Справа № 186/429/20
Суддя: Янжула С. А.
Дата ухвалення: 2020-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 186/429/20
Провадження №2-а/0186/25/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2020 року м.Першотравенськ

Суддя Першотравенського міського суду Дніпропетровської області Янжула С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін - в письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до начальника СРПП №3 Першотравенського ВП Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції Тупіки Олександра Олександровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИЛА:

31 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до начальника СРПП №3 Першотравенського ВП Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції Тупіки О.О. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 10 березня 2020 року відповідачем було винесено постанову БАА №728176 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності по ч.1 ст.122 та ч.1 ст.126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу 425 гривень. В постанові зазначено, що 10 березня 2020 року о 23:40 годині по вул.Кобзаря, м.Першотравенська, Дніпропетровської області позивач, керуючи т/з "ВАЗ 2108" д/н НОМЕР_1 здійснив рух по тротуару в парку, що находиться за будинком № АДРЕСА_1 вул АДРЕСА_2 , порушивши п.11.13 ПДР України та не пред`явив свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу і поліс обов`язкового страхування цивільної відповідальності.

Вважає дії відповідача протиправними, постанову незаконною, винесену з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права та такою, що підлягає скасуванню, оскільки 10 березня 2020 року, приблизно о 23:40 годині, він на своєму автомобілі рухався по вул.Кобзаря, м.Першотравенська, біля ЗОШ №1 повернув на прилеглу дорогу у напрямку будинку №7 по вул.Театральна, парк залишився з боку відносно нього, його зупинили працівники поліції та запропонували надати посвідчення водія, він запропонував їм назвати причину зупинки, відповідач вказав, що причина зупинки: рух по тротуару. Не погодившись з причиною зупинки, бо рухався по дорозі, що веде до житлового будинку, а тротуар знаходиться в іншій стороні, попросив надати докази правопорушення, відповідач їх не надав, на його запитання, чи може рухатися далі, відповідач відповів, що "так", він поїхав, а потім з`ясувалося, що відповідач продовжив розгляд справи і склав постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності, тобто розглянув справу в його відсутність.

Просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення на нього адміністративного стягнення.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, посилається на п.1.3, п.11.13 ПДР України. Позивач вказує, що не рухався по тротуару, який залишився відносно нього збоку, що не відповідає дійсності і спростовується записом з нагрудної камери. 10 березня 2020 року, приблизно о 23:40 годині, під час несення служби біля буд.№8 по вул.Кобзаря (за БК "Україна"), було помічено транспортний засіб ВАЗ 2108, котрий рухався тротуаром по парку, чим порушив п.11.13 ПДР України. Після чого, згідно п.1 ч.1 ст.35 ЗУ "Про Національну поліцію" було прийнято рішення про зупинку вказаного транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 . Після зупинки автомобіля, водієві було роз`яснено суть вказаного правопорушення, але він своєї вини не визнав, було повідомлено про початок розгляду справи, запропоновано надати документи, згідно п.2.1 ПДР України, але ОСОБА_1 не пред`явив свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та поліс обов`язкового страхування цивільної відповідальності, на підставі цього відносно позивача було винесено постанову про накладення адмінстягнення по ч.1 ст.122 та ч.1 ст.126 КУпАП штрафу 425 гривень.

Враховуючи приписи ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17 липня 1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести без фіксування судового засідання технічними засобами.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Як встановлено судом, відносно позивача відповідачем - начальником СРПП №3 Першотравенського ВП Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області капітаном поліції Тупікою О.О. 10 березня 2020 року було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАА №728176, згідно якої, 10 березня 2020 року о 23:40 годині по вул.Кобзаря, м.Першотравенська, Дніпропетровської області позивач ОСОБА_1 , керуючи т/з "ВАЗ 2108" д/н НОМЕР_1 , здійснив рух по тротуару в парку, що находиться за будинком АДРЕСА_2 , порушивши п.11.13 ПДР України та не пред`явив свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу і поліс обов`язкового страхування цивільної відповідальності, чим вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.122 та ч.1 ст.126 КУпАП.

На підставі даних порушень позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності по ч.1 ст.122 та ч.1 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 гривень.

