Справа № 522/838/17
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2020-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

23 квітня 2020 року

Київ

справа №522/838/17

адміністративне провадження №К/9901/47417/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Стрелець Т.Г.,

суддів: Стеценка С.Г., Тацій Л.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу №522/838/17

за позовом ОСОБА_1 до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду міста Одеси від 23 червня 2017 року (прийняту у складі головуючого судді Свяченої Ю.Б.) та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2018 року (прийняту у складі колегії суддів: головуючого судді - Градовського Ю.М., суддів: Крусяна А.В., Романішина В.Л.)

у с т а н о в и в :

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до УПФУ в Приморському районі м. Одеси, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила:

- визнати неправомірними дії та рішення УПФУ в Приморському районі м.Одеси від 05.12.2016р. щодо відмови їй у проведенні перерахунку пенсії;

- зобов`язати УПФУ в Приморському районі м.Одеси здійснити перерахунок та виплату пенсії відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції Закону від 12.07.2001 2663-ІІІ в розмірі 90% від середнього заробітку на підставі довідки виданої прокуратурою Одеської області від 01.06.2016р. №400;

- відшкодувати різницю в пенсії за минулий час з першого числа місяця, коли нею було набуто право на підвищення пенсії, тобто з 01.12.2015р.

2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 2010 року позивач отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно ЗУ «Про прокуратуру». У грудні 2016 року вона звернулася до УПФ України в Приморському районі м.Одеси із заявою про перерахунок пенсії у зв`язку зі збільшенням посадового окладу відповідно до постанови КМУ №1013 від 09.12.2015р. «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів». Однак, рішенням УПФ України в Приморському районі м.Одеси від 05.12.2016р. їй відмовлено в перерахунку пенсії. Такі дії відповідача позивач вважає неправомірними, а тому звернулася до суду з відповідним позовом.

Короткий зміст рішення суду І інстанції

3. 23 червня 2017 року Приморський районний суд міста Одеси вирішив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

4. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури покладено на Кабінет Міністрів України. На момент звернення ОСОБА_1 до УПФ із заявою від 05.12.2016 року про перерахунок пенсії Кабінетом Міністрів України не було прийнято відповідний нормативно-правовий акт. Також суд відзначив, що відмова відповідача у такому перерахунку пенсії позивачки не призвела до зменшення розміру пенсії, яку вона отримувала до цього, тобто, не відбулося звуження обсягу вже набутих нею прав та/або позбавлення її права на соціальний захист.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

5. 21 лютого 2018 року Одеський апеляційний адміністративний суд вирішив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Приморського районного суду м.Одеси від 23 червня 2017р. - залишити без змін.

6. Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

7. 10 квітня 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 .

У касаційній скарзі скаржник просить постанову Приморського районного суду міста Одеси від 23 червня 2017 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2018 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанції винесенні з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягають скасуванню. Скаржник зазначає, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. У даному випадку, на думку позивача, Пенсійний фонд незаконно обмежує її право на перерахунок пенсії, набуте в момент призначення пенсії.

8. Ухвалою Верховного Суду від 21 травня 2018 року відкрито касаційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 23 червня 2017 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2018 року.

9. 11 червня 2018 року до Верховного Суду від відповідача надійшов відзив на касаційну скаргу.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить відмовити у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_1 .

10. На підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду від 03.07.2019 №885/0/78-19, було проведено повторний автоматизований розподіл судової справи, внаслідок якого для розгляду касаційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Стрелець Т.Г., суддів Стеценка С.Г., Тацій Л.В.

II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

11. ОСОБА_1 з 21.05.1992 року по 26.06.2013 року працювала на прокурорсько-слідчих посадах у прокуратурі Одеської області та має загальний стаж 40 років, у тому числі 21 рік стажу роботи на посадах прокурорів та слідчих прокуратури Одеської області. У відповідності до наказу №1132 від 26.06.2013р. вона звільнена з органів прокуратури Одеської області за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за вислугою років, про що свідчать записи в трудовій книжці (а.с.51-59).

У лютому 2010 року ОСОБА_1 було призначено довічну пенсію за вислугою років у розмірі 90% від суми місячного заробітку. У зв`язку зі зміною постійного місця мешкання та перереєстрації постійного місця проживання пенсійна справа позивача була передана УПФУ в Приморському районі м.Одеси, де ОСОБА_1 перебуває на обліку та отримує пенсію з 01.10.2013р. за вислугу років.

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до УПФУ в Приморському районі м.Одеси із заявою про перерахунок їй пенсії, у зв`язку із збільшенням посадового окладу, затвердженого постановою КМУ «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» №505 від 31 травня 2012 року, відповідно до постанови КМУ «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» №1013 від 09 грудня 2015 року.

