Справа № 420/6599/19
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2020-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/6599/19
Головуючий в 1 інстанції: Завальнюк І.В.

Дата і місце ухвалення 19.12.2019р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г,

Шевчук О.А.,

за участю секретаря - Шепель О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2019 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Південь-Агро-Ком» до Головного управління ДПС в Одеській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

07.11.2019 року товариство з обмеженою відповідальністю «Південь-Агро-Ком» звернулось до суду першої інстанції з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому просило скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС в Одеській області від 24.10.2019 року:

- № 000301508, яким збільшено суму грошового зобов`язання по податку на прибуток в розмірі 245 820 грн. та застосовано штрафну санкцію в розмірі 122 910 грн.;

- № 000302508, яким збільшено суму грошового зобов`язання по податку на додану вартість в розмірі 273 134 грн. та застосовано штрафну санкцію в розмірі 136 567 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19.12.2019 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій посилалось на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі.

Апелянт посилався на те, що за результатами проведеної перевірки встановлено заниження позивачем податкових зобов`язань з податку на прибуток та податку на додану вартість внаслідок віднесення до складу витрат та податкового кредиту сум витрат по операціям з контрагентами, які не мають реального характеру. Апелянт посилався на те, що надані до перевірки документи свідчать про сумнівність здійснення фінансово-господарських операцій, зокрема поставки товарно-матеріальних цінностей та їх перевезення.

Апелянт зазначив, що для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, податковим органом зроблено висновки про непідтвердження фактів реального постачання та перевезення ТМЦ.

З огляду на викладене апелянт вважає, що прийняті податкові повідомлення-рішення є правомірними та скасуванню не підлягають.

На підставі зазначеного апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.12.2019 року та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи колегія суддів дійшла наступного:

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 77.1 ст. 77 ПК України, плану-графіку проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків за 2019 рік, на підставі наказу ГУ ДФС в Одеській області від 09.08.2019 № 6429, співробітниками ГУ ДПС в Одеській області у період з 30.08.2019 року по 26.09.2019 року була проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ «Південь-Агро-Ком» з питань дотримання податкового та валютного законодавства за період з 01.07.2017 року по 30.06.2019 року, за результатами якої складено акт від 03.10.2019 року № 70/15-32-05-08/34801504.

Перевіркою встановлено порушення ТОВ «Південь-Агро-Ком» вимог: п. 44.1 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, внаслідок чого занижено податок на прибуток за період з 01.07.2017 року по 30.06.2019 року всього в сумі 245 820 грн. за 2018 рік; п. 44.1 ст. 44, п. 198.1 ст. 198 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість за лютий 2018 року в сумі 273 134 грн.

В акті перевірки зазначено, що перевіркою повноти декларування ТОВ "Південь-Агро-Ком" показників рядка 02 Декларації "Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності" встановлено їх заниження за 2018 рік всього в сумі 1 365 671 грн., у тому числі за 1 квартал 2018 року в сумі 1 365 671 грн. Податковий орган зазначив, що формування витрат в Звіті про фінансові результати відбулось за рахунок собівартості придбаних зернових культур, які в подальшому були реалізовані на внутрішньому ринку України та експортовані у інші країни, придбання послуг по оформленню митних декларацій. Перевіркою встановлено завищення задекларованого показника собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)" на загальну суму 1 202 509 грн. за рахунок операцій, здійснюваних з ПП "Моя Надія" на підставі первинних документів без обов`язкових реквізитів, а саме: видаткові накладні не підписані, відсутні печатки підприємств, місце складання документів не зазначено.

