Справа № 160/48/20
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2020-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 березня 2020 року Справа № 160/48/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горбалінського В.В. розглянувши у місті Дніпрі у порядку письмового провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
03.01.2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
- визнати стаж роботи ОСОБА_1 в районах Крайньої Півночі у періоди часу з 05.05.1981 року по 16.07.1982 року, з 23.07.1982 року по 08.12.1983 року, з 20.07.1984 року по 30.08.1985 року та з 19.09.1985 року по 26.04.1992 року із розрахунку як один рік роботи за один рік шість місяців;
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування стажу моєї роботи в районах Крайньої Півночі за періоди: з 05.05.1981 року по 16.07.1982 року, з 23.07.1982 року по 08.12.1983 року, з 20.07.1984 року по 30.08.1985 року та з 19.09.1985 року по 26.04.1992 року із розрахунку як один рік роботи за один рік шість місяців;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати стаж моєї роботи в районах Крайньої Півночі за періоди: з 05.05.1981 року по 16.07.1982 року, з 23.07.1982 року по 08.12.1983 року, з 20.07.1984 року по 30.08.1985 року та з 19.09.1985 року по 26.04.1992 року, із розрахунку як один рік роботи за один рік шість місяців, та провести перерахунок призначеної мені пенсії та виплатити різницю між фактично отриманим розміром пенсії та перерахованим, починаючи з 24.07.2018 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком. Так, з листа відповідача від 11.11.2019 року №8079/П-09 позивач дізнався, що періоди роботи останнього в районах Крайньої Півночі з 05.05.1981 року по 16.07.1982 року, з 23.07.1982 року по 08.12.1983 року, з 20.07.1984 року по 30.08.1985 року та з 19.09.1985 року по 26.04.1992 року були зараховані до загального стажу без застосування пільгового обчислення трудового стажу в районах Крайньої Півночі. Позивач наголошує, що під час подання останнім заяви про перерахунок пенсії до управління Пенсійного фонду були надані всі необхідні докази, які підтверджують роботу в районах Крайньої Півночі. З огляду на викладене, позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною та такою, що порушує його законні права та інтереси.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.01.2020 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.
На виконання вимог вищенаведеної ухвали, 30.01.2020 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подано до канцелярії адміністративного суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач щодо задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі.
В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначає, що позивач дійсно перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком. Під час призначення пенсії позивачу суб`єктом владних повноважень оскаржувані періоди були зараховані до страхового стажу останнього, який дає право на признання пенсії за віком. Застосування до визначених періодів пільгового обчислення трудового стажу в районах Крайньої Півночі в управління немає законних підстав, оскільки наявність в трудовій книжці та довідках лише запису про факт роботи в районах Крайньої Півночі не є достатньою підставою для обчислення стажу з урахуванням кратності. Крім того, позивачем не були надані трудові договори за період роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до РКП. З жодного наданого позивачем документу не вбачається факту роботи останнього на підприємствах за строковим трудовим договором, укладеним в письмовій формі.
Дослідивши повно і всебічно письмові докази, які містяться в матеріалах справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 24.07.2018 року та отримує пенсію за віком, згідно з вимогами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (шифр 101).
Відповідно до відомостей ІКІС ПФУ: Підсистема призначення та виплати пенсії станом на день призначення пенсії страховий стаж позивача складав 37 років 08 місяців 20 днів.
Крім цього, з вищенаведеного протоколу, судом встановлено, що періоди роботи з 20.07.1984 року по 30.08.1985 року та з 19.09.1985 року по 26.04.1992 року були зараховані до страхового стажу позивача без застосування пільгового обчислення трудового стажу в районах Крайньої Півночі, а саме: як 01 рік 01 місяць 11 днів та 06 років 07 місяців 09 днів.
Зазначена довідка підтверджувала, що в період роботи з 05.05.1981 року по 16.07.1982 року та з 23.07.1982 року по 08.12.1983 року позивач працював в районі Крайньої Півночі.
Відповідно до протоколу про перерахунок пенсії від 14.05.2019 року, позивачу був здійснений перерахунок його пенсії з 01.05.2019 року з включенням до страхового стажу періодів роботи з 05.05.1981 року по 16.07.1982 року та з 23.07.1982 року по 08.12.1983 року без застосування пільгового обчислення трудового стажу в районах Крайньої Півночі.
