Справа № 160/10018/19
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2020-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

09 квітня 2020 року м. Дніпросправа № 160/10018/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Божко Л.А. (доповідач),

суддів: Дурасової Ю.В., Лукманової О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.12.2019 в адміністративній справі №160/10018/19, ухвалене суддею Віхровою В.С., по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, рішення та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и В:

У жовтні 2019 р. ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просила суд визнати бездіяльність відповідача, щодо не поновлення пенсії позивачки - протиправною; визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у поновленні пенсії позивачці викладене в листі відповідача від 10.07.2019 р.; зобов`язати відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вчинити певні дії - провести поновлення виплати пенсії позивачці з 01.04.2015 р. відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.12.2019 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Рішення суду обгрунтовано тим, що матеріалами справи підтверджується відсутність належного звернення від позивача до відповідача, як першочергові підстави, а отже у останнього не виник обов`язок у поновленні пенсії.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив прийняти нове рішення , яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі .

В апеляційній скарзі позивач зазначила , що є особою похилого віку, проживає у Державі Ізраіль і, з огляду на стан здоров`я та високу вартість поїздки до України, не може особисто вручити відповідачу свою заяву. Тому скориставшись своїм конституційним та законним правом, уповноважела свого представника, на підставі наторіальної довіреності, передати відповідачу свою особисту заяву та інші документи, необхідні для поновлення виплати песії.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що що від імені ОСОБА_1 до ГУ ДФУ в Дніпропетровській області звернувся представник за дорученням, - Вадим Меламед із заявою, в якій керуючись ст. ст. 45, 46, 47, 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", постановою Правління ПФУ, п. 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженого Постановою правління ПФУ від 25.11.2005 р. №22-1 (у редакції постанови правління ПФУ від 07.07.2014 р. № 13-1) просить поновити пенсію ОСОБА_1 зазначаючи такий виклад обставин:

" ОСОБА_1 , громадянка України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 , виданий органом Ворошиловським РВ УМВС України в м. Донецьку, 13.11,1996 року, посвідчення особи № НОМЕР_2 , виданий відділенням МВС в Аеропорту Бен Гуріон , 01.10.2014 року , ІПН НОМЕР_3 . Перед виїздом за кордон вона мешкала за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно записів у трудовій книжці ОСОБА_1 трудовий стаж зазначеної особи орієнтовно складає 31 рік. На даний час вона не працює.

01.10.2014 року ОСОБА_1 виїхала з України на постійне місце проживання до Ізраїлю, де була прийнята на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль.

По досягненні пенсійного віку пенсіонеру була призначена пенсія за віком, яка виплачувалась їй управлінням Пенсійного фонду України у Ворошилівському районі м. Донецька, а з 2014 року вона стала на облік до УПФУ м. Дніпра, яким пенсія виплачувалась їй до виїзду за кордон. Починаючи з 01 квітня 2015 року і станом на сьогоднішній день, ОСОБА_1 призначеної по закону пенсії не отримує, жодним з територіальних управлінь ПФУ на даний час пенсію пенсіонеру не поновлено та її виплати не відбувається.

Оскільки, ОСОБА_1 постійно мешкає в Державі Ізраїль, де немає територіального органу Пенсійного фонду України, свою заяву про поновлення пенсії вона має подати до управління за місцем свого останнього мешкання в Україні".

До даного звернення додано наступні документи ОСОБА_1 : оригінал довіреності представників; нотаріально засвідчена копія паспорту громадянина України; нотаріально засвідчена копія посвідчення особи; нотаріально засвідчена копія ІПН; нотаріально засвідчена копія трудової книжки; нотаріально засвідчена копія пенсійного посвідчення; оригінал апостильованої особистої заяви про поновлення пенсії.

Крім того, представник ОСОБА_1 звертає увагу на те, що відповідно до п. п. 2 п. 6 Положення про управління ПФУ в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднанні управління, яке затверджене постановою Правління ПФУ №28-2 від 22.12.2014 р. - УПФУ має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб - підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення завдань, покладених на УПФУ. На підставі чого, у разі якщо у управління є необхідність у отриманні додаткових документів, окрім наданих - просить здійснити відповідні запити направлені на їх отримання, в т.ч. на підтвердження стажу, довідок про заробітну плату та/або громадянства".

