Справа № 340/1720/19
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2020-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 квітня 2020 року м. Дніпросправа № 340/1720/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кругового О.О. (доповідач),

суддів: Баранник Н.П., Малиш Н.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Дніпро апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління ДПС у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27.12.2019, (суддя суду першої інстанції Момонт Г.М.), прийняте в порядку спрощеного провадження в м. Кропивницькому, в адміністративній справі № 340/1720/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язати вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

12 липня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неповернення помилково сплаченої суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування та зобов`язати Головне управління ДФС у Кіровоградській області повернути позивачу помилково сплачену суму єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування за період січень - листопад 2018 року у сумі 9009,66 грн.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що позивач з серпня 2009 року перебуває в трудових відносинах з товариством з обмеженою відповідальністю «Агродар ЛТД», у січні 2018 року отримала свідоцтво на зайняття адвокатською діяльністю та з 22.02.2018 перебуває на обліку як платник єдиного соціального внеску. Позивач вказує, що вона реалізувала своє право на зайняття адвокатською діяльністю як найманий працівник та отримувала за це заробітну плату, роботодавцем здійснена сплата єдиного соціального внеску за січень-листопад 2018 року, а тому у неї не виникло обов`язку самостійно сплачувати єдиний соціальний внесок. Вважаючи, що нею помилково сплачені кошти внески, позивач звернулася до відповідача із заявою про повернення цих коштів, однак контролюючий орган допустив бездіяльність та протиправно не повернув кошти.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27.12.2019 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у Кіровоградській області щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 27 березня 2019 року про повернення помилково сплачених коштів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Зобов`язано Головне управління ДФС у Кіровоградській області розглянути заяву ОСОБА_1 від 27 березня 2019 року про повернення помилково сплачених коштів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, з урахуванням висновків суду. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач звернулася з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення суду скасувати та прийняти нове про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не врахована обставина справи щодо фактичної відмови відповідача повернути помилково сплачені кошти єдиного соціального внеску, а тому вихід судом за межі позовних вимог та прийняття рішення про зобов`язання відповідача розглянути заяву не забезпечує поновлення порушеного права позивача. Натомість задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання відповідача повернути кошти, на переконання позивача, є належним способом і ефективним способом захисту.

Головне управління ДПС у Кіровоградській області, також не погодившись з рішенням суду першої інстанції, звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову позивача відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги податковий орган зазначив, що позивач є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та не здійснив помилкову сплату сум єдиного внеску, у зв`язку з чим, відповідно до приписів чинного законодавства остання не наділена правом на повернення коштів.

ОСОБА_1 було подано відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому посилаючись на необґрунтованість доводів останнього, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції скасувати з підстав заявлених в її апеляційній скарзі та позовні вимоги задовольнити повністю.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 27.08.2009 прийнята ТОВ "Агродар ЛТД" на роботу юрисконсультом, на час виникнення спірних відносин перебуває в трудових відносинах з цим роботодавцем.

15.01.2018 р. ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

На підставі поданих заяв та копій документів, що підтверджують право на провадження незалежної професійної діяльності, контролюючим органом 22.02.2018 взято позивача на податковий облік як платника податків та платника єдиного соціального внеску.

Відповідно до відомостей з електронного кабінету зі сплати єдиного соціального внеску та копій квитанцій ОСОБА_1 у 2018 - 2019 роках за себе сплачено єдиний соціальний внесок за період з січня 2018 року по листопад 2018 року у загальному розмірі 9009,66 грн.

Водночас ТОВ "Агродар ЛТД", як страхувальником за 2018 рік помісячно нараховано та сплачено єдиний соціальний внесок в розмірі не менше мінімального у загальній сумі 12576,98 грн щодо застрахованої особи - працівника ОСОБА_1 .

За змістом податкової декларації про майновий стан і доходи позивачем за 2018 рік задекларовано дохід у формі заробітної плати.

Позивачем подано до Головного управління ДФС у Кіровоградській області заяву від 27.03.2019 про повернення помилково сплачених коштів на рахунок Державної податкової інспекції за єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 9009,66 грн. Заява мотивована тим, що нею помилково сплачені кошти єдиного соціального внеску за відсутності обов`язку на його сплату, оскільки є найманим працівником та незалежну професійну діяльність не здійснює.