11.11.2019 року відділом з питань перерахунків пенсій №9 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області розглянуто звернення позивача від 04.11.2019 року та надано відповідь, оформлену листом №8079/П-09.
Зазначеною відповіддю позивача повідомлено, що:
- з 24.07.2018 року вам призначена пенсія за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- чинним механізмом нарахування пенсій, відповідно до ст.24, 40 Закону №1058, передбачено, що розмір пенсії кожного пенсіонера визначається індивідуально залежно від набутого стажу та отриманого заробітку, з якого сплачувались страхові внески;
- загальний стаж при первинному призначенні складав 37 років 8 місяців 20 днів, заробітна плата врахована за період роботи з 01.01.1986 по 31.12.1990 по довідці про заробітну плату та з 01.07.2000 по 30.09.2018 згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування;
- з 01.05.2019 р. ваша пенсія обчислена із загального стажу 40 років 03 місяці 18 днів.
Не погодившись з бездіяльністю відповідача щодо не застосування пільгового обчислення трудового стажу в районах Крайньої Півночі, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з п. 23 ч. 1 Європейської Соціальної Хартії (переглянутої) та ч. 3 ст. 46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року (далі - Закон №1058-ІV).
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 Закону №1058-ІV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осі», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Відповідно до п. 5 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV, періоди роботи до 01.01.1991 року у районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу у порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.1991 року.
Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали у районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих у районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР №148 від 10.02.1960 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26.09.1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».
Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи у районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.
13.03.1992 року Україною була підписана Угода «Про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення».
Статтею 5 вищенаведеної Угоди встановлено, що вона розповсюджує дію угоди на пенсійне забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держави-учасниць угоди.
15.01.1993 року між Урядом України і Урядом Російської Федерації підписана Тимчасова Угода про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі в галузі пенсійного забезпечення.
Відповідно до ст. 1 Тимчасової Угоди, громадяни Сторін, що домовляються, які пропрацювали не менше 15 календарних років у районах Крайньої Півночі або не менше 20 календарних років у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, незалежно від місця їх постійного проживання на території обох держав мають право на пенсію по старості (за віком):чоловіки - по досягненні 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років,жінки - по досягненні 50 років і при загальному стажі роботи не менше 20 років.
Громадянам Сторін, що домовляються, які працювали як у районах Крайньої Півночі, так і в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, один рік роботи в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, зараховується за дев`ять місяців роботи у районах Крайньої Півночі.
У випадках, коли законодавством однієї з Сторін, що домовляються, передбачені більш пільгові умови і норми пенсійного забезпечення громадян, які працювали у районах Крайньої Півночі і у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, при призначенні пенсії по старості (за віком) на території даної держави застосовується чинне законодавство цієї Сторони.
Статтею 3 Тимчасової Угоди визначено, що при призначенні пенсії у відповідності із статтею 1 цієї Тимчасової Угоди на території України, компетентні органи Російської Федерації відшкодують витрати на виплату цієї пенсії у тій її частині, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, починаючи з 01.01.1991 року.
У цьому випадку частина пенсії, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого у районах Крайньої Півночі або у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, обчислюється за нормами законодавства Російської Федерації.
Порядок відшкодування витрат на виплату зазначених вище пенсій регулюється спеціальною Угодою між компетентними органами Сторін.
Відшкодування витрат у відповідності із пунктом 1 цієї статті здійснюється до виникнення права на пенсійне забезпечення згідно з законодавством України (з врахуванням Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року)
Отже, ст. 3 Тимчасової Угоди дозволено обчислювати стаж за нормами Закону Російської Федерації «Про державні гарантії і компенсації для осіб, працюючих і проживаючих в районах Крайньої Півночі та прирівняних місцевостях» від 19.02.1993 року, яким дозволено застосовувати пільгу про обчислення стажу незалежно від факту наявності строкового трудового договору, тим самим на рівні міжнародних угод, укладених між Україною та Росією встановлено, що на території України гарантується пенсійне забезпечення громадян, які працювали на території Росії в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях, і при цьому обов`язково визначено, що обчислення стажу здійснюється незалежно від факту наявності строкового трудового договору.
Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на яких розповсюджується дія Указів Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року і від 26.09.1967 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», визначений постановою Ради Міністрів СРСР №1029 від 10.11.1967 року.
Підпунктом «д» пункту 5 Указу Президії ВР СРСР від 10.02.1960 року регламентовано, що робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надавати додаткові наступні пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.
