Справа № 345/1053/20
Суддя: Сухарник І. І.
Дата ухвалення: 2020-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №345/1053/20
Провадження № 2-а/345/27/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.04.2020 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі головуючого судді Сухарник І.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін і без проведення судового засідання (письмове провадження) матеріали справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, суд -

встановив:

що позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому зазначає, що постановою інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області серія ЕАК № 2027971 від 26.01.2020 р. його притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. за ч. 2 ст. 122 КУпАП за те, що 26.01.2020 р. о 16:12 год. на 148 км. дороги Н-10 Коломийського району Івано-Франківської області керуючи транспортним засобом SEAT ALTEA, д.н.з. НОМЕР_1 при зупинці автомобіля на вимогу поліцейського не увімкнув аварійну світлову сигналізацію, чим порушив вимоги п.п. 9.9. б ПДР України. Його автомобіль був зупинений нарядом патрульної поліції у складі сержанта поліції ОСОБА_2 та рядового ОСОБА_3 Виконуючи вимогу працівника поліції він увімкнув аварійний світловий сигнал та зупинив автомобіль на краю проїжджої частини. При зупинці до нього підійшла інспектор поліції Міщанин О., якій він повідомив що з`їде на узбіччя, щоб не заважати іншим учасникам дорожнього руху. Після її дозволу він з`їхав на узбіччя та заглушив мотор, та почав з`ясовувати причину зупинки. Інспектор Міщанин О. повідомила йому, що йому буде винесено постанову про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП нібито за перевищення швидкості. Однак, він заперечив, так як приладом «TrueCam» було зафіксоване розмите зображення автомобіля. Після його заперечення та клопотання про закриття розгляду справи інспектор ОСОБА_4 поводила себе зухвало та зверхньо ставилася до нього і після 20 хвилин розмови повідомила його про те, що викликала додатковий наряд на допомогу для доставлення його в Івано-Франківський ВП ГУНП. На запитання чи він затриманий, інспектор поліції ОСОБА_5 О ОСОБА_6 повідомила його, що він не є затриманий, але не має права продовжувати рух і сівши у службовий автомобіль сказала йому чекати стільки, скільки буде потрібно. Близько 16:50 год. прибув додатковий наряд поліції. Із новим інспектором поліції Грицишин М. ще раз переглянувши відео приладу «TrueCam» інспектор поліції ОСОБА_7 повідомив, що зафіксоване зображення автомобіля нібито схожого на його не дає можливості його однозначно ідентифікувати, тому підстав для зупинки його автомобілі немає. Після з`ясування всіх обставин, довівши свою правоту та суперечку з інспектором Міщанин О. додатковий наряд поліції продовжив патрулювання. На запитання чи може він продовжити рух, інспектор Міщанин О. повідомила його, що на нього складено протокол про адміністративне правопорушення за порушення вже ч. 2 ст. 122 КУпАП, а саме за те, що він нібито при зупинці автомобіля на вимогу поліцейського не увімкнув аварійну світлову сигналізацію. Однак, жодних процесуальних дій із інспектором поліції Міщанин О. за порушення правил дорожнього руху він не проводив та жодних процесуальних документів йому для ознайомлення не було дано. Тому, 28.01.2020 р. він звернувся до відповідача із заявою про надання інформації чи винесено відносно нього постанову про адміністративне правопорушення за ч. 1 чи ч. 2 ст. 122 КУпАП. 11.03.2020 р. йому зателефонували із пошти та повідомили про рекомендований лист на його ім`я з Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області у якому його було повідомлено, що постанову серії ЕАК № 2027971 від 26.01.2020 р. залишено без зміни, а його скаргу без задоволення. Вважаючи дану постанову незаконною та беручи до уваги те, що фактично лише 11.03.2020 р. він дізнався про її наявність ОСОБА_1 просить поновити йому строк на оскарження даної постанови, визнати її незаконною та скасувати її, а провадження у справі закрити.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі не викликались.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 КАС України у справах, визначених статтями 263-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

Сторона відповідача не скористалася правом подачі відзиву на позов, отже суд вирішує спір за наявними у справі доказами.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно оскаржуваної постанови серії ЕАК № 2027971 від 26.01.2020 р. на позивача накладено адміністративне стягнення у розмірі 425,00 грн. за порушення ним п.п. 9.9. ПДР України, а саме за те, що він при зупинці автомобіля на вимогу поліцейського не увімкнув аварійну світлову сигналізацію (а.с. 6).