Перевіркою показника, відображеного в Звіті про фінансові результати за 01.07.2017 року по 30.06.2019 року, у рядку 2180 "Інші операційні витрати" встановлено, що формування зазначених витрат відбулось за рахунок придбання послуг з перевезення зерна, придбання консультаційних послуг, комісії з продажу валюти,ю витрат по податку на прибуток. Податковим органом встановлено завищення задекларованого показника на загальну суму 163 162 грн. за рахунок здійснення операцій між позивачем та ТОВ "ДВД РОСТ ТРАНС", ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , за відсутності належним чином оформлених документів (товарно-транспортних накладних). В акті вказано, що у ТТН відсутні ПІБ, номер посвідчення водія,пункт навантаження, відсутні підписи та печатки осіб, які отримували товар та приймали його, відсутні реєстраційні номери автомобілів, причепів.

З огляду на зазначене відповідач дійшов висновку про те, що надані до перевірки первинні документи свідчать про сумнівність здійснення фінансово-господарських операцій, а саме: поставки ТМЦ.

З аналогічних підстав податковий орган дійшов висновку про завищення ТОВ "Південь-Агро-Ком" податкового кредиту за період з 01.07.2017 року по 30.06.2019 року на суму 273134 грн., в тому числі за лютий 2018 року в сумі 273 134 грн.

На підставі складеного акту перевірки ГУ ДПС в Одеській області прийнято податкові повідомлення-рішення від 24.10.2019 року № 000301508, яким товариству збільшено суму грошового зобов`язання по податку на прибуток в розмірі 245 820 грн. та застосовано штрафну санкцію в розмірі 122 910 грн.; а також податкове повідомлення-рішення від 24.10.2019 року № 000302508, яким збільшено суму грошового зобов`язання по податку на додану вартість в розмірі 273 134 грн. та застосовано штрафну санкцію в розмірі 136 567 грн.

Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, ТОВ "Південь-Агро-Ком" оскаржило їх до суду першої інстанції.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно наявності підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне:

Відповідно до п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податком на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності визначає Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затверджені наказом Міністерства фінансів України 31.12.1999 року № 318.

Згідно п.п. 5, 6 цього Положення встановлено, що витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань. Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Пунктом 7 Положення встановлено, що витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Відповідно до п.п. 10-11 Положення, собівартість реалізованих товарів визначається за Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 9 "Запаси". Собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат.

Згідно п. 19 Положення, витрати на збут включають, зокрема, такі витрати, пов`язані з реалізацією (збутом) продукції (товарів, робіт, послуг), як витрати на транспортування, перевалку і страхування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів) відповідно до умов договору (базису) поставки.

Методологічні засади формування у бухгалтерському обліку інформації про запаси і розкриття її у фінансовій звітності визначає Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 9 "Запаси", затверджені Наказом Міністерства фінансів України від 20.10.1999 року N 246.

Відповідно до п. 9 зазначеного положення, первісною вартістю запасів, що придбані за плату, є собівартість запасів, яка складається з таких фактичних витрат: суми, що сплачуються згідно з договором постачальнику (продавцю) за вирахуванням непрямих податків; суми ввізного мита; суми непрямих податків у зв`язку з придбанням запасів, які не відшкодовуються підприємству; транспортно-заготівельні витрати (затрати на заготівлю запасів, оплата тарифів (фрахту) за вантажно-розвантажувальні роботи і транспортування запасів усіма видами транспорту до місця їх використання, включаючи витрати зі страхування ризиків транспортування запасів). Сума транспортно-заготівельних витрат, що узагальнюється на окремому субрахунку рахунків обліку запасів, щомісячно розподіляється між сумою залишку запасів на кінець звітного місяця і сумою запасів, що вибули (використані, реалізовані, безоплатно передані тощо) за звітний місяць. Сума транспортно-заготівельних витрат, яка відноситься до запасів, що вибули, визначається як добуток середнього відсотка транспортно-заготівельних витрат і вартості запасів, що вибули, з відображенням її на тих самих рахунках обліку, у кореспонденції з якими відображено вибуття цих запасів. Середній відсоток транспортно-заготівельних витрат визначається діленням суми залишків транспортно-заготівельних витрат на початок звітного місяця і транспортно-заготівельних витрат за звітний місяць на суму залишку запасів на початок місяця і запасів, що надійшли за звітний місяць. Інші витрати, які безпосередньо пов`язані з придбанням запасів і доведенням їх до стану, в якому вони придатні для використання у запланованих цілях. До таких витрат, зокрема, належать прямі матеріальні витрати, прямі витрати на оплату праці, інші прямі витрати підприємства на доопрацювання і підвищення якісно технічних характеристик запасів.

