Справа № 140/1918/20
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2020-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2020 року ЛуцькСправа № 140/1918/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дмитрука В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги, рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі - ГУ ДПС у Волинській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 04.12.2019 №, №, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 04.12.2019 №Ф-, рішення від 04.12.2019 №.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ГУ ДПС у Волинській області була проведена документальна планова виїзна перевірка, за результатами якої встановлено, що позивачем завищено валові витрати за 2017 рік на суму 259 752,69 грн. та за 2018 рік на суму 43 827,08 грн., оскільки здійснено транспортні перевезення за ціною нижче, ніж собівартість перевезення.

Такі висновки податкового органу позивач вважає протиправними, оскільки матеріали перевірки не містять даних, на підставі яких первинних документів податковий орган дійшов висновків про зайво віднесену до складу валових витрат суму в розмірі 303 579,77 грн., відсутні також посилання на конкретні норми закону та застосовану методику розрахунку собівартості послуг.

Таким чином, податковим органом допущено помилкове обчислення податку на доходи фізичних осіб від здійснення діяльності за 2017 - 2018 роки на загальну суму 54 644,40 грн., що стало підставою для неправомірного нарахування суми єдиного внеску за 2017 - 2018 роки у сумі 66 787,61 грн. та штрафних санкцій в сумі 12 393,32 грн., а також військового збору за вказані роки у сумі 4553,70 грн. та штрафних санкції у сумі 2276,85 грн.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 02.03.2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання та виклику сторін.

06.03.2020 позивачем подано до суду заяву про зміну предмета позову в частині, у якій він просив визнати протиправним та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 03.03.2020 №Ф-.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що в ході проведення перевірки встановлено, що ФОП ОСОБА_1 здійснено транспортні вантажні перевезення за ціною нижче, ніж собівартість перевезення (з врахуванням витрат на пальне, відрядження, оплати доріг, парому, тощо) за 2017 рік на суму 259 752,69 грн. та за 2018 рік на суму 43 827,08 грн. Так як до складу валових витрат, включаються тільки ті витрати, що безпосередньо пов`язані з отриманням доходів, то в порушення пунктів 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України (далі - ПК України) ФОП ОСОБА_1 завищено валові витрати за 2017 рік на суму 259 752,69 грн. та за 2018 рік на суму 43 827,08 грн.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню повністю з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що з 15.10.2019 по 04.11.2019 ГУ ДПС у Волинській області проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, обчислення та сплати єдиного внеску па загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, за результатом якої складений акт від 11.11.2019 №4175/03-20-33-02/ НОМЕР_1 (а.с.10-33).

Перевіркою встановлено, що позивачем порушено:

1) пункт 44.1 статті 44, підпункти 177.4.2, 177.4.4 пункту 177.4 статті 177 ПК України, в результаті чого занижено суму податку з доходів фізичних осіб на суму 54 644,36 грн., а саме: за 2017 рік на суму 46 755,48 грн. та за 2018 рік на 7888,87 грн.;

2) підпункт 162.1.1 пункту 162.1 статті 162, підпункт 163.1.1 пункту 163.1 статті 163, підпункт 164.1.3 пункту 164.1 статті 164, підпункт 1.3 пункт 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України, внаслідок чого занижено військовий збір на загальну суму 4553,7 грн., а саме: за 2017 рік на суму 3896,29 грн. та за 2018 рік на суму 657,41 грн.;

3) пункт 2 частини першої статті 7, пункти 2, 3, 9 статті 9 розділу III Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування», внаслідок чого занижено єдиний соціальний внесок на загальну суму 66 787,61 грн., в тому числі за 2017 рік в сумі 57 145,63 грн. та 2018 рік в сумі 9 641,98 грн.

На підставі акта перевірки від 11.11.2019 №4175/03-20-33-02/ НОМЕР_1 ГУ ДПС у Волинській області винесено:

1) податкові повідомлення-рішення від 04.12.2019:

- №, яким позивачу збільшено суму зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 54 644,40 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 27 322,18 (а.с.34);

- №, яким позивачу збільшено суму зобов`язання по військовому збору на 4553,70 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 2276,85 грн. (а.с.35);

2) рішення № від 04.12.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 12393,32 грн. (а.с.36);

3) вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 03.03.2020 №Ф- в сумі 66 787,61 грн. (а.с.133).