Таким чином, оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності по ч.1 ст.122 та ч.1 ст.126 КУпАП, яка передбачає відповідальність за порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками та керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

В постанові зазначено дані про особу, що притягується до адміністративної відповідальності, вказано, що ОСОБА_1 від підпису та отримання копії постанови відмовився.

Суду було надано позивачем та відповідачем відеозаписи з місця вчинення адміністративних правопорушень за 10 березня 2020 року, з яких вбачається, що 10 березня 2020 року о 23:40 годині працівниками поліції зупинено транспортний засіб - "ВАЗ 2108" д/н НОМЕР_1 на тротуарі в парку, що знаходиться за будинком №8 по вул.Кобзаря, м.Першотравенська, АДРЕСА_3 (за БК "Україна"), патрульний автомобіль поліції стоїть поруч, за кермом транспортного засобу "ВАЗ 2108" д/н НОМЕР_1 перебуває ОСОБА_1 , на пасажирському сидінні знаходиться жінка, зі слів позивача, це його дружина. Працівник поліції представляється та роз`яснює позивачу причину зупинки - рух по тротуару, тобто порушення ПДР України, просить надати посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та страховий поліс, на що позивач надає лише посвідчення водія, не погоджується з пред`явленим правопорушенням, сперечається, говорить, що ПДР України він не порушував, по тротуару не рухався, заїхав, щоб пофотографуватися, а якщо він, можливо, і порушив ПДР України, то треба довести це доказами та правильно все оформляти, відповідно до чинного законодавства, питає, чи вчив відповідач Конституцію, де написано, що це парк, що це тротуар, що це особлива зона, де чітка зона куди можна заїхати, чому інший транспортний засіб там рухається і його не зупиняють,на що відповідач роз`яснює, що там дорога, по ній рухається автомобіль, а тут парк і рух по тротуару тут заборонено ПДР, позивач проїхав не по проїзду для транспортних засобів, а по пішохідній зоні - по алеї парку і зупинився на тротуарі. Працівник поліції роз`яснює позивачу його права, запитує, чи буде той отримувати копію постанови, позивач мовчить, відповідач говорить, щоб той зачекав, він піде заповнювати постанову, позивач говорить, що якщо він порушив, він не заперечує, що можливо порушив ПДР, то треба відповідачу це правильно робити, не їздити за людьми, не переслідувати їх, відповідач говорить, що за ним ніхто не їхав, їхали по іншій вулиці, побачили автомобіль, що їде по парку, по алеї, розвернулися і поїхали з ввімкненими мигалками туди, а позивач відразу сюди під`їхав, говорить позивачу, щоб той залишався на місці, складає постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, для чого відходить до патрульного автомобіля, позивач голосно питає, чи може їхати далі та від`їжджає з місця вчинення правопорушення.

Таким чином, суду доведено, що відповідачем було здійснено на транспортному засобу рух по тротуару, його було зупинено відповідачем, названа причина зупинки, на вимогу працівника поліції пред`явити посвідчення водія, реєстраційний талон та поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, позивач не пред`явив тільки посвідчення водія, інші документи не надав, посилаючись на відсутність з його боку порушення ПДР України.

Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пункту 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За пунктом 1.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).

В силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Частиною другою статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У вказаних вище випадках, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі (стаття 283 КУпАП) на місці вчинення правопорушення.

П.11.13 ПДР України забороняється рух транспортних засобів по тротуарах і пішохідних доріжках, крім випадків, коли вони застосовуються для виконання робіт або обслуговування торгівельних та інших підприємств, розташованих безпосередньо біля цих тротуарів або доріжок, за відсутності інших під`їздів і за умови виконання вимог пунктів 26.1-26.3 цих Правил.

Оскільки суду доведено, що позивач порушив п.11.13 ПДР України, то притягнення його до адміністративної відповідальності по ч.1 ст.122 КУпАП є правомірним.

Що стосується правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності по ч.1 ст.126 КУпАП, суд приходить до наступного.

В розділі 2 ПДР України закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.

Відповідно до пункту 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За приписами пункту 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII.

А саме, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (стаття 16 Закону України «Про дорожній рух»).