Указом Президії ВР СРСР від 29.09.1967 року було скорочено тривалість трудового договору, який надає право на отримання пільг, передбачених статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 року, а саме: зарахування одного року роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком та по інвалідності, виключно працівникам, які прибули на роботу в райони Крайньої Півночі та місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі з інших місцевостей країни за умови укладення ними трудового договору про роботу в цих районах строком на три роки.
Пунктом 3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 року №148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» передбачено, що працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 01.03.1960 року зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 01.03.1960 року - за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.
Відповідно до пунктів 1, 2 Розділу 1 Інструкції порядку надання пільг особам, які працюють в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі №530/П-28, пільги, встановлені Указами Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» і від 26.09.1967 року «Про розширення пільг для осіб, що працюють з районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», надаються всім робочим і службовцям (в тому числі місцевим жителям і іншим особам, прийнятим на роботу на місці) державних, кооперативних і громадських підприємств, установ, організацій, що знаходяться в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».
Пільги, передбачені статтями 1, 2, 3, 4 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 року, з урахуванням змін та доповнень, внесених Указом від 26.09.1967 року, надаються незалежно від наявності письмового строкового трудового договору.
З аналізу вищенаведених норм, судом встановлено, що достатньою та необхідною правовою підставою для обчислення стажу роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях із застосуванням пільгового коефіцієнту (один рік за один рік і шість місяців ) є:
1) документальне підтвердження наявності в особи стажу роботи у районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях;
2) поширення на особу у період її роботи у таких місцевостях пільг, регламентованих Указами Президії ВР СРСР від 10.02.1960 року та від 29.09.1967 року та Постановою Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 року №148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».
Основним документом, підтверджуючим факт роботи особи у районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях є її трудова книжка. Крім цього, ці обставини можуть підтверджуватися й іншими документами, зокрема, архівними довідками.
Разом з тим, для обчислення пільгового стажу при роботі у районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто, достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.
Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм права вже була висловлена у постанові Верховного Суду від 08.11.2019 року по справі № 396/153/17 (№2-а/396/13/17).
Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з ст. 48 Кодексу законів про працю України та ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Аналогічна позиція висловлена в постанові Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» від 12.08.1993 року №637 (далі Порядок №637), де регламентовано порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з абз. 2 п. 1 Порядку №637 за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. ю
Щодо періоду роботи з 05.05.1981 року по 16.07.1982 року, суд зазначає наступне.
Як вбачається з записів копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 21.04.1976 року позивач, зокрема, працював:
- запис №15 від 05.05.1981 року, далі мовою оригіналу: «принят помощником бурильщика 3-го разряда эксплуатационного и разведочного бурения скважин на нефть и газ (пр. №63 от 05.05.1981 г.);
- запись №16 от 16.07.1982 года уволен по ст. 31 КЗоТ РСФСР согласно поданного заявления (пр. №133-к от 13.07.1982 г.)».
В даній довідці зазначено, що позивач дійсно працював в підрозділах Виробничого об`єднання «Тюменбургаз», нині філія «Уренгой буріння» ТОВ «Газпром буріння», які перебували і перебувають у м. Новий Уренгой на території Ямало-Немецького автономного округу Тюменської області, що відноситься до районів Крайньої Півночі (Перелік Районів Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої півночі, затверджений Постановою Ради Міністрів СРСР від 10.11.1967 р №1029, з усіма змінами і доповненнями).
Стаж роботи по Списку №2 складає 01 рік 02 місяці 12 днів.
Таким чином, наявні достатні та необхідні правові підстави для зарахування періоду роботи позивача з 05.05.1981 року по 16.07.1982 року до трудового стажу із застосуванням пільгового коефіцієнту - один рік за один рік і шість місяців.
Щодо періоду роботи з 20.07.1984 року по 30.08.1985 року, суд зазначає наступне.
Як вбачається з записів копії дублікату трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 10.01.1985 року позивач, зокрема, працював, далі мовою оригіналу:
«- запись №1 от 20.07.1984 года: принят трактористом 6-го разряда в Район Крайнего Севера Ямало-Немецкого автономного округа (пр.. 77-к от 20.07.1984 года);
- запись №3 от 30.08.1985 года: уволен согласно ст. 29 КЗоТ РСФСР в порядке перевода (пр. 138-к от 30.08.1985 года)».