Зазначені податкові повідомлення-рішення та рішення ФОП ОСОБА_1 оскаржував в адміністративному порядку, проте рішеннями ДПС України від 20.01.2020 від 2361/6/99-00-08-06-01-06 та від 17.02.2020 №5960/6/99-00-08-05-04-06 скарги позивача залишені без задоволення, а податкові повідомлення-рішення та рішення - без змін (а.с.41-53).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 зареєстрований як самозайнята особа, оподаткування одержаних доходів від провадження діяльності в періоді з 01.01.2017 по 31.12.2018 здійснював на загальній системі оподаткування та був платником податку на додану вартість, податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності, податку з доходів фізичних осіб найманих працівників, єдиного соціального внеску та військового збору.

Самозайнята особа ОСОБА_1 у період з 01.01.2017 по 31.12.2018 здійснював такі види господарської діяльності: 49.41 - вантажний автомобільний транспорт.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, визначається статтею 177 ПК України.

Відповідно до пункту 177.1 цієї статті доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно із пунктом 177.2 статті 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Пунктом 177.4 статті 177 ПК України встановлено, що до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

1) витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

2) витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

3) суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

4) інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати (підпункт 177.4.5 пункту 177.4 статті 177 ПК України).

Як вбачається з акта перевірки від 11.11.2019 №4175/03-20-33-02/ НОМЕР_1 , контролюючим органом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 здійснено транспортні вантажні перевезення за ціною нижче, ніж собівартість перевезення (з врахуванням витрат на пальне, відрядження, оплати доріг, парому, тощо) за 2017 рік на суму 259 752,69 грн. та за 2018 рік на суму 43 827,08 грн. Так як до складу валових витрат, включаються тільки ті витрати, що безпосередньо пов`язані з отриманням доходів, то в порушення пунктів 177.2, 177.4 статті 177 ПК України ФОП ОСОБА_1 завищено валові витрати за 2017 рік на суму 259 752,69 грн. та за 2018 рік на суму 43 827,08 грн.

У зв`язку з наведеним контролюючий орган дійшов висновку, що позивачем занижено суму чистого доходу на загальну суму 303 579,77 грн., в тому числі за 2017 рік на суму 259 752,69 грн. та за 2018 рік на суму 43 827,08 грн.

У акті також зазначено, що для перевірки правильності визначення валових витрат, що пов`язані з одержанням доходу, використовувались рух коштів по розрахунковим рахункам підприємця, накладні на придбання товарів (робіт, послуг), шляхові листи, авансові звіти та документально підтвердженні розрахунки за поставлений товар (роботи, послуги), що були використані при здійсненні підприємницької діяльності.

Таким чином, з наведеного слідує, що контролюючий орган дійшов висновку про завищення позивачем витрат, пов`язаних з веденням господарської діяльності, та відповідно заниження чистого доходу лише з тих підстав, що ФОП ОСОБА_1 здійснено транспортні вантажні перевезення за ціною нижче, ніж собівартість перевезення.

Однак, з таким висновком контролюючого органу суд не погоджується, враховуючи наступне.

Відповідно до частини першої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно із підпунктом 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК України розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Статтею 19 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання мають право без обмежень самостійно здійснювати господарську діяльність, що не суперечить законодавству. … Держава здійснює контроль і нагляд за господарською діяльністю суб`єктів господарювання у таких сферах: … цін і ціноутворення - з питань додержання суб`єктами господарювання державних цін на продукцію і послуги.

Згідно із підпунктом 14.1.71 пункту 14.1 статті 14 ПК України звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін.

Підпунктом 14.1.219 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачає, що ринкова ціна - це ціна, за якою товари передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари, а покупець бажає їх отримати на добровільній основі, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари, а також ціни, які склалися на ринку ідентичних товарів у порівняних економічних (комерційних) умовах.

Таким чином, платник податків з метою складання податкового обліку використовує дані по кожній окремій господарській операції. На підставі саме даних первинного обліку платник відносить суми до складу валового доходу та на валові витрати в податковому обліку. Платник податків має право відображати в бухгалтерському обліку всі господарські операції, в тому числі ті, які призвели до отримання збитку.

Не можна погодитися з правомірністю здійсненого податковим органом донарахування податкового зобов`язання з податку на прибуток з причин здійснення позивачем транспортних вантажних перевезень за ціною нижче, ніж собівартість перевезення, оскільки до факторів ціноутворення, крім рівня витрат, пов`язаних з виробництвом товару, належать рівень попиту на продукцію, кон`юнктура ринку, платоспроможність покупця, обсяги надання послуг продавцем та інші умови, які об`єктивно впливають на формування ціни.