Також, відповідно до пункту 21.3 статті 21 Закону України від 01 липня 2004 року №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті (підрозділів Національної поліції), на їх вимогу.

Виходячи з наведених вище правових норм право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Частиною першою статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка») у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що згідно законодавства України на вимогу поліцейського, водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб.

Разом з тим, як вбачається з відеозапису наданого відповідачем, позивач відмовився пред`явити реєстраційний документ на транспортний засіб та поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат «Зелена картка») для перевірки на вимогу працівника поліції, що вказує на правомірність притягнення його до відповідальності та накладення адміністративного стягнення на підставі частини першої статті 126 КУпАП.

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Стаття 69 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року, № 1408/27853 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Так, судом встановлено, що оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії БАА №728176 від 10 березня 2020 року складена з огляду на порушення позивачем п.11.13 ПДР України - рух транспортного засобу по тротуару та непред`явлення позивачем реєстраційного документу на транспортний засіб та полісу (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифікату «Зелена картка»), цей факт підтверджується матеріалами справи і встановлено відеозаписом, долученим до матеріалів справи.

Суд вважає за необхідне наголосити, що, право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Отже, доводи позивача стосовно необґрунтованості винесення постанови, а саме: факту нездійснення правопорушення, за яке передбачена відповідальність за частиною першою статті 126 та частиною першою статті 122 КУпАП, спростовуються матеріалами справи.

Водночас, на думку позивача, він мав право не пред`являти посвідчення водія на вимогу поліцейського для перевірки, доки останній не доведе, що зупинка його транспортного засобу була законною.

Такі доводи позивача не ґрунтуються на вимогах законодавчих актів та не мають відношення до обов`язку водія транспортного засобу мати при собі та пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки зазначені вище документи.

Окремо варто зауважити, що притягнення позивача до відповідальності та накладення стягнення за частиною першою статті 126 КУпАП за одне правопорушення з числа вчинених, є обґрунтованим, навіть коли факт руху транспортного засобу по тротуару не знайшов би свого підтвердження під час розгляду вказаної справи.

Будь-яких інших аргументованих доказів щодо незаконності дій відповідача та скасування постанови від 10 березня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення судом не встановлено.

Відповідно, враховуючи те, що обставини, вказані в постанові про адміністративне правопорушення, мали місце, суд не вбачає підстав для скасування постанови серії БАА №728176 від 10 березня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 по ч.1 ст.122 та ч.1 ст.126 КУпАП.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на викладене, позовна заява є такою, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно ст.244 КАС України під час ухвалення рішення суд враховує як розподілити між сторонами судові витрати.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

В даній справі судові витрати складаються із судового збору.

За статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до статті 87 КАС судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Зокрема, Закон № 3674-VI визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору (преамбула Закону).

За статтями 1, 2 цього Закону судовий збір справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом, і включається до складу судових витрат. Платниками цього платежу є: громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи-підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

У контексті наведених вище законодавчих норм Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 28 листопада 2013 року № 12-рп/2013 зазначив, що гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Отже, сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів є складовою доступу до правосуддя, який є елементом права особи на судовий захист, гарантованого статтею 55 Конституції України.

Відповідно ч.4 ст.288 КУпАП, особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

В ч.2 ст.3 Закону України "Про судовий збір" наведено перелік справ за подання яких судовий збір взагалі не справляється, а ст.5 Закону містить перелік осіб, які звільняються від сплати судового збору при пред`явленні позову до суду.

Позивача звільнено від сплати судового збору при пред`явленні позову даної категорії до суду та за оскарження рішення суду в судах вищих інстанцій.

Згідно ч.5 ст.139 КАС України у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивачу відмовлено в задоволенні позову у повному обсязі, з нього підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 гривень на користь держави.

Згідно ст.286 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.9, 14, 77, 122, 123, 243, 246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, - суддя

УХВАЛИЛА:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до начальника СРПП №3 Першотравенського ВП Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції Тупіки Олександра Олександровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 840 (восьмиста сорока) гривень 80 копійок.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Третього апеляційного адміністративного суду через Першотравенський міський суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: С.А.Янжула.