В підтвердження роботи в районі Крайнього Півночі позивачем надана архівна довідка від 30.07.2018 року №1204-02/4130, яка видана архівним відділом адміністрації міста Новий Уренгой, в якій вказано, що підприємство, де працював позивач в оскаржуваний період перебуває на території Ямало-Немецького автономного округу, що в свою чергу відноситься до Переліку Районів Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої півночі, затверджений Постановою Ради Міністрів СРСР від 10.11.1967 р №1029.
Таким чином, наявні достатні та необхідні правові підстави для зарахування періоду роботи позивача з 20.07.1984 року по 30.08.1985 року до трудового стажу із застосуванням пільгового коефіцієнту - один рік за один рік і шість місяців.
Щодо періоду роботи з 19.09.1985 року по 26.04.1992 року, суд зазначає наступне.
Як вбачається з записів копії дублікату трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 10.01.1985 року позивач, зокрема, працював, далі мовою оригіналу:
«- запись №4 от 19.09.1985 года: принят в порядке перевода СУРТ-18 трест «Уренгойтрубопроводстрой» машинистом трубоукладчика 6 разряда (пр. №325-к от 17.09.1985 года);
- запись №5 от 26.04.1992 года: уволен по собственному желанию в святи с переменой места жительства ст. 31 КЗоТ РСФСР (пр. 126-к от 20.04.1992 года).
В підтвердження роботи в районі Крайнього Півночі позивачем надана довідка від 21.05.2018 року №А/55/05-1930, далі мовою оригіналу: «уточняющая специальный стаж, дающий право на пенсию в соответствии со ст. 32 Федерального закона №400-ФЗ от 28.12.2013 «О страховых пенсиях», которая выдана ООО «Газпром добыча Уренгой».
В даній довідці зазначено, що позивач дійсно працював постійно протягом повного робочого дня, повний робочий тиждень в Автотранспортному підприємстві №1 Уренгойського виробничого об`єднання з видобутку газу імені С.А.Оруджева «Уренгойгаздобича» Всесоюзного промислового об`єднання з видобутку газу в Тюменській області Міністерства газової промисловості СРСР.
Автотранспортне підприємство №1 Уренгойського виробничого об`єднання з видобутку газу імені С.А. Оруджева «Уренгойгаздобича» Всесоюзного промислового об`єднання з видобутку газу в Тюменській області Міністерства газової промисловості СРСР знаходиться в м Новий Уренгой Ямало-Ненецького автономного округу, Тюменської області в районі Крайньої півночі (Перелік РКС та місцевостей, прирівняних; у РКС, затверджений Постановою РМ СРСР від 10.11.1967 року №1029 з усіма доповненнями і Змінами).
Таким чином, наявні достатні та необхідні правові підстави для зарахування періоду роботи позивача з 19.09.1985 року по 26.04.1992 року до трудового стажу із застосуванням пільгового коефіцієнту - один рік за один рік і шість місяців.
Щодо періоду роботи з 23.07.1982 року по 08.12.1983 року, суд зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідний запис в трудових книжках серії НОМЕР_1 від 21.04.1976 року та серії НОМЕР_2 від 10.01.1985 року відсутній.
Позивач, в позовних вимогах зазначене пояснює тим, що перша трудова книжка останнім була втрачена.
В даній довідці зазначено, що позивач у визначений період працював на посаді тракториста 6 розряду, повний робочий день, повний робочий тиждень. Робота здійснювалась в особливих умовах : Крайня Північ.
Стаж роботи, що дає право на призначення пенсії згідно з ст. 32 п. 1 пп. 6 Закону «Про страхові пенсії» №400-ФЗвід 28.12.2013 року складає 02 роки 06 місяців 28 днів.
Згідно з Указом Президії Верховної ради СРСР «Про впорядкування пільг для осіб працюючих в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» п.5 від 10.11.1960 р та інструкції Держкомпраці та Президії ВЦРПС від 11.03.1960 року №342 / 47-7 п. п. 2, 3, 4 та №1908-VII від 26.09.1967 року - трудовий стаж один рік роботи рахується як за один рік і шість місяців.
Таким чином, наявні достатні та необхідні правові підстави для зарахування періоду роботи позивача з 23.07.1982 року по 08.12.1983 року до трудового стажу із застосуванням пільгового коефіцієнту - один рік за один рік і шість місяців.
Щодо посилань відповідача, що позивачем для підтвердження роботи в районах Крайньої Півночі не надано жодного строкового трудового договору, укладеного в письмовій формі, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Згідно з ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.