Листом від 17.04.2019 Олександрійське управління Головного управління ДФС у Кіровоградській області повідомило позивача про залишення без розгляду питання повернення суми сплаченого єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, оскільки позивач включена до реєстру, як фізична особа, яка займається індивідуальною адвокатською діяльністю та перебуває на обліку як платник єдиного соціального внеску, заяв щодо зняття з обліку не подавала.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо неповернення коштів, наявність підстав для їх повернення позивач звернулася з цим позовом до суду.

Вирішуючи спір між сторонами та частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач за 2018 рік не мала обов`язку сплачувати за себе єдиний соціальний внесок, тому кошти у сумі 9009,66 грн є помилково перерахованими, а відповідач протиправно та безпідставно не розглянув заяву позивача про повернення коштів та не прийняв відповідне рішення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

П. 2 ч. 1 ст. 1 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що адвокатська діяльність це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

У відповідності до ч. 3 ст. 4 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.

За змістом пп.14.1.195, 14.1.226 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України працівник - фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону; самозайнята особа - платник податку, який є провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність це зокрема діяльність адвокатів за умови, що така особа не є працівником та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

ЗУ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначені правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 ЗУ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме юридичну практику, в тому числі адвокатську та отримують дохід від цієї діяльності є платниками єдиного внеску відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 ЗУ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Також, як встановлено п. 2 ч. 1 ст. 7 ЗУ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок нараховується для осіб, які провадять незалежну професійну діяльність на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Разом з цим, відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення незалежної професійної діяльності, яку особа фактично не здійснює ЗУ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" не врегульовано.

Однак, із системного аналізу вищевказаних норм встановлено, що платниками єдиного соціального внеску є самозайняті особи, зокрема, адвокати, які здійснюють адвокатську діяльність індивідуально. При цьому, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування єдиного соціального внеску. Тобто, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір єдиного соціального внеску не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. Водночас, за відсутності бази для нарахування єдиного соціального внеску у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Отже, метою встановлення розміру мінімального внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. З урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Суд апеляційної інстанції вказує, що таке правозастосування судом першої інстанції відповідає позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 27.11.2019 у справі №160/3114/19 (провадження №К/9901/25439/19).

У вказаній постанові Верховний Суд зробив правовий висновок відповідно до якого особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм ЗУ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і мають свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, та які одночасно перебувають у трудових відносинах в межах цієї діяльності, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Також, суд першої інстанції обґрунтовано врахував висновок Верховного Суду, викладений у постановах від 05.11.2018 р. у справі №820/1538/17 (провадження №К/9901/38076/18) та від 27.11.2019 р. у справі №160/3114/19 (провадження №К/9901/25439/19) відповідно до якого свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є доказом здійснення адвокатської діяльності та отримання від такої діяльності доходу.

З урахуванням викладеного та фактичних обставин справи, що визнаються сторонами - перебування позивача протягом 2018 року в трудових відносинах з ТОВ «Агродар ЛТД» в якості найманого працівника (юрисконсульт з можливістю надання адвокатських послуг товариству), сплата цим роботодавцем-страхувальником єдиного соціального внеску за вказаний період за застраховану особу - позивача у розмірі більшому ніж мінімальний, не проведення позивачем незалежної професійної діяльності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що у позивача не виник обов`язок по самостійній сплаті за себе єдиного соціального внеску, а суми перераховані нею свідчать про подвійну сплату такого внеску.

П. 13 ст. 9 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено, що суми помилково сплаченого єдиного внеску зараховуються в рахунок майбутніх платежів єдиного внеску або повертаються платникам у порядку і строки, визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної бюджетної політики, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наказом Міністерства фінансів України №6 від 16.01.2016 затверджений Порядок зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів (далі - Порядок).

Відповідно до п. 3 Порядку помилково сплачені суми єдиного внеску це суми коштів, які на певну дату зараховані на невідповідний рахунок 3719 та/або сплачені з рахунку неналежного платника; неналежний платник це платник, з рахунку якого здійснено помилкове списання коштів та/або який не є платником єдиного внеску.