Пунктом 5 розділу II Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 25 "Спрощена фінансова звітність", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 25.02.2000 року № 39 встановлено зміст статей звіту про фінансові результати.

Відповідно до п.п. 5.2, 5.5 п. 5 розділу ІІ цього Положення, у статті "Інші операційні доходи" відображаються суми інших доходів від операційної діяльності підприємства, крім доходу (виручки) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг): дохід від операційної оренди активів; дохід від операційних курсових різниць; відшкодування раніше списаних активів; дохід від реалізації оборотних активів (крім фінансових інвестицій), необоротних активів, утримуваних для продажу, та груп вибуття тощо. Дохід від первісного визнання біологічних активів і сільськогосподарської продукції та дохід від зміни вартості поточних біологічних активів також наводяться у цій статті. У статті "Інші операційні витрати" наводяться адміністративні витрати, витрати на збут, а також собівартість реалізованих оборотних активів (крім готової продукції, товарів і фінансових інвестицій), необоротних активів, утримуваних для продажу, та груп вибуття; відрахування на створення резерву сумнівних боргів і сума списаних безнадійних боргів; втрати від знецінення виробничих запасів; втрати від операційних курсових різниць; визнані економічні санкції; відрахування для забезпечення відшкодування наступних операційних витрат; інші витрати, що пов`язані з операційною діяльністю підприємства. У цій статті також відображається належна до сплати за звітний період відповідно до законодавства сума податків і зборів.

Підпунктом 14.1.182 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковим кредитом є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, вважається дата тієї події, що відбулася раніше: - дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; - дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку , зокрема, з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Також первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення та мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З наведених законодавчих положень вбачається, що умовами реалізації права платника на податковий кредит та формування витрат для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) та наявність первинних документів, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Окрім того, що господарські операції для визначення податкових зобов`язань мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, вони повинні спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків, оскільки це є її визначальною ознакою.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку, при цьому для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

У зв`язку з цим, недоведеність фактичного здійснення господарської операції (нездійснення операції) позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв`язку з цим юридично дефектних первинних документів, якщо рух коштів не забезпечений зв`язком з господарською діяльністю учасників цих операцій.

В ході розгляду справи встановлено, що 12.02.2019 року між ТОВ «Південь-Агро-Ком» (Покупець) та ПП «Моя Надія» (Постачальник) був укладений договір поставки № 12/02, відповідно до якого постачальник зобов`язався продати та передати покупцю сільськогосподарську продукцію - кукурудзу врожаю 2017 року насипом відповідно до умов цього договору.

Згідно п. 4.1 Договору постачальник зобов`язувався передати товар на умовах EXW (франко-склад) господарства ПП «Моя Надія» в с. Вчорайше Житомирської області. Умови поставки визначаються й розуміються у відповідності до «Інкотермс 2000».

Судом встановлено, що на виконання вищевказаного договору ПП «Моя Надія» здійснило поставку на користь ТОВ «Південь-Агро-Ком» товару згідно видаткових накладних: від 14.02.2018 року № 34 на суму 606 144 грн., ПДВ 121 228,80 грн.; від 15.02.2018 року № 35 на суму 202 048 грн., ПДВ 40 409,60 грн.; від 16.02.2018 року № 36 на суму 298 606 грн., ПДВ 59 721,20 грн.; від 20.02.2018 року № 37 на суму 95 711 грн., ПДВ 19 142,20 грн.

