Справа № 420/1303/20
Суддя: Глуханчук О.В.
Дата ухвалення: 2020-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1303/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Глуханчука О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

17 лютого 2020 року до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просить суд:

1) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо обмеження призначеної та виплачуваної ОСОБА_1 пенсії максимальним розміром;

2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснювати виплату ОСОБА_1 пенсії без обмеження її максимальним розміром, а також провести доплату різниці в пенсії між максимально нарахованими та фактично виплаченими розмірами з 20.04.2019 року по день проведення доплати.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 19.04.2019 року він звільнений з військової служби та з 20.04.2019 року йому призначено пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Позивач є особою з інвалідністю ІІ групи, тому в силу вимог п. 2 ст. 21 цього Закону розмір його пенсії має становити 80 % відповідної суми грошового забезпечення, врахованого для обчислення пенсії. Відповідно до перерахунку пенсії від 25.11.2019 року пенсія позивача обчислена та має складати 20 308, 48 грн. Проте, на переконання позивача, відповідач, посилаючись на приписи ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», протиправно обмежив розмір пенсії максимальним розміром в десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. З 20.04.2019 року (з дня призначення пенсії) відповідач здійснював позивачу виплату пенсії у розмірі 14 970, 00 грн., а з 01.12.2019 року - 16 380, 00 грн.

Позивач вважає таке обмеження протиправним, не відповідаючим нормам Конституції України та таким, що порушує право на належний рівень пенсійного забезпечення. В обґрунтування своїх доводів позивач посилається, зокрема, на те, що рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 року №7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення ч. 7 ст. 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

На підтвердження своїх доводів позивач надав до суду копії аркушу пенсійної справи № про перерахунок пенсії по інвалідності ОСОБА_1 з 01.12.2019 року, протоколу від 20.04.2019 року про призначення пенсії згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 20.04.2019 року, пенсійного посвідчення серія НОМЕР_1 (а.с. 7-9).

Ухвалою суду від 24 лютого 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі.

10 березня 2020 року відповідачем через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву (а.с. 28-29).

Відповідно до відзиву, відповідач проти задоволення позову заперечує, з позовними вимогами не погоджується, вважає їх безпідставними, з огляду на наступне. Так, відповідач зазначив, що з 01.01.2018 року згідно із ст. 2 Закону України від 08.07.2011 року № 3668 «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Цей закон є чинним з 01.10.2011 року та неконституційним не визнавався. Відтак, відповідач вважає, що факт призначення позивачу пенсії саме у 2019 році свідчить про правомірність застосування до нього наведених норм про обмеження його пенсії максимальним розміром.

Також відповідач зазначив, що посилання позивача на рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 року №7-рп/2016 є безпідставними, оскільки ним визнано такими, що не відповідають статті 17 Конституції України положення першого речення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-ХІІ саме в редакції Закону України від 24.12.2015 року № 911-VІІ, однак редакція Закону України від 08.07.2011 року № 3668 залишилась діючою.

З цих підстав відповідач вважає дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо обмеження пенсії позивачу максимальним розміром правомірними та реалізованими в межах діючого законодавства.

10 березня 2020 року відповідачем через канцелярію суду, на виконання ухвали суду про витребування доказів, надано належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 (а.с. 32-46).

12 березня 2020 року представником позивача через канцелярію суду подано відповідь на відзив (а.с. 47-53).

У відповіді на відзив позивач апелював доводам відповідача стосовно застосування до спірних правовідносин Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 № 3668-VІ, зазначивши, що зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за Законом «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Отже, зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, в тому числі й встановлення обмеження розміру таких пенсій, іншими законами є неможливою, та такі закони у разі їх прийняття не підлягають застосуванню в частині визначення умов і норм пенсійного забезпечення. Позивач зазначив, що Закон України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 № 3668-VІ, стаття 2 якого встановлюються обмеження пенсій певних категорій осіб максимальним розміром, не є спеціальним законом, який має законодавчо регулювати умови та норми пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби. Більше того, норми статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 № 3668-VІ є абсолютно тотожними нормам частини 7 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», які рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016 вже визнані неконституційними стосовно обмеження розміру пенсій осіб, звільнених з військової служби.

Таким чином, позивач стверджує, що з прийняттям Конституційним Судом України рішення від 20.12.2016 року № 7-рп/2016, а саме з 20.12.2016 року по теперішній час в законодавстві України про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, відсутні норми, якими обмежується максимальний розмір пенсії, та будь-яких змін до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів щодо обмеження пенсії максимальним розміром протягом цього часу не вносилося.

Інші заяви по суті справи учасниками справи не надавались, додаткові докази не надходили.

У судове засідання, призначене на 18 березня 2020 року, учасники справи не з`явились, про місце, дату і час судового засідання повідомлені належним чином та своєчасно.