З огляду на те, що ОСОБА_1 за 2018 рік не мала обов`язку самостійної сплати за себе єдиного соціального внеску, тобто не настали умови, за яких би вона мала статус платника єдиного внеску, суд апеляційної інстанції доходить до висновку що в спірних відносинах позивач є неналежним платником єдиного внеску, а перераховані кошти є помилково сплаченими, що в свою чергу створило підстави для звернення позивача до відповідача з питань повернення коштів.

Як підтверджується дублікатами квитанцій, грошові кошти єдиного внеску за 2018 рік у загальній сумі 9009,66 грн позивачем сплачувалися на рахунок 3719 Олександрійської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області, відкритий в органі Державної казначейської служби України.

За змістом п.п.1 п. 5 та п. 6 Порядку повернення коштів здійснюється у випадку помилкової сплати сум єдиного внеску на відповідний рахунок 3719 на підставі заяви платника про таке повернення.

Відповідно до п. 7 Порядку у разі надходження заяви про повернення коштів з рахунку 3719 підрозділ органу доходів і зборів, на який покладено функцію адміністрування єдиного внеску, у строк не більше ніж десять робочих днів з дати реєстрації заяви проводить перевірку наданої платником інформації.

У разі відмови в задоволенні заяви про повернення коштів з рахунку 3719 платнику єдиного внеску підрозділом органу доходів і зборів, на який покладено функцію адміністрування єдиного внеску, надається повідомлення за підписом посадової особи із зазначенням причин відмови.

У разі задоволення заяви про повернення коштів з рахунку 3719 підрозділ органу доходів і зборів, на який покладено функцію адміністрування єдиного внеску, передає заяву з відміткою про підтвердження повернення коштів до підрозділу органу доходів і зборів, відповідального за ведення обліку платежів та складання звітності.

Аналіз наведеної норми дає підстави суду апеляційної інстанції вважати, що підрозділ органу доходів і зборів після отримання відповідної заяви у встановлений строк зобов`язаний провести перевірку викладеній в ній інформації та прийняте рішення про відмову у задоволенні заяви або про задоволення такої заяви.

За змістом листа Олександрійської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області 1933/Адв/11-28-53-06-16 від 17.04.2019 у відповідь на заяву позивача від 27.03.2019 щодо повернення коштів, контролюючий орган з посиланням на нормативно-правові акти навів способи здійснення адвокатської діяльності, документи, що необхідні для взяття на облік та зняття з обліку в органах Державної фіскальної служби України, строки сплати та базу нарахування єдиного внеску, обставини взяття на облік як платника податків та єдиного соціального внеску, вирішив залишити питання повернення коштів позивачу без розгляду.

Відповідно до п. 7 Порядку заява залишається без задоволення у таких випадках невідповідність Заяви формі, визначеній у додатку 1 до цього Порядку; недостовірність викладеної у Заяві Платника інформації; подання Заяви не за місцем обліку надміру та/або помилково сплачених сум єдиного внеску; наявність у Платника заборгованості зі сплати єдиного внеску та/або фінансових санкцій.

Оскільки в межах повноважень відповідачем кошти не повернуті, не проведена перевірка наданої позивачем інформації, викладеній в заяві від 27.03.2019 та не прийнято рішення про задоволення або відмову у задоволенні такої заяви, у відповіді від 17.04.2019 не міститься посилання на жодну з підстав для відмови, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем вказана заява відповідно до Порядку не розглядалася, а взагалі питання залишилося без розгляду.

Доводи апеляційної скарги, що саме вказаним листом відповідач відмовив позивачу у поверненні коштів є безпідставними, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці позивачем інформації з цього листа та спростовуються вищевказаними фактичними обставинами справи.

Отже, неприйняття в межах повноважень відповідного рішення за заявою позивача свідчить, що відповідачем допущена протиправна бездіяльність щодо не розгляду заяви згідно з Порядком.

Також, пунктами 7-9 Порядку передбачено, що у разі задоволення заяви про повернення Коштів з рахунку 3719 підрозділ органу доходів і зборів, на який покладено функцію адміністрування єдиного внеску, передає заяву з відміткою про підтвердження повернення Коштів до підрозділу органу доходів і зборів, відповідального за ведення обліку платежів та складання звітності.

