Справа № 240/5092/20
Суддя: Шуляк Любов Анатоліївна
Дата ухвалення: 2020-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про повернення позовної заяви

27 квітня 2020 року м. Житомир справа №240/5092/20

категорія 106030000

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Шуляк Л.А., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, стягнення середнього заробітку за затримку повного розрахунку при звільненні,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати всіх сум належних ОСОБА_1 у день звільнення (невиплати грошової компенсації за невикористані відпустки учасника бойових дій у сумі 7 191,80 гривень та частини одноразової грошової допомоги при звільненні в сумі 22 517,13 гривень).

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку повного розрахунку при звільненні (невиплати грошової компенсації за невикористані відпустки учасника бойових дій у сумі 7 186,84 гривень та частини одноразової грошової допомоги при звільненні в сумі 35 420,81 гривень) за період з 08.09.2017 по 21.02.2020 в сумі 264 320 гривень.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2020 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалу суду від 03 квітня 2020 року було отримано позивачем 10 квітня 2020 року та його представником відповідно 10 квітня 2020 року, що підтверджується наявними у матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Через відділ документального 21 квітня 2020 року від позивача надійшла заява, в обґрунтування якої останнім зазначено, що ним не оскаржуються накази про звільнення з військової служби та про виключення зі списків особового складу частини, а звернувся до суду відповідно до статті 43 Конституції України про захист свого конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю.

Зазначив, що відповідно до рішення №4-рн/2012 Конституційного Суду України у справі №1-5-2012 від 22.02.2012 встановлено, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

А тому, оскільки відповідач фактично розрахувався з позивачем 16.01.2020 та 21.02.2020, а з позовом він звернувся до суду 30.03.2020, то ним не пропущено трьохмісячний строк звернення до суду.

Дослідивши вказану заяву позивача та матеріали адміністративної справи, суд дійшов наступного висновку.

Так, предметом цього адміністративного спору є стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, що не входить до структури заробітної плати.

За правилами частини першої статті 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини третьої статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З аналізу зазначених положень процесуального закону слідує, що законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.

Слід зазначити, що спірні відносини пов`язані зі звільненням з публічної служби, тому під час обчислення строку звернення до суду із позовом цієї категорії застосуванню підлягають саме положення КАС України, як норми спеціального процесуального закону.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 04 грудня 2019 року у справі №815/2681/17, у постанові від 22 січня 2020 року у справі №620/1982/19 та в постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2020 року в справі №560/3339/19.

Частиною 5 статті 122 КАС України встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Як зазначалося вище, остаточний розрахунок з позивачем здійснено 16.01.2020 та 21.02.2020, проте до суду з цим позовом позивач звернувся лише 30.03.2020, тобто через 2 місяць 14 днів та 1 місяць 9 днів відповідно після отримання належних йому до виплати коштів при звільненні. Таким чином, позивачем пропущено місячний строк звернення до суду.

Слід зазначити, що рішенням № 4-рп/2012 Конституційного Суду України у справі №1-5-2012 від 22.02.2012 надано роз`яснення щодо застосування положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу, тобто щодо початку перебігу строку звернення до суду працівником з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні. Водночас, у даній справі наявний спір щодо звільнення з публічної служби, зокрема щодо несвоєчасно проведеного розрахунку при звільненні зі служби, позивачем є особа, яка проходила публічну службу, й для цих правовідносин ч.5 ст.122 КАС України встановлений місячний строк звернення до суду, а тому враховуючи наявність норми спеціального процесуального закону щодо строків звернення до суду у даній категорії справ, висновки вказаного рішення про застосування ч.1 ст.233 Кодексу законів про працю України не враховуються судом.

Посилання позивача на постанови Верховного Суду у справах №825/598/17 від 31.10.2019, №1240/2162/18 від 06.03.2020, №822/3307/17 від 16.04.2020 в обґрунтування свого твердження про необхідність застосування тримісячного строку звернення до суду, суд оцінює критично, оскільки у даних постановах судом касаційної інстанції не аналізувались питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду (норми процесуального закону). Вирішувалось питання щодо наявності підстав для стягнення на користь військовослужбовців середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі ст.117 Кодексу законів про працю України (норми матеріального закону).

У постанові Верховного Суду у справі №813/1937/17 від 18.03.2020 предметом позову було правильність проведеного розрахунку при звільненні, тобто питання оплати праці, а тому судом й зроблено висновок, що до спірних правовідносин не застосовується строк звернення до суду з огляду на ч.2 ст.233 Кодексу законів про працю України.

В клопотанні про поновлення строку звернення до суду з вказаним позовом позивачем не вказано поважних причин пропуску цього строку.

Суд враховує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Відповідно до ч.3 ст.123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Будь-яких інших підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду із даним адміністративним позовом, які є поважними, позивачем не вказано.

В контексті наведеного слід зазначити, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Додатково суд звертає увагу при вирішенні питання щодо дотримання строків звернення до суду і на практику Європейського суду з прав людини. У справах "Стаббігс та інші проти Великобританії", "Девеер проти Бельгії", суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

У справі "Пономарьов проти України" Європейський суд зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави для такого поновлення.

Частиною 1, 2 ст.123 КАС України передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Таким чином, позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду та не вказано підстав, які є поважними для його поновлення, що в силу ч.2 ст.123 КАС України є підставою для повернення позовної заяви.

Відповідно до п.9 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Керуючись статтями 123, 169, 243, 248, 256, 294, 295 КАС України, суд,

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, стягнення середнього заробітку за затримку повного розрахунку при звільненні - повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала, не пізніше наступного дня після її постановлення, разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду, у строк та в порядку, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалу суду складено у повному обсязі: 27 квітня 2020 року.

Суддя Л.А.Шуляк