16 березня 2020 року до суду через канцелярію від представника позивача - адвоката Обухова О.В., повноваження якого підтверджені наявним в матеріалах справи ордером від 04.02.2020 року серії ВН №1004695 щодо надання правової допомоги ОСОБА_1 , надійшло клопотання про проведення розгляду справи № 420/1303/20 за відсутності позивача та представника позивача, з огляду на оголошення в Україні карантину (а.с. 24).

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно з ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

З урахуванням вищенаведеного, справу розглянуто в порядку письмового провадження 23 квітня 2020 року за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши подані сторонами заяви по суті справи і докази на їх обґрунтування, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, судом встановлено наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наказом командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 03 квітня 2019 року № 84 по особовому складу звільнений з військової служби у запас за підпунктом «б» (за станом здоров`я) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Вислуга років у ЗС: календарна - 30 років 8 місяців, пільгова - 36 років 11 місяців (а.с. 40).

19.04.2019 року ОСОБА_1 виключений із списків особового складу та всіх видів забезпечення. З 20.04.2019 року йому призначено пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

На підставі протоколу за пенсійною справою № від 20 квітня 2019 року, позивачу - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначено пенсію по інвалідності у розмірі 80 % грошового забезпечення, згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до протоколу, грошове забезпечення для обчислення пенсії складається з:

- посадовий оклад - 8600, 00;

- оклад за військове звання - 1410, 00;

- процентна надбавка за вислугу років 50 % - 5005, 00;

- середньомісячна сума додаткових видів грошового забезпечення за 24 місяці - 5293,48, у т.ч. надбавка за специфічні умови проходження служби 65 %, премія 35%;

- Сума грошового забезпечення для обчислення пенсії 20 308, 48 грн.

- Основний розмір пенсії - 80 % грошового забезпечення, - 16 246,78 грн.

- Надбавка до пенсії: учасник АТО Учасник бойових дій - 374, 25; Учасник бойових дій - 40, 00.

- Усього призначено - 16 661, 03.

- Призначено згідно з Законом України № 2262-ХІІ, загальний розмір пенсії щомісячно в сумі - 14 970, 00 з 20.04.2019 року по 31.07.2020 року (а.с. 8, 33).

Таким чином, відповідачем під час призначення позивачу пенсії здійснено обмеження максимального розміру цієї пенсії до десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до наявного в матеріалах справи перерахунку пенсії від 22 листопада 2019 року, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснило перерахунок пенсії по інвалідності ОСОБА_1 з 01 грудня 2019 року, за яким основний розмір пенсії становить 80 % грошового забезпечення у розмірі 20 308, 48 грн. Однак, фактично призначено з 01 грудня 2019 року 16 380, 00 грн. (а.с. 7, 36).

Таким чином, відповідачем під час перерахунку здійснено обмеження максимального розміру пенсії позивача до десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Вважаючи своє право порушеним діями відповідача щодо обмеження його пенсії максимальним розміром з часу призначення та під час перерахунку 01.12.2019 року, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини, надаючи юридичну кваліфікацію встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

Як встановлено судом, позивачу - ОСОБА_1 призначено пенсію по інвалідності відповідно до ст.ст. 18, 21 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" в редакції від 31.08.2018 року, чинній на момент призначення пенсії - 20.04.2019 року.

Предметом спірних правовідносин між сторонами стало обмеження позивачу призначеної пенсії максимальним розміром від часу призначення та під час перерахунку 01.12.2019 року на підставі, як зазначено у відзиві на позовну заяву, ст.2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", який набрав чинності 01.10.2011 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону № 2262-XII пенсії по інвалідності особам, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються в разі, якщо інвалідність настала в період проходження ними служби або не пізніше трьох місяців після звільнення зі служби, або якщо інвалідність настала пізніше тримісячного терміну після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло в період проходження військової служби чи під час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства.

Згідно положень статті 21 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (у редакції від 31.08.2018 року, чинній на момент призначення пенсії - 20.04.2019 року), пенсії по інвалідності військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються в таких розмірах: а) особам з інвалідністю внаслідок війни I групи - 100 процентів, II групи - 80 процентів, III групи - 60 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку); б) іншим особам з інвалідністю I групи - 70 процентів, II групи - 60 процентів, III групи - 40 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку).

Відповідно до ч. 7 ст. 43 Закону №2262-XII (в редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

У такій редакції вказану частину ст. 43 Закону №2262-XII викладено відповідно до Закону № 3668-VI від 08.07.2011; із змінами, внесеними згідно із Законами № 911-VIII від 24.12.2015, № 1774-VIII від 06.12.2016.

Так, відповідно до ст. 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", який набрав чинності 01.10.2011 року, максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих), зокрема, відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих), зокрема, відповідно до законів України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення", не може перевищувати 10740 гривень.

У зв`язку з чим, на підставі вказаного Закону були внесені зміни до ст. 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Проте, Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 року №7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення ч.7 ст.43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року №2262-XII, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 грн.

В мотивувальній частині вказаного рішення, а саме в п.2.3. Конституційний Суд України, зазначив, що з підстав, наведених у цьому Рішенні, підлягають визнанню такими, що не відповідають статті 17 Конституції України, положення першого речення частини сьомої статті 43 Закону №2262, згідно з якими "максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність".

При цьому, у відповідності до п.2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20.12.2016 року, положення ч.7 ст.43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, з 20.12.2016 року ч. 7 ст. 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" втратила чинність.

Що ж до приписів Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 року №1774-VIII, який відповідно до Прикінцевих положень цього Закону, набрав чинності з 01.01.2017 року, у ч.7 ст.43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" слова і цифри "у період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року" замінено словами і цифрами "по 31.12.2017 року" слід зазначити наступне.

Буквальне розуміння змін внесених Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 року №1774-VIII, з урахуванням рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20.12.2016 року, дозволяє стверджувати, що у Законі України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" відсутня норма ч.7 ст.43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр, є нереалізованими.

Це означає, що протягом 2017 року стаття 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" не передбачала положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів.

Отже, внесені Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 6 грудня 2016 року №1774 до частини сьомої зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.

До того ж, суд звертає увагу що вказані зміни не мають ніякого відношення до пенсії позивача, оскільки встановлювали конкретний період обмеження, а саме "по 31 грудня 2017 року" в той час, як пенсія позивачу була призначена 20.04.2019 року, а перерахована 01.12.2019 року зі встановленням максимального розміру такої пенсії.

Даний висновок узгоджується з позицією, що викладена в постановах Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі №522/3049/17, від 31 січня 2019 року у справі №638/6363/17, від 16 жовтня 2018 року у справі № 522/16882/17, від 06 листопада 2018 року у справі №522/3093/17, від 03 жовтня 2018 року у справі №127/4267/17 та від 16 жовтня 2018 року у справі №522/16882/17.

При цьому, слід зазначити, що у 2018-2019 роках будь-яких змін до ст.43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" не вносилось.

До того ж, суд звертає увагу що вказані зміни не мають ніякого відношення до пенсії позивача так, як встановлювали конкретний період обмеження, а саме "по 31 грудня 2017 року" в той час, як пенсія позивачу була перерахована 01 січня 2018 року з встановленням максимального розміру такої пенсії.

Таким чином, після прийняття Конституційним Судом України рішення №7-рп/2016 від 20.12.2016 року, обмеження розміру пенсії позивача 10 (десятьма) прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність - є неправомірним.

Одночасно слід вказати, що посилання апелянта на положення ст.2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", які є чинними, в обґрунтування правомірності обмеження максимальним розміром пенсії позивача є необґрунтованим, оскільки саме на підставі вказаного Закону були внесені зміни до ст.43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та, фактично, є ідентичними.

При цьому, сам факт визнання такого обмеження розміру пенсії таким, що не відповідає ст. 117 Конституції України свідчить про протиправність застосування аналогічних положень Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" при перерахунку пенсії позивача.

Конституційний Суд України вважає, що норми-принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, у зв`язку, зокрема, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені.

Отже, оскільки зміст та обсяг досягнутих соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства чи шляхом ігнорування рішень Конституційного Суду України та конституційних прав, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Таким чином, дії відповідача щодо застосування обмежень призначеної, перерахованої та виплачуваної позивачу пенсії по інвалідності максимальним розміром є протиправними.

З огляду на викладене, суд вважає необхідним зобов`язати відповідача провести перерахунок призначеної позивачу пенсії без обмеження її максимальним розміром з виплатою різниці такого перерахунку, за період з моменту її призначення - 20.04.2019 року та здійснювати виплату призначеної пенсії по інвалідності без обмеження її максимального розміру з урахуванням викладених вище висновків суду.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивач звільнений від оплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", розподіл судових витрат на його користь не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 5-9, 72, 74-77, 90, 139, 194, 205, 243-246, 255, 291, 295, 297 КАС України,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо обмеження призначеної та виплачуваної ОСОБА_1 пенсії максимальним розміром.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснювати виплату призначеної ОСОБА_1 пенсії без обмеження її максимальним розміром, а також провести доплату різниці в пенсії між максимально нарахованими та фактично виплаченими розмірами з 20.04.2019 року по день проведення доплати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (; місцезнаходження: 65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83).

Суддя О.В. Глуханчук

.