Оплату покупцем здійснено згідно рахунків-фактур від 12.02.2018 року № 8 в сумі 1 386 000 грн., від 20.02.2018 року № 9 в сумі 57 010,80 грн.; платіжних доручень, копії яких наявні в матеріалах справи.

Також постачальником ПП «Моя Надія» складені та зареєстровані в ЄРПН на адресу ТОВ «Південь-Агро-Ком» податкові накладні: від 12.02.2018 року № 17 на суму 770 000 грн., ПДВ 154000 грн.; від 13.02.2018 року № 18 на суму 385 000 грн., ПДВ 77 000 грн.; від 20.02.2018 року № 19 на суму 47 509 грн., ПДВ 9 501,80 грн.

В свою чергу перевезення товару відбувалось згідно укладених між ТОВ «Південь-Агро-Ком» та ТОВ "ДВД РОСТ ТРАНС", ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 договорів транспортного експедирування.

Так, згідно наявних в матеріалах справи доказів, позивачем було укладено з ТОВ «ДВД РОСТ ТРАНС» договір перевезення вантажу від 01.01.2018 року № 01/18, згідно з яким ТОВ «ДВД РОСТ ТРАНС» зобов`язувалось надати позивачу послуги з перевезення автомобільним транспортом вантажу - зерна.

Згідно умов вказаного договору, перевезення вантажу здійснюється на підставі письмової заяви Змовника, в якій вказується вид зерна, йо7го кількість 9вага), маршрут перевезення, строки перевезення.

Позивачем були надані до суду додатки-заявки № 7 від 05.02.2018 року та № 8 від 12.02.2018 року, в яких вказано маршрут: с. Вчорайше Житомирської області - м. Одеса (вул. Чорноморського козацтва, 52/1), вид вантажу - кукурудза, вагу вантажу, адресу завантаження - с. Вчорайше Житомирської області, період завантаження 14.02.2018 року - 16.02.2018 року, спосіб завантаження, адресу розвантаження - м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, 52/1, вартість перевезення.

Вказані заявки є невід`ємною частиною договору.

У підтвердження виконання умов договору позивачем були надані копії товарно-транспортних накладних, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), рахунки фактури, податкові накладні.

В ході розгляду справи також встановлено, що між ТОВ «Південь-Агро-Ком» та ФОП ОСОБА_1 10.11.2017 року був укладений договір транспортного експедирування № 20/11 та між позивачем та ФОП ОСОБА_2 05.01.2018 року був укладений договір транспортно-експедиційного обслуговування № 05/01-2018.

За умовами вказаних договорів зазначені вище контрагенти зобов`язувались надати позивачу транспортно-експедиторські послуги, а саме, послуги з перевезень вантажу автомобільним транспортом.

Позивачем були надані до суду додатки-заявки № 7 від 14.02.2018 року до договору № 20/11 від 10.11.2017 року (ФОП ОСОБА_1 ) та № 1 від 19.02.2018 року до договору № 05/01-2018 від 05.01.2018 року (ФОП ОСОБА_2 , в яких вказано маршрут: АДРЕСА_1 ), вид вантажу - кукурудза, вагу вантажу, адресу завантаження - с. Вчорайше Житомирської області, період завантаження 15-16.02.2018 року - 19-20.02.2018 року, спосіб завантаження, адресу розвантаження - м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, 52/1, вартість перевезення.

У підтвердження виконання умов вказаних договорів позивачем надано товарно-транспортні накладні, податкові накладні, акти здачі-приймання робіт (надання послуг), платіжні доручення.