При цьому чинним законодавством не передбачено обов`язковості визначення бази оподаткування податку на прибуток, виходячи з собівартості послуги. З огляду ж на визначення господарської діяльності, що міститься у пункті підпункті 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України прибутковість кожної окремої операції не є обов`язковою ознакою господарської діяльності, яка може включати і окремі збиткові операції, здійснення яких викликано об`єктивними причинами.

А відтак надання позивачем послуг за ціною, нижчою собівартості, не можна розглядати операціями поза межами господарської діяльності позивача.

Разом з тим, суд також враховує, що ОСОБА_1 за результатами господарської діяльності у 2017 - 2018 роках отримав чистий прибуток, що спростовує доводи контролюючого органу про здійснення позивачем діяльності, що не спрямована на отримання прибутку.

Крім того, суд звертає увагу, що понесення суб`єктом господарювання збитків при здійсненні окремих господарських операцій не може бути підставою для визнання діяльності як такої, що не спрямована на отримання прибутку і не має ознак господарської діяльності у розумінні ПК України.

Витрати визначаються такими, що понесені у рамках господарської діяльності платника, якщо вони спрямовані на отримання платником позитивного економічного ефекту, є необхідними для забезпечення економічної діяльності платника з отримання прибутку.

Відтак, операції з надання послуг безпосередньо пов`язані з господарською діяльністю позивача, відповідають економічному змісту та спрямовані на отримання прибутку.

Також суд звертає увагу, що відповідно до Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, затвердженого Наказом Мінфіну від 14.03.2013 №395 (далі - Порядок), акт документальної перевірки - це службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства.

Пункт 1.5 Порядку визначає, що акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства.

Згідно із пунктом 1.7 Порядку факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою, з посиланнями на первинні або інші документи, які зафіксовані в обліку та підтверджують наявність зазначених фактів.

Розділом ІІ Порядку передбачено, що у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно:

- чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) діяльності платника податків та операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акту письмові пояснення платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень;

- зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи з обліку, та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення.

В порушення наведених норм акт перевірки від 11.11.2019 №4175/03-20-33-02/ НОМЕР_1 не містить жодного посилання на відомості первинних документів позивача, які б обґрунтовували висновки про протиправність віднесення до складу валових витрат вартості тих чи інших витрат, що свідчило б про порушення вимог пункту 177.4 статті 177 ПК України.

Відтак, враховуючи наведене, висновки ГУ ДПС у Волинській області щодо заниження ФОП ОСОБА_1 суми чистого доходу на загальну суму 303 579,77 грн., в тому числі за 2017 рік на суму 259 752,69 грн., та за 2018 рік в сумі 43 827,08 грн., не знайшли свого підтвердження в ході з`ясування обставин справі по суті, а відтак податкове повідомлення-рішення від 04.12.2019 № є протиправним та підлягає скасуванню.

Надаючи правову оцінку податковому повідомленню-рішенню від 04.12.2019 №, яким позивачу збільшено суму зобов`язання по військовому збору на загальну суму 6830,55 грн., рішення № від 04.12.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 12 393,32 грн. та вимозі про сплату боргу (недоїмки) від 03.03.2020 №Ф-, суд зазначає, що вказані суми донараховані відповідачем на підставі вищенаведених висновків податкового органу щодо заниження позивачем чистого доходу у 2017 - 2018 роках, які не знайшли підтвердження при розгляді справи судом.

З мотивів, викладених вище, суд дійшов висновку про відсутність завищення ФОП ОСОБА_2 чистого доходу за 2017 - 2018 роки в загальній сумі 303 579,77 грн., який є базою для нарахування єдиного соціального внеску та військового збору, а тому і донарахування відповідачем військового збору, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та застосування штрафних санкцій, передбачених Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», та, відповідно, формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) є неправомірним.

Частиною першою, другою статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не подано належних доказів правомірності прийняття податкових повідомлень-рішень від 04.12.2019 №, №, рішення від 04.12.2019 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 03.03.2020 №Ф-, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову повністю, тому за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1679,78 грн., сплачений відповідно до платіжного доручення від 26.02.2020 №2253.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 04 грудня 2019 року №, №, рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 04 грудня 2019 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, вимогу Головного управління ДПС у Волинській області про сплату боргу (недоїмки) від 03 березня 2020 року №Ф-.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 9, ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 1679 (одна тисяча шістсот сімдесят дев`ять) гривень 78 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Порядок набрання законної сили рішенням та його апеляційного оскарження застосовується з врахуванням пункту 3 розділу VI «Прикінцевих положень» КАС України.

Суддя В.В. Дмитрук