Справа № 640/25126/19
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2020-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2020 року м. Київ № 640/25126/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 27.05.2019 виконавче провадження № 59210030.

Ухвалою суду від 14.01.2020 відкрито провадження в адміністративній справі № 640/24934/19, розгляд якої вирішено здійснювати в порядку ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він виступав поручителем ОСОБА_3, згідно договору поруки № 00010-ML-75/П/08 від 02.06.2008, за договором іпотеки № 00010-ML-75/i, посвідченого Івановою Л.М. , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 02.09.2008 за реєстровим № 4377, за договором про надання споживчого кредиту № 00010-ML-75 від 02.09.2008 (із змінами і доповненнями).

В подальшому ОСОБА_3 не виконано зобов`язання за договорами і Акціонерним товариством «КРЕДИТ ЄВРОПА БАНК» пред`явлено до ОСОБА_1 вимоги щодо необхідності виконання зобов`язання згідно договору поруки.

Приватним виконавцем Ляпіним Л.Д. постановою від 27.05.2019 у ВП № 59210030 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва від 16.03.2016 № 755/2023/16-ц щодо стягнення з позивача на користь ПАТ «КРЕДИТ ЄВРОПА БАНК» заборгованості у сумі 2 748 783,28 грн та прийнято постанову про стягнення з боржника основної винагороди у сумі 274 878,33 грн.

Проте, з позивача зазначена заборгованість не стягнута, оскільки АТ «КРЕДИТ ЄВРОПА БАНК» було подано заяву про повернення виконавчого документа, оскільки припинено зобов`язання ОСОБА_3 , а також його поручителя ОСОБА_1 , у зв`язку з укладенням договору про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі стягувачу права власності на предмет іпотеки, посвідченого 27.09.2019 приватним нотаріусом київського міського нотаріального округу Волковою С.М. за реєстровим № 708.

Однак, 06.12.2020 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Корольовим В.В. відкрито виконавче провадження з виконання постанови про стягнення з боржника основної винагороди № 59210030 від 27.05.2019, якою стягнуто з ОСОБА_1 на користь Ляпіна Д.В. основну винагороду у сумі 274 878,33 грн.

Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з даним позовом і вважає прийняту приватним виконавцем Ляпіним Д.В. постанову від 27.05.2018 про стягнення основної винагороди у ВП № 59210030 протиправною, оскільки в примусовому порядку з нього заборгованість за виконавчим документом не стягнуто, стягувачу виконавчий документ було повернуто за його заявою, а тому відсутні підстави для стягнення основної винагороди приватного виконавця.

27 січня 2020 року до суду відповідачем подано відзив та завірені матеріали виконавчого провадження № 59210030.

Відповідач заперечує проти задоволення позову, зазначає, що фактичне виконання судового рішення та вжиття виконавцем заходів з примусового виконання рішень не є обов`язковими умовами для стягнення основної винагороди приватного виконавця.

До того ж, відповідач зазначає проте, що позивач пропустив строк звернення до суду з даним позовом, оскільки оскаржувану постанову приватного виконавця ним було отримано 30.05.2019, що підтверджуєтеся матеріалами виконавчого провадження.

31 січня 2020 року до суду представником позивача подано відповідь на відзив, в якій викладено заперечення щодо пропуску позивачем строку звернення до суду та додатково зазначено про наявність підстав для задоволення позовної заяви з урахуванням судової практики.

У судове засідання призначене на 30.01.2020 з`явились представник позивача та відповідач. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав та мотивів, викладених в позовній заяві та відповіді на відзив, просив суд задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач заперечив проти позову та просив відмовити в повному обсязі. Судом поставлено на обговорення питання щодо продовження розгляду справи в порядку письмового провадження, на що представником позивача та відповідачем не заперечено, в результаті чого судом ухвалено продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Вивчивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд зазначає наступне.

Дніпровським районним судом м. Києва видано виконавчий лист від 16.03.2016 № 755/2023/16-ц на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 04.12.2015 у справі № 1079/15 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КРЕДИТ ЄВРОПА БАНК» заборгованості в сумі 2 723 283,28 грн. та витрат пов`язаних з вирішенням спору третейським судом в сумі 25 500,00 грн.

Постановою приватного виконавця Ляпіна Л.Д. від 27.05.2019 у ВП № 59210030 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва від 16.03.2016 № 755/2023/16-ц.

Водночас, постановою приватного виконавця Ляпіна Л.Д. від 27.05.2019 у ВП № 59210030 стягнуто з ОСОБА_1 основну винагороду у сумі 274 878,33 грн., в порядку ч. 7 ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

На підтвердження направлення і отримання зазначених постанов відповідач надає копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення за № 627.

28 жовтня 2019 року стягувачем подано приватному виконавцю Ляпіну Л.Д. заяву від 18.10.2019 № 2080/09 про повернення виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва від 16.03.2016 № 755/2023/16-ц.