28.01.2020 р. позивач звернувся в Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області (а.с. 7).

Із відповіді Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області, яка датована 06.02.2020 р. слідує, що постанову серії ЕАК № 2027971 від 26.01.2020 р. залишено без зміни, а його скаргу без задоволення (а.с. 8-10).

Згідно копії витягу поштових відправлень, позивач отримав відповідь від відповідача та фактично дізнався про оскаржувану постанову 11.03.2020 р. (а.с. 22), що також стверджується копією відповіді Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області, яка датована 18.03.2020 р. (а.с. 23).

ОСОБА_1 звернувся із позовом до суду 17.03.2020 р., тобто в межах 10 днів.

За вимогами ст. 289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Враховуючи вище викладене, суд вважає, що позивач пропустив строк оскарження постанови з поважних причин, а тому його слід поновити.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП, порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху(далі -ПДР), затверджені постановою КМ України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Відповідно до статті 14 Закону України "Про дорожній рух", учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно п. 1.1 ПДР України, останні відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

За змістом пунктів 9.9 Правил дорожнього руху, аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена:

а) у разі вимушеної зупинки на дорозі;

б) у разі зупинки на вимогу працівника міліції або внаслідок засліплення водія світлом фар;

в) на механічному транспортному засобі, що рухається з технічними несправностями, якщо такий рух не заборонено цими Правилами;

г) на механічному транспортному засобі, що буксирується;

ґ) на механічному транспортному засобі, позначеному розпізнавальним знаком "Діти", що перевозить організовану групу дітей, під час їх посадки чи висадки;

д) на всіх механічних транспортних засобах колони під час їх зупинки на дорозі;

е) у разі скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Стаття 280 КУпАП визначає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справах «Шенк проти Швейцарії» від 12.07.1988 року, «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, «Яллог проти Німеччини» від 11.07.2006 року, «Шабельник проти України» від 19.02.2009 року, зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією.

При цьому, в силу положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви » від 24 листопада 2000 року ).

Також, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 07 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь - які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15 травня 2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально - правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення( п. 21 рішення ).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23 - рп / 2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4. 1).

В рекомендації № R (9 1)1 Комітету Міністрів Європи Державам - членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав - членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Варто зазначити, що системний аналіз положень КУпАП дає підстави для висновку, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа зобов`язана здобути докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

Такі ж вимоги містяться у відомчому нормативному акті в Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, яка затверджена наказом МВС України № 1376 від 06.11.2015р. (остання не поширюється на правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, однак враховується судом в системному аналізі з іншими актами законодавства).

Зокрема, згідно п. 3 розділу ІІ цієї Інструкції якщо під час винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення й адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа органу поліції зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 256 КУпАП, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 КУпАП.

В іншому випадку, застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень. Така позиція суду ґрунтується на правових висновках, які зроблені Конституційним Судом України у своєму Рішенні у справі № 23-рп/2010 від 22.12.2010.

Відповідно до матеріалів адміністративної справи протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складався при присутності позивача не був йому вручений на місці події, попри те, що позивач заперечував свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Отже, суд вважає, що зазначені принципи і положення Закону при винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем не були дотримані, оскільки жодні докази вини ОСОБА_1 у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суддя наголошує, що він не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Враховуючи те, що за змістом ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, суд вважає, що стороною відповідача не доведено належними й допустимими доказами, достатніми у їх взаємозв`язку, правомірності оскаржуваної постанови та наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, а тому позов підлягає до задоволення.

Відповідач у встановлений судом строк заперечень проти позову не надав, що згідно з ч. 4 ст. 159 КАС України прирівнюється до визнання позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

На підставі вищевикладеного, керуючись ч. 2 ст. 122, ст. 121, 289, 293 КУпАП, ст.ст. 2, 5, 8, 13, 32, 286 КАС України, суд -

ухвалив:

поновити ОСОБА_1 строк оскарження постанови серії ЕАК № 2027971 від 26.01.2020 р. про накладення на нього адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 122 КУпАП у розмірі 425,00 грн.

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задоволити.

Постанову серії ЕАК № 2027971 від 26.01.2020 р. про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 122 КУпАП у розмірі 425,00 грн. визнати незаконною та скасувати.

Провадження у справі про вчинення адміністративного правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП - закрити.

Рішення суду може бути оскаржене, шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: