Справа № 420/1373/20
Суддя: Єфіменко К.С.
Дата ухвалення: 2020-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1373/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 квітня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльність щодо невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 02.08.2018 року, стягнення індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 02.08.2018 року в сумі 107490,31 грн., визнання протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки учасникам бойових дій за період з 17.11.2015 р по 02.08.2018 р.,стягнення грошової компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки учасникам бойових дій за період з 17.11.2015 р. по 02.08.2018 р. в сумі 17990,00 грн., визнання протиправною бездіяльність щодо не проведення 02.08.2018 року остаточного розрахунку при звільненні з військової служби та виключенні зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , зобов`язання нарахувати та виплатити середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби та виключенні із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 за період з 03 серпня 2018 року по день фактичного розрахунку з розрахунку 295,70 грн. за календарний день., зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, а саме: порушення строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 02.08.2018 року, порушення строків виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки учасникам бойових дій за період з 17.11.2015 р. по 02.08.2018 р.,

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) за результатом якого (з урахуванням заяви про відмову від частини позовних вимог) просить суд: визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо виплати не в повному обсязі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 року по 02.08.2018 року; стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 02.08.2018 року в сумі 102 022, 53 грн.

В обґрунтування позову Позивач зазначає, що у період проходження військової служби, нарахування грошового забезпечення відповідачем здійснювалося не в повному обсязі, а саме у період з 01.12.2015 року по 02.08.2018 року не нараховувалася та не виплачувалась індексація грошового забезпечення, яка є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці і її проведення, у зв`язку зі зростанням споживчих цін, є обов`язковим для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Індексація позивача грошового забезпечення не була виплачена і при виключенні зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

29 листопада 2019 року позивачем подано заяву до військової частини НОМЕР_1 з проханням виплатити індексацію грошового забезпечення за період 01.12.2015 року по 02.08.2018 року та компенсацію за невикористану додаткову відпустку учасникам бойових дій.

Проте до відповіді військової частини НОМЕР_1 (вих.№11/В-47 від 27.12.2019 р.) було додано особисті картки грошового забезпечення ф. 10 де зазначено, що індексація грошового забезпечення та компенсація за додаткову відпустку учаснику бойових дій за час проходження військової служби не виплачувалась, а також довідка від 27.12.2019 року №859, в якій зазначено, що додаткову відпустку учаснику бойових дій під час проходження служби не отримував.

Також позивач зазначив, що військовою частиною НОМЕР_1 виплачено в повному обсязі грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки учасникам бойових дій за період з 17.11.2015 р. по 02.08.2018 р. в сумі 17990,00 грн. та частково виплачено індексацію грошового забезпечення в сумі 5467,78 грн.

Позивач просить задовольнити позов у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, заяві про уточнення позовних.

Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву вх. №13421/20 від 26.03.2020 року.

Також відповідачем було подано клопотання про розгляд справи у судовому засіданні у загальному провадженні з викликом сторін. Однак суд зазначає, що дана справа належить до категорії незначної складності.

Крім того, відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 року постановою КМУ від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», з урахуванням змін внесених відповідно до постанови КМУ від 02 квітня 2020 року № 255 установлено з 12 березня до 24 квітня 2020 року на усій території України карантин, заборонивши:

відвідування закладів освіти її здобувачами;

проведення всіх масових заходів, у яких бере участь понад 200 осіб, крім заходів, необхідних для забезпечення роботи органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Спортивні заходи дозволяється проводити без участі глядачів (уболівальників).

Розпорядженням Одеського міського голови № 218 від 15.03.2020 року «Про тимчасове зупинення роботи об`єктів загального користування, розташованих у м.Одесі, з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19» з 16 березня 2020 року з 00:00 тимчасово зупинено роботу таких об`єктів загального користування незалежно від форми власності та підпорядкування з присутністю більше 10 осіб, розташованих у м. Одесі, до особливого розпорядження міського голови та скасування обмежувальних заходів:

кінотеатрів, театрів, музеїв, галерей, бібліотек та інших культурних і розважальних закладів;

дитячих розважальних центрів та клубів, майданчиків, у тому числі спортивних;

фітнес-клубів, тренажерних залів, басейнів, спортивних майданчиків та стадіонів;

зоопарків, водних парків, парків атракціонів;

усіх магазинів, крім продуктових та аптек;

торговельно-розважальних центрів;

будівельних ринків та інших (крім продуктових);

ресторанів, закладів громадського харчування, серед іншого у готелях, барів, клубів, кафе, дискотек, пабів;

інших закладів та установ (на розсуд та під особисту відповідальність керівника).

Також, 11.03.2020 року Рада суддів України звернулася до громадян, які є учасниками судових процесів, з проханням утриматися від участі у судових засіданнях, якщо слухання не передбачають обов`язкової присутності учасників сторін. Також Рада суддів України просить громадян утриматися від відвідин суду, якщо у них є ознаки будь-якого вірусного захворювання.

Відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

З огляду на викладене судом не встановлено необхідності розгляду справи у судовому засіданні у загальному провадженні з викликом сторін.

Ухвалою від 21.02.2020 р. прийнято до розгляду справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

ОСОБА_1 , проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді інспектора прикордонної служби - майстра начальника групи.

У період проходження позивачем військової служби, нарахування грошового забезпечення відповідачем здійснювалося не в повному обсязі, а саме у період з 01.12.2015 року по 02.08.2018 року не нараховувалася та виплачувалася індексація грошового забезпечення, яка є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці і її проведення, у зв`язку зі зростанням споживчих цін, є обов`язковим для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Індексація грошового забезпечення не була виплачена і при виключенні зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , підтвердженням цьому є копії особистих карток грошового забезпечення.

29 листопада 2019 року позивачем було подано заяву до військової частини НОМЕР_1 з проханням виплатити індексацію грошового забезпечення за період 01.12.2015 року по року та компенсацію за невикористану додаткову відпустку учасникам бойових дій.

Разом з відповіддю військової частини НОМЕР_1 (вих.№11/В-47 від 27.12.2019 р.) було додано особисті картки грошового забезпечення ф. 10 де зазначено, що індексація грошового забезпечення та компенсація за додаткову відпустку учаснику бойових дій за час проходження військової служби не виплачувалась, а також довідка від 27.12.2019 року №859, в якій зазначено, що додаткову відпустку учаснику бойових дій під час проходження служби позивач не отримував.

Військовою частиною НОМЕР_1 виплачено грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки учасникам бойових дій за період з 17.11.2015 р. по 02.08.2018 р. в сумі 17990,00 грн. та виплачено індексацію грошового забезпечення в сумі 5467,78 грн., відповідно до листа від 16.03.2020 року №11/В-47.

Таким чином, позивач, вважаючи виплати не в повному обсязі індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 02.08.2018 року, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Позивачу за період з 01.12.2015 року по 02.08.2018 року індексація грошового забезпечення не виплачувалась.

Листом від 16.03.2020 року за №11/В-47 позивачу було виплачено індексацію грошового забезпечення у розмірі 5467, 78.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає, що статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 №1282-ХІІ індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Статтею 2 Закону №1282-XIІ визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Положеннями статті 4 Закону №1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Статтею 6 Закону №1282-XII визначено, що у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 9 Закону №1282-ХІІ індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.

Статтею 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що згідно зі ст. 19 цього Закону є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Кабінетом Міністрів України затверджено постанову "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення" від 17.07.2003 №1078 (далі - Порядок №1078), згідно з п. 4 якої індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби (п. 2 Порядку №1078).

Відповідно до п. 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, зокрема: 1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів; 2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету; 3) об`єднання громадян підвищують розміри оплати праці за рахунок власних коштів. У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговість його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Отже, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Тобто, сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.

Із аналізу наведених нормативно-правових актів вбачається, що на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації.

Як встановлено судом, позивачу було виплачено індексацію у розмірі 5467,78 грн., відповідно до листа від 16.03.2020 року №11/В-47.

Однак відповідачем не було надано доказів, що індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 сплачено за період з 01.12.2015 року по 02.08.2018 року у повному обсязі.

З приводу позовних вимог в частині стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 02.08.2018 року в сумі 102 022, 53 грн., суд зазначає, що ці вимоги не підлягають задоволенню, зважаючи на той факт, що визначення цих обставин належить до виключної компетенції відповідача і суд не має повноважень здійснювати її розрахунок. Суд наділений лише повноваженнями перевірити правильність такого розрахунку у контексті застосування нормативно-правових приписів, що регулюють спірні правовідносини.

Отже, нарахування індексації грошового забезпечення, визначення базового місяця та суми такого нарахування належить до повноважень відповідача, які є дискреційними.

Як випливає зі змісту Рекомендації №R (80) 2 Щодо здійснення дискреційних повноважень адміністративними органами, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 відповідно до умов статті 15.Ь, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке надає адміністративному органу певний ступінь свободи під час прийняття рішення, таким чином даючи йому змогу вибрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке буде найбільш прийнятним.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про неможливість втручання в дискреційні повноваження відповідача, а отже не вбачає правових підстав для задоволення позовної вимоги щодо стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 02.08.2018 року в сумі 102 022, 53 грн.

Однак, зважаючи на встановлені судом обставини, застосовуючи механізм захисту порушеного права та його відновлення, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача перерахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 02.08.2018 року у відповідності до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", Постанови КМУ «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» від 17.07.2003 №1078 та постанови КМУ №526 від 13.06.2012.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Керуючись ст.ст. 6, 72-73, 77, 132, 139, 143, 241-246, 250-251 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 перерахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 02.08.2018 року у відповідності до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", Постанови КМУ «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» від 17.07.2003 №1078 та постанови КМУ №526 від 13.06.2012

В іншій частині позовних відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в місячний строк з дня отримання тексту судового рішення, в порядку п.15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя К.С. Єфіменко

.