Рішенням УПФУ в Приморському районі м.Одеси №468 від 05 грудня 2016 року (за вих.№6028/03 від 07.12.2016р.) ОСОБА_1 відмовлено у здійсненні перерахунку призначеної пенсії.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

12. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 341 КАС України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

13. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Умови пенсійного забезпечення відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників до 15 липня 2015 року визначалися Законом України від 5 листопада 1991 року № 1789-ХІІ «Про прокуратуру» (надалі також Закон № 1789-ХІІ). Зокрема, статтею 50-1 цього Закону, за якою позивачці у цій справі призначено пенсію, визначено, що обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком (частина тринадцята цієї статті у редакції, що діяла до 01.01.2015).

Частина вісімнадцята статті 50-1 цього Закону у редакції, чинній до 01.01.2015 року передбачала, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

1 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28 грудня 2014 року № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 76-VIII), яким, зокрема, частину вісімнадцяту статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ викладено у такій редакції: «Умови на порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України».

Таким чином, повноваження на встановлення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури після 1 січня 2015 року законодавець делегував Кабінету Міністрів України.

15 липня 2015 року набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, відповідно до підпункту 1 пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» якого визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року №1789-XII (крім пункту 8 частини 1 статті 15, частини 4 статті 16, абзацу 1 частини 2 статті 46-2, статті 47, частини 1 статті 49, частини 5 статті 50, частини 3, 4, 6 та 11 статті 50-1, частини 3 статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів).

Отже, на час звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії частини тринадцята та вісімнадцята статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, які регулювали порядок перерахунку пенсій, втратили чинність.

Згідно з частиною двадцятою статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постанова Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» (далі - постанова КМУ № 1013), якою підвищено розміри заробітку працівникам прокуратури та яка відповідно до її пункту 6 застосовується з 1 грудня 2015 року не містить положень, які б закріплювали можливість перерахунку пенсії у зв`язку з підвищенням розміру заробітку працюючих працівників прокуратури.

На час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії Кабінетом Міністрів України умов та порядку перерахунку пенсій працівникам прокуратури визначено не було.

Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що з 1 січня 2015 року - дня набрання чинності Законом № 76-VIII, яким, зокрема, частину вісімнадцяту статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ викладено у такій редакції: «Умови на порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України», а в подальшому у зв`язку із набранням чинності 15 липня 2015 року Закону № 1697-VІІ, який містить аналогічну норму - Кабінетом Міністрів України не було визначено умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури, тому пенсії, призначені за статтею 50-1 Закону № 1789-ХІІ, не підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням розміру заробітку працюючих працівників прокуратури.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак, оскільки відповідач є територіальним органом виконавчої влади, який в своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, він не мав підстав здійснювати перерахунок пенсії позивачеві на умовах та в порядку, закріплених нормою, що втратила чинність.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №674/900/16-а, від 14 березня 2018 року у справі № 713/793/16, від 26 червня 2018 року у справі № 200/21233/16-а.

Верховний Суд зауважує, що бездіяльність Кабінету Міністрів України, який протягом тривалого часу не визначає умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури, не може вважатися доказом протиправності дій Пенсійного фонду України і покладати на нього обов`язки, не передбачені законодавством.

При цьому причини бездіяльності Кабінету Міністрів України та їх оцінка не є предметом спору у даній справі.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи касаційної скарги про те, що у даному випадку слід застосовувати норми статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, яка була чинною на час призначення пенсії, колегія суддів вважає безпідставними.

У Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 цей Суд зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, право на перерахунок пенсії може бути реалізовано позивачем на підставі тих норм, які діють на час виникнення обставин для такого перерахунку з урахуванням часу звернення до відповідного органу.

Крім того, Суд звертає увагу, що у зв`язку зі зміною правового регулювання відносин, пов`язаних із пенсійним забезпеченням працівників прокуратури, розмір призначеної ОСОБА_1 пенсії не зменшився.

14. Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

8 лютого 2020 року набрали чинності зміни до КАС України, внесені Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

За правилом пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За наведених підстав касаційний розгляд здійснюється за правилами, що діяли до набрання чинності цим Законом, а саме за правилами КАС України в редакції зі змінами, внесеними Законом України від 19 грудня 2019 року № 394-IX.

15. Згідно статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

16. З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій винесені законні і обґрунтовані рішення, постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

17. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

п о с т а н о в и в :

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

2. Постанову Приморського районного суду міста Одеси від 23 червня 2017 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2018 року у справі №522/838/17 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Т. Г. Стрелець

Судді С. Г. Стеценко

Л. В. Тацій