Аналогічні положення містились у ст. 15 Кодексу про працю РСФСР від 09.12.1971 року.
Таким чином, наявність у трудовій книжці відомостей про наказ, яким оформлено трудові відносини з працівником, узгоджується з вимогами чинного законодавства та не може слугувати підставою для здійснення розрахунку пенсії без врахування наявних пільг.
З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що не зарахування оскаржуваних періодів роботи з урахуванням кратності страхового стажу в районах Крайньої Півночі з підстав відсутності письмових трудових договорів є безпідставною, оскільки, факт укладення трудових договорів з роботодавцем підтверджується наявними в матеріалах справи архівними довідками та відповідними записами у трудових книжках позивача.
При цьому, суд звертає увагу, що періоди роботи:
- з 20.07.1984 року по 30.08.1985 року та з 19.09.1985 року по 26.04.1992 року не були враховані як пільгові при призначенні пенсії позивачу, а саме з 24.07.2018 року;
- з 05.05.1981 року по 16.07.1982 року, з 23.07.1982 року по 08.12.1983 року не були враховані як пільгові з 01.05.2019 року, тобто, з дати перерахунку пенсії останньому, що підтверджується копією протоколу від 14.05.2019 року.
Отже, враховуючи наведене вище, суд доходить висновку, що періоди роботи в районі Крайньої півночі підлягають зарахуванню із застосуванням пільгового коефіцієнту:
- з 20.07.1984 року по 30.08.1985 року та з 19.09.1985 року по 26.04.1992 - з 24.07.2018 року, тобто, з дати призначення пенсії;
- з 05.05.1981 року по 16.07.1982 року, з 23.07.1982 року по 08.12.1983 року - з 01.05.2019 року, тобто, з дати проведення перерахунку пенсії останньому.
А тому, з наведених дат пенсія позивача підлягає перерахунку.
Щодо позовної вимог про визнання стажу роботи ОСОБА_1 в районах Крайньої Півночі у періоди часу з 05.05.1981 року по 16.07.1982 року, з 23.07.1982 року по 08.12.1983 року, з 20.07.1984 року по 30.08.1985 року та з 19.09.1985 року по 26.04.1992 року із розрахунку як один рік роботи за один рік шість місяців, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:
1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;
2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;
3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;
4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;
5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;
6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Стаття 19 КАС України визначає юрисдикцію адміністративних судів у публічно-правових спорах.
Згідно з ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про:
1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;
2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;
3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;
4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;
5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;
6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю;
7) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об`єднання громадян;
8) примусовий розпуск (ліквідацію) об`єднання громадян;
9) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України;
10) інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів;
11) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України або про продовження строку такого затримання;
12) затримання іноземця або особи без громадянства до вирішення питання про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні;
13) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;
14) звільнення іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;
15) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.
Отже, до компетенції адміністративних судів не входить питання щодо визнання сажу. Норми КАС України свідчать про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.
З огляду на вкладене вище, суд не вбачає підстав для задоволення даної позовної вимоги.
Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до положень ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з ч. ч. 1 та 4 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до приписів ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною 1 ст. 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
З огляду на викладене вище, у суду наявні підстави для часткового задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами ч. 3 ст. 139 КАС України, згідно з якими при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Керуючись статтями 9, 73-77, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування стажу роботи ОСОБА_1 в районах Крайньої Півночі з 05.05.1981 року по 16.07.1982 року, з 23.07.1982 року по 08.12.1983 року, з 20.07.1984 року по 30.08.1985 року та з 19.09.1985 року по 26.04.1992 року із розрахунку як один рік роботи за один рік шість місяців.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати стаж роботи ОСОБА_1 в районах Крайньої Півночі з 20.07.1984 року по 30.08.1985 року та з 19.09.1985 року по 26.04.1992 року із розрахунку як один рік роботи за один рік шість місяців з 24.07.2018 року та провести відповідний перерахунок.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати стаж роботи ОСОБА_1 в районах Крайньої Півночі з 05.05.1981 року по 16.07.1982 року, з 23.07.1982 року по 08.12.1983 року із розрахунку як один рік роботи за один рік шість місяців з 01.05.2019 року та провести відповідний перерахунок.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 384, 20 грн (триста вісімдесят чотири гривні двадцять копійок).
Відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.
Статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, проте, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.
Суддя В.В. Горбалінський