За результатами звернення представника позивача Вадима Меламеда від 25.06.2019 р. щодо поновлення пенсії в Україні ОСОБА_1 відділ з питань призначення та перерахунку пенсій №1 управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФУ в Дніпропетровській області листом від 10.07.2019 р. за №3025/03.05-12 повідомило про відсутність законних підстав для прийняття рішення про поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 , посилаючись на положення 1.5 Порядку №22-1.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Так, згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Стаття 24 Конституції України гарантує громадянам України рівність конституційних прав незалежно від місця проживання. Крім того, Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами (ч. 3 ст. 25 Конституції України).

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV, загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами: рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов`язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Таким чином, особи, які проживають в Державі Ізраїль, як громадяни України, мають такі ж конституційні права, як і інші громадяни України, оскільки Конституція України і пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

Частиною 3 ст. 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини встановлено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 № 1382-IV, реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, кожен громадянин України, включаючи осіб, що досягли пенсійного віку, має право на вибір свого місця проживання зі збереженням усіх конституційних прав.

Передбачене Конституцією України право громадян на соціальний захист конкретизоване Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV, якими встановлено порядок нарахування та виплати пенсії.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами. У тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 51 цього Закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Міжнародних договорів між Україною та Ізраїлем стосовно призначення та виплати пенсії не укладалося.

В свою чергу, Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Зазначені положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України № 25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, з 07.10.2009 порядок виплати пенсії громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, регулюється нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Після прийняття Конституційним Судом України вищевказаного рішення і до часу розгляду справи судом, інші закони, що регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, не прийняті.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, вказав про право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов`язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі "Пічкур проти України", як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

З аналізу вищевказаних норм чинного законодавства вбачається, що з дня набрання чинності Рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини 1 статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що виїзд на постійне місце проживання до Ізраїлю не може бути підставою для припинення виплати або не призначення пенсії.

Отже, проживання громадянина України на території іншої держави не є перешкодою у реалізації його права на соціальний захист, зокрема на пенсійне забезпечення.

Разом з тим, на даний час порядок призначення, перерахунку та виплати пенсії, визначений Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. №22-1 (далі- Порядок 22-1).

Пунктом 1.5. Порядку 22-1 передбачено, що заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім`ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

Відповідно до п. 2.8. Порядку 22-1, поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Згідно п. 2.9. Порядку 22-1, особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , проживала у АДРЕСА_2 , що підтверджується паспортом громадянина України серії 10.09.2014 р. ОСОБА_1 звернулась до УПФУ в Жовтневому районі м.Дніпропетровська із заявою, в якій просить запросити її пенсійну справу з управління ПФУ Ворошиловського району Донецької області у зв`язку із тимчасовим переселенням до м.Дніпропетровська. У заяві вказано, що позивач отримувала пенсію за віком (як науковий працівник).

Матеріали пенсійної справи містять також заяву позивача від 10.09.2019 р., згідно якої остання просить належні їй суми виплачувати починаючи з 01.09.2014 р. та зазначає реквізити банківського рахунку.

01.12.2014 р. позивачем було особисто подано заяву до УПФУ в Жовтневому районі м.Дніпропетровська, в якій просить долучити до матеріалів пенсійної справи довідку від 27.11.2014 р. № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, переміщеної з окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції змінивши адресу проживання в АДРЕСА_1 .

26.02.2016 р. пенсійну справу ОСОБА_1 було знято з виплати до з`ясування місця проживання пенсіонера.

Як встановлено судом першої інстанції та підтвержено матеріалами справи, ОСОБА_1 27.11.2014 р. була поставлена на облік як внутрішньо переміщена особа, а 01.12.2014 р. - особисто звертається до органу пенсійного фонду із заявою про долучення цієї довідки до матеріалів пенсійної справи.

Станом на час вирішення справи по суті інформація про скасування довідки до суду не надходила.

Крім того, як встановлено судом , що під час розгляду справи факт виїзду позивача до держави Ізраїль на постійне місце проживання документально не підтверджений. А саме відсутні докази поставлення ОСОБА_1 на консульський облік держави Ізраїль, закордонний паспорт з такою відміткою та/або відмітками про перетин кордону.

Таким чином, матеріали справи не містять жодних доказів в обґрунтування обставин, з якими закон пов`язує настання у особи права на поновлення пенсії як особі, яка виїхала на постійне проживання за кордон, в даному випадку до держави Ізраїль, судом таких обставин також не встановлено.

Позивач, не надає жодних правових обґрунтувань стосовно дати, з якої вважає має бути поновлено пенсію (01.04.2015 р.).

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено рішення та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстав для його скасування не існує.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.12.2019 р. - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, за винятком наявності підстав передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя Л.А. Божко

суддя Ю. В. Дурасова

суддя О.М. Лукманова

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя Л.А. Божко