Підрозділ органу доходів і зборів, відповідальний за ведення обліку платежів та складання звітності, у строк не більше ніж три робочих дні з дня отримання Заяви з відміткою про підтвердження повернення Коштів, на підставі даних інформаційної системи готує висновок за формою згідно з додатком 2 до цього Порядку (далі - Висновок) та два примірники Реєстру висновків про повернення надміру та/або помилково сплачених коштів єдиного внеску (далі - Реєстр висновків) за формою згідно з додатком 3 до цього Порядку. Висновки реєструються в журналі обліку висновків про повернення надміру та/або помилково сплачених коштів єдиного внеску за формою згідно з додатком 4 до цього Порядку та протягом одного робочого дня від дати їх реєстрації разом з примірником Реєстру висновків передаються до підрозділу органу доходів і зборів, відповідального за ведення фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку.

На підставі Висновку та у строк не пізніше ніж три робочих дні з дня його реєстрації підрозділ органу доходів і зборів, відповідальний за ведення фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку, нижчого рівня оформлює розрахунковий документ на повернення Коштів з рахунку 3719, на який їх було сплачено, та направляє його відповідному управлінню (відділенню) Державної казначейської служби України у районі, районі у місті, місті обласного, республіканського значення (далі - управління (відділення) Казначейства).

Управління (відділення) Казначейства на підставі розрахункового документа органу доходів і зборів нижчого рівня перераховує Кошти за рахунок поточних надходжень за день з відповідного рахунку 3719 на рахунок Платника, зазначений у Заяві, відкритий у банку або органі Казначейства.

Повернення Платникам Коштів здійснюється підрозділом органу доходів і зборів, відповідальним за ведення фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку, нижчого рівня за рахунок поточних надходжень на рахунок 3719, на який сплачено Кошти, що повертаються.

Аналіз наведених положень Порядку свідчить, що факту повернення коштів передує безпосереднє настання умов за яких кошти можуть бути повернуті та виконання встановленого алгоритму послідовних дій підрозділом органів доходів і зборів та відповідним управлінням (відділенням) Державної казначейської служби України.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що оскільки судами встановлений факт не розгляду заяви позивача, що передбачає обов`язкову перевірку інформації заявника, зокрема встановлення місця обліку помилково сплачених сум, наявність заборгованості, то безумовні підстави для повернення коштів позивачу не настали, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про передчасність позовних вимог.

Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що за приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Верховенство права, як основоположний принцип адміністративного судочинства, визначає спрямованість судочинства на досягнення справедливості та надання ефективного захисту.

При цьому, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Ефективним засобом (способом) порушеного права слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Слід враховувати, що способи захисту права, як передбачені законом дії, безпосередньо спрямовані на захист права. Такі дії є завершальними актами захисту у вигляді матеріально-правових дій або юрисдикційних дій щодо усунення перешкод на шляху здійснення суб`єктами своїх прав або припинення правопорушень, відновлення становища, яке існувало до порушення. Саме застосування конкретного способу захисту порушеного чи запереченого права і є результатом діяльності щодо захисту прав. Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до приписів частини другої вказаної статті, суд може захистити право або інтерес іншим способом, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тобто, вказаними нормами права визначено способи захисту прав та інтересів і цей перелік не є вичерпним.

Застосування ж конкретного способу захисту порушеного у сфері публічно-правових відносин права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Крім цього, згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, з метою виконання завдання адміністративного судочинства, передбаченого ч. 1 ст. 2 КАС України щодо ефективного поновлення прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, саме на суд покладено обов`язок ухвалення рішення, яке відновить права позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень.

Аналізуючи встановлені фактичні обставини справи, зокрема, допущеної бездіяльності щодо розгляду заяви позивача у встановлений законом спосіб, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що в даному випадку ефективним засобом юридичного захисту прав позивача у спірних правовідносинах у законний спосіб є саме зобов`язання Головного управління ДФС у Кіровоградській області розглянути заяву ОСОБА_1 про повернення помилково сплачених коштів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, з урахуванням висновків суду.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, прийнятим із дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують правомірності висновків суду, тому підстави для зміни або скасування судового рішення в межах доводів апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.308, ст. 310, ст. 315, ст. 316, 321, 325 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління ДПС у Кіровоградській області - залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27.12.2019 в адміністративній справі № 340/1720/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя Н.П. Баранник

суддя Н.І. Малиш