Дослідивши надані позивачем у підтвердження виконання умов укладених договорів поставки та транспортного експедирування документи, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність висновків податкового органу щодо неправомірного формування позивачем податкового кредиту та витрат, та, відповідно, про заниження податку на прибуток та податку на додану вартість.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що згідно з п.2.5 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Міністерства фінансів України 24.05.1995 № 88, документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Відповідно до п. 2.4 цього Положення, неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

В ході розгляду справи встановлено, що надані у підтвердження виконання господарських операцій видаткові накладні від 14.02.2018 року № 34 на суму 606 144 грн., ПДВ 121 228,80 грн.; від 15.02.2018 року № 35 на суму 202 048 грн., ПДВ 40 409,60 грн.; від 16.02.20108 року № 36 на суму 298 606 грн., ПДВ 59 721,20 грн.; від 20.02.2018 року № 37 на суму 95 711 грн., ПДВ 19 142,20 грн. містять наступні реквізити: назви документів, дати складання, назви постачальника та одержувача; найменування товару, одиницю виміру (т), кількість, ціна (в т.ч. ПДВ); місце складення: с. Вчорайше; з боку постачальника ПП «Моя Надія» діяв директор Калінчук Ю.Г. , підпис якого проставлений на всіх видаткових накладних, а з боку покупця ТОВ «Південь-Агро-Ком» - на підставі довіреності від 14.02.2018 № 28 діяв Підлубняк О.Є., підпис якого також присутній на всіх видаткових накладних.

Враховуючи зазначене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що надані первинні документи містять ПІБ та підписи осіб, які приймали участь у здійсненні господарських операцій, тобто вказані первинні документи містять інформацію, що дає змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у здійсненні господарських операцій, а висновки податкового органу про протилежне є безпідставними.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відсутність підписів додаткових підписантів, таких як комірник постачальника та головний бухгалтер одержувача, графи яких у видаткових накладних залишені вільними, жодним чином не становить дефект видаткових накладних та не позбавляє їх юридичної сили, так як достатнім є проставлення підпису хоча б однієї особи з боку кожної сторони господарської операції.

Посилання відповідача на відсутність печаток на вказаних видаткових накладних також не може бути прийнято до уваги судом, з огляду на відсутність законодавчого обов`язку щодо її проставляння на такому типі документів. Суд першої інстанції вірно зазначив, що печаткою може бути скріплений підпис виключно за бажанням сторони відповідної господарської операції та жодний нормативно-правовий акт такого скріплення на видатковій накладній не вимагає.

У підтвердження реальності здійснюваних з ТОВ Моя Надія" господарських операцій позивач, крім іншого, надав докази наявності у вказаного контрагента основних фондів для здійснення господарської діяльності - вирощування зернових культур, а саме, докази наявності у 2017-2018 роках орендованих земель: довідки Вчорайшенської сільської ради Ружинського району Житомирської області від 11.07.2017 року № 677, від 26.03.2018 року № 198, звіт про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2017 року, звіт про площі та валові збори сільськогосподарських культур, плодів, ягід і винограду на 01.12.2016 року, звіт про площі та валові збори сільськогосподарських культур, плодів, ягід і винограду на 01.12.2017 року, звіт про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2018 року.

Що стосується висновків податкового органу про дефектність товарно-транспортних накладних, складених за результатами операцій з ТОВ "ДВД РОСТ ТРАНС", ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , що на думку податкового органу свідчить про нереальність здійснюваних між вказаними особами господарських операцій, слід зазначити наступне:

Згідно з п. 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.97 № 363, товарно-транспортна накладна є єдиним для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити.

Відповідно до п. 11.1 Правил № 363 основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Відповідно до п. 11.3, 11.4, 11.5 Правил № 363 товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом виписує Замовник (вантажовідправник) у трьох примірниках. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі примірники товарно-транспортної накладної підписом.

Засоби, що використовуються для реєстрації та обробки даних е-ТТН, мають відповідати вимогам Закону України «Про технічні регламенти та оцінку відповідності» та забезпечувати захист інформації відповідно до Законів України «Про захист персональних даних», «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах».

Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її примірники (11.4).

У разі використання товарно-транспортної накладної у паперовій формі перший примірник товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - водій (експедитор) передає вантажоодержувачу, третій примірник, засвідчений підписом вантажоодержувача, передається Перевізнику (11.5).

Як вже зазначалось вище, у підтвердження фактичного перевезення придбаних зернових позивачем були надані копії ТТН.

Згідно копій даних товарно-транспортних накладних у них вказано марку та державний номер автомобіля, яким здійснювалось перевезення, державний номер причепу/напівпричепу, хто є автомобільним перевізником, ПІБ та номер посвідчення водія, також вказано замовника перевезень, вантажовідправника та вантажоодержувача, пункт навантаження, який співпадає з місцем навантаження згідно укладеного з ТОВ "Моя Надія" договору поставки, пункт розвантаження - ПрАТ «УЕП» м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, 52/1, масу вантажу, вид вантажу. Також вказано хто отримав вантаж та хто дозволив відпуск. Надані ТТН скріплені печаткою ТОВ "Південь-Агро-Ком".

Таким чином, з досліджених доказів вбачається, що ТТН складені у відповідності до вимог чинного законодавства, мають всі обов`язкові реквізити та містять всю необхідну інформацію щодо здійснюваних перевезень.

Відповідачем не надано жодного доказу протилежного. Крім того, встановлено, що судом першої інстанції в ході розгляду справи було запропоновано представнику відповідача надати зроблені в ході перевірки копії вказаних ТТН, які б підтвердили відображену в акті перевірки інформацію, однак відповідачем жодного доказу у підтвердження викладених в акті висновків до суду не надано.

Додатково слід зазначити, що у підтвердження реальності здійснюваних господарських операцій позивачем були надані докази подальшого використання придбаного у ТОВ "Моя Надія" та перевезеного ТОВ "ДВД РОСТ ТРАНС", ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 товару - кукурудзи, а саме - договори поставки. укладений між ТОВ "Південь-Агро-Ком" та ТОВ "АДМ Трейдінг Україна", видаткові накладні, рахунки на оплату, платіжні доручення.

З огляду на все вищезазначене колегія суддів вважає, що позивачем були надані первинні документи у підтвердження здійснення господарських операцій з ТОВ "Моя Надія", ТОВ "ДВД РОСТ ТРАНС", ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , обумовлених укладеними договорами поставки та транспортного перевезення, з якими законодавець пов`язує право платника на податкову вигоду.

В свою чергу, слід зазначити, що податкова вигода може бути визнана необґрунтованою, зокрема, у випадках, якщо для цілей оподаткування операції обліковані не у відповідності з їх дійсним економічним змістом або враховані операції, що не обумовлені розумними економічними або іншими причинами (цілями ділового характеру).

Відповідно до ст. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Загальними принципами господарювання визначена свобода підприємницької діяльності у межах, визначених законом.

При цьому, ст. 42 ГК України встановлено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом (ст. 43 ГК України).

В даному випадку позивачем доведено понесення витрат у вигляді сплати за надані послуги з поставки та перевезення товару, які безпосередньо було пов`язані із здійсненням власної господарської діяльності.

Підприємницька діяльність здійснюються суб`єктом господарювання на власний ризик, та має сплачувати штрафні санкції в разі неналежного виконання господарського зобов`язання.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника та інших учасників у сфері економіки, у зв`язку з чим презюмується економічна виправданість дій платника, спрямованих на одержання податкової вигоди, та достовірність відомостей його податкової та бухгалтерської звітності.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, необхідно враховувати, що відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.

В свою чергу, відповідачем не надано належних доказів у підтвердження доводів про нереальність господарських операцій, невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, які б окремо або в сукупності свідчили, що вчинення таких операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру).

Таким чином, відповідачем не доведено належними та достовірними доказами порушення позивачем вимог податкового законодавства, а тому податкові повідомлення-рішення не можуть вважатись законними та обґрунтованими.

Відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому, відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325, 327, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик

Суддя: О.А. Шевчук