Постановою приватного виконавця Ляпіна Л.Д. від 07.11.2019 у ВП № 59210030 повернуто стягувачу виконавчий лист Дніпровського районного суду м. Києва від 16.03.2016 № 755/2023/16-ц, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (надалі - Закон № 1404-VIII). Закон № 1404-VIII визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Статтею 1 Закону № 1404-VIII закріплено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону №1404 виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Разом з тим, ч. 3 ст. 45 Закону №1404 передбачено, що основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Приписами ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Відповідно до п. 1-3 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження» розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості: 1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; 2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача;3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Згідно ч. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

В свою чергу, основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає Закон України від 02.06.2016 № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі - Закон № 1403).

Положеннями ст. 31 Закону № 1403 визначено, що за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода. Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової. Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення.

Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

На виконання статті 31 Закону №1403 постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 №643 затверджено Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця (далі - Порядок № 643).

Відповідно до вимог пункту 19 Порядку, приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Разом з тим, відповідно до п. 22 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (надалі також - Інструкція), у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені першою частиною статті 40 Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу чи поверненні виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначається підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягнутої суми, якщо за виконавчим документом проводилось стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відповідно до вказаного підпункту у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відмітку про суму стягнутої основної винагороди приватного виконавця, тим самим законодавець підтверджує, що основна винагорода приватного виконавця стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми.

Виходячи з аналізу наведених норм у сукупності, постанова про стягнення основної винагороди приватного виконавця виноситься одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.

Водночас, підставою отримання приватним виконавцем основної винагороди є фактичне виконання (повне або часткове) виконавчого документа та сума основної винагороди визначається у відсотках до стягнутої суми.

Тобто, підставою для стягнення основної винагороди у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення приватним виконавцем дій з фактичного виконання рішення, а розмір основної винагороди обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи та встановлено судом, з метою стягнення з позивача коштів у сумі 2 723 283,28 грн. приватним виконавцем було відкрито виконавче провадження № 59210030, в межах якого прийнято оскаржувану постанову про стягнення з боржника основної винагороди у сумі 274 878,33 грн.

Однак, суд зазначає, що з боржника в примусовому порядку зазначену у виконавчому листі суму коштів стягнуто не було, а виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, оскільки ОСОБА_3 добровільно в повному обсязі виконано взяте на себе зобов`язання, і відсутні підстави для виконання такого зобов`язання поручителем, тобто позивачем.

Таким чином, виконавчий документ повернуто без його фактичного виконання (повного або часткового), отже суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_1 основної винагороди.

Крім того, суд наголошує, що повернення виконавчого документу за заявою стягувача не є заходом примусового виконання рішень, за допомогою якого приватним виконавцем здійснюється стягнення або повернення заборгованості, а є способом добровільного врегулювання сторонами виконавчого провадження питань щодо умов фактичного виконання виконавчого документа, що і мало місце в даному випадку.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що стягнення основної винагороди приватного виконавця, відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», є можливим лише за умови: 1) фактичного виконання виконавчого документа; 2) вжиття виконавцем заходів примусового виконання рішень. За своїм змістом основна винагорода приватного виконавця є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи привели до виконання рішення.

Оскільки, як становлено судом, виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, а вжитті приватним виконавцем заходи не призвели до виконання в примусовому порядку виконавчого документа, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з позивача основної винагороди приватного виконавця.

Аналогічну правову позицію викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11.03.2020 по справі № 2540/3203/18.

Крім того, за умови стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця за виконавчим документом, який повернуто без фактичного виконання, створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми основної винагороди про, що свідчать положення ч. 5 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Відтак, у разі повторного пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, створюються умови щодо повторного стягнення з боржника основної винагороди, що є порушення права та інтересів боржника.

Щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з цим позовом, суд зазначає наступне.

Приписами ч. 3 ст. 123 КАС України визначено, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, приватним виконавцем Ляпіним Д.В. вживались заходи щодо повідомлення позивача про відкриття виконавчого провадження № 59210030 та про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця відповідно до постанови від 27.05.2019 у ВП № 59210030.

Водночас, як встановлено судом, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення за № 627, ОСОБА_1 не отримано, адже згідно наявної на ньому відмітки його отримано «Мельниченко».

За таких обставин, оскільки відсутні належні та допустимі докази отримання позивачем постанови від 27.05.2019 про стягнення основної винагороди у ВП № 59210030, суд дійшов висновку про звернення позивача з даним позовом у строк визначений процесуальним законом, відтак відсутні підстави для залишення позовної заяви без розгляду.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, суд вважає, що судові витрати, сплачені позивачем, підлягають стягненню за рахунок коштів приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича у сумі 768,40 грн.

Керуючись ст. ст. 77, 90, 139, 241-246, 255, 287, 293, 296-297 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича про стягнення з боржника основної винагороди від 27.05.2019 у виконавчому провадженні № 59210030.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп.) за рахунок коштів приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича.

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 287, 296-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , );

Відповідач: Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Ляпін Дмитро Валентинович (01001, м. Київ, вул. М. Грушевського, 10, цокольний поверх, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2, тел. ).

Суддя В.І. Келеберда