавчого провадження не виконані, а тому 14.11.2019 відповідно до ст. 3,4,24,25,26.27 ЗУ "Про виконавче провадження" державним виконавцем на підставі постанови про стягнення виконавчого збору від 05.11.2019 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження АСВП № 60592813, копія якої надіслана сторонам.

Постанова від 05.11.2019 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження АСВП № 60485716 була виділена в окреме виконавче провадження та зареєстрована в автоматизованій системі виконавчих проваджень. 14.11.2019 на підставі постанови від 05.11.2019 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження АСВП № 60485716 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження АСВП № 60592339, копія якої була надіслана сторонам.

Станом на 06.04.2020 боржником ОСОБА_1 виконавчий збір у сумі 8346 грн. та витрати виконавчого провадження у сумі 110,26 грн. не сплачені, виконавчі провадження №60592813, №60592339 відкриті, постанова про стягнення виконавчого збору від 05.11.2019 та постанова від 05.11.2019 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження підлягають виконанню.

Враховуючи зазначене, вважає, що оскаржувані постанови прийняті згідно норм чинного законодавства, а тому просить відмовити у їх задоволенні (а.с. 75-78).

Ухвалою суду від 26.03.2020 р. відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням ст. 287 КАС України. Справу призначено до розгляду на 15.04.2020 р.

15.04.2020 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 22.04.2020 р.

В судове засідання 22.04.2020 року після перерви сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

На підставі викладеного, враховуючи неявку всіх учасників справи, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно з ч. 4 с. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що 05.11.2019 старшим державним виконавцем Шосткинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) за заявою стягувача ОСОБА_2 на підставі виконавчого листа № 589/804/19 від 25.10.2019 відкрито виконавче провадження № 60485716 про зобов`язання ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкоди у спілкування з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 80).

П. 3 вищевказаної постанови передбачено стягнення з боржника виконавчого збору/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 8346 грн.

05.11.2019 р. старшим державним виконавцем прийнято постанову ВП №60485716 про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 8346,00 грн (а.с. 84) та постанову ВП №60485716 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження за проведення виконавчих дій у розмірі 110,26 грн (а. с. 87).

12.11.2019 старшим державним виконавцем прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження № 60485716 на підставі п. 9 ч.1 ст. 39 ЗУ "Про виконавче провадження" у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду (а. с. 82).

14.11.2019 на підставі постанови від 05.11.2019 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження АСВП № 60485716 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження АСВП № 60592339 про стягнення витрат виконавчого провадження у розмірі 69 грн (а. с. 88).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Так, спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ, в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Приписами частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною першою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч.1 ст. 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Відповідно до ч.3 ст.27 Закону № 1404-VІІІ за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 Закону України "Про виконавче провадження".

Виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Ч.5 ст.27 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Разом з тим, ця стаття передбачає винятковий перелік підстав, коли виконавчий збір не стягується.

Згідно частини 3 статті 40 Закону №1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

З огляду на зазначене Суд робить висновок, що частина третя статті 40 Закону №1404-VIII є спеціальною нормою, яка регулює окремі випадки стягнення виконавчого збору, а тому загальні правила встановлені частинами першою та другою статті 27 зазначеного закону - не можуть застосовуватися.

При цьому, норми статті 27 вказаного Закону містять вичерпний перелік підстав та умови за якими виконавчий збір не стягується, зокрема, визначено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, за умови, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Так, з матеріалів справи судом встановлено, що 12.11.2019 старшим державним виконавцем прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження № 60485716 на підставі п. 9 ч.1 ст. 39 ЗУ "Про виконавче провадження" у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду (а. с. 82).

Тобто, виконавче провадження було закінчено саме відповідно до п. 9 ч.1 ст. 39 ЗУ "Про виконавче провадження" не у зв`язку із виконанням боржником рішення суду до відкриття виконавчого провадження, а саме у зв`язку виконанням державним виконавцем виконавчого листа.

Таким чином, настають наслідники які передбаченні ч.3 статті 40 Закону №1404-VIII - якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець виносить постанову про стягнення виконавчого збору.

Аналізуючи норми вищенаведеного законодавства з примусового виконання судових рішень, суд робить висновок, що примусове виконання судового рішення розпочинається з моменту прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження, якщо інше не передбачено законом. Під час вчинення виконавчих дій виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначається про стягнення виконавчого збору у розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи.

Наведена позиція суду також узгоджується із практикою Верховного суду, зокрема постановою від 30 травня 2018 року по справі №808/3791/16 (адміністративне провадження №К/9901/20636/18)

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить висновку, що оскаржувана постанова від 05.11.2019 року про стягнення виконавчого збору прийнята у відповідності з вимогами ч.2 ст.19 Конституції України, а тому не підлягає скасуванню.

Щодо оскарження позивачем постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 42 Закону № 1404-VIII, кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Відповідно до Наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року №2830/5 "Про встановлення видів та розмірів витрат виконавчого провадження", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року №1300/29430 (далі - Наказ №2830/5), зокрема, до частин першої, другої та дев`ятої розділу І до видів витрат виконавчого провадження відносяться: виготовлення документів виконавчого провадження: папір; копіювання, друк документів; канцтовари; пересилання документів виконавчого провадження: конверти; знаки поштової оплати (марки); послуги маркувальної машини; послуги поштового зв`язку; послуги за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію статті 8 Закону №1404-VIII плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження.

Відповідно до частин першої, другої розділу ІІ Наказу №2830/5 розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пунктах 1, 3, 6, 7, 10 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються відповідно до вартості товарів і послуг, зазначеної у відповідних договорах.

Розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пунктах 2, 4 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються згідно з тарифами Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта".

Згідно Наказу Міністерства юстиції України від 24.03.2017 року №954/5 "Про встановлення розміру плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження " з 5 січня 2017 року плата за користування системою становить 69 грн за кожне відкрите виконавче провадження.

Отже, витрати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження заявлені відповідачем правомірно, натомість, позивачем не надано суду доказів добровільного виконання судового рішення до моменту звернення стягувача до відповідача.

Виходячи з вищевикладеного, мотивувальна частина оскаржуваної постанови містить детальний розрахунок здійснених відповідачем витрат із зазначенням обсягу та розміру усіх складових загальної суми витрат виконавчого провадження, який затверджено Наказом №2830/5, при цьому Закон №1404-VIII не покладає на державного або приватного виконавця обов`язок документально фіксувати здійснення всіх витрат виконавчого провадження та надсилати докази їх здійснення сторонам виконавчого провадження.

Наведена позиція суду узгоджується із практикою Верховного суду, зокрема по справі 750/6794/17 від 29.03.2019 року.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд наголошує, що відповідачем вимоги ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України виконані не були, а тому приходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Шосткинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про скасування постанов не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Шосткинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про скасування постанов - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня складення судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя О.А. Прилипчук