Справа № 120/649/20-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2020-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

27 квітня 2020 р. Справа № 120/649/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Богоноса М.Б., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування наказів

УСТАНОВИВ

У Вінницький окружний адміністративний суд надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (далі - позивачі) до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (далі - відповідач). У позовній заяві позивачі просять:

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 20.01.2020 № 2-1574/15-20-сг про відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, загальною площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Брідоцької сільської ради Теплицького району Вінницької області;

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 20.01.2020 № 2-1575/15-20-сг про відмову у наданні ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, загальною площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Брідоцької сільської ради Теплицького району Вінницької області.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачі зазначили, що 02.12.2019 звернулися до відповідача із заявами про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2,0 га, кадастровий номер :01:000:0378 розташованої за межами населеного пункту на території Брідоцької сільської ради Теплицького району Вінницької області, для ведення особистого селянського господарства.

Наказами відповідача від 20.01.2020 № 2-1574/15-20-сг, № 2-1575/15-20-сг позивачам відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у зв`язку із невідповідністю місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно - правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко - економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно - територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів.

Також відповідач у наказах зазначив, що оскільки земельна ділянка на яку претендують позивачі є сформованою та має кадастровий номер :01:000:0378, то відповідно до ч. 6 ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Не погоджуючись із наказами від 20.01.2020 № 2-1574/15-20-сг, № 2-1575/15-20-сг, позивачі звернулися до суду, оскільки, на їх думку, відповідачем порушено ст. 118 Земельного кодексу України, якою передбачено виключні підстави для відмови у наданні дозволу на виготовлення документації. Крім цього, позивачі звернули увагу суду на те, що спірна земельна ділянка не була надана у власність або користування, а тому відсутні підстави звернення до відповідача із заявами про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Ухвалою від 20.02.2020 відкрито провадження у цій справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Цією ж ухвалою надано відповідачу 15-ти денний строк для подання відзиву на позовну заяву.

Також ухвалою від 20.02.2020 витребувано за ініціативою суду у відповідача належним чином засвідчені копії заяв позивачів від 02.12.2019 із додатками до них та накази Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 20.01.2020 № 2-1574/15-20-сг, № 2-1575/15-20-сг про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

18.03.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, виходячи із того, що земельна ділянка, з кадастровим номером :01:000:0378 є сформованою, а тому згідно ч. 6 ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності чи користуванні без зміни їх цільового призначення здійснюється за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, а не за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок як вважають позивачі. Відтак, відповідач вважає, що правомірно відмовив позивачам у наданні відповідного дозволу.

25.03.2020 до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій позивачі зазначили, що не згідні із твердженням відповідача про те, що підставою для формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або у користуванні, без зміни їх цільового призначення, є розроблена технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Позивачі зазначили, що спірна земельна ділянка на день подання заяв до відповідача про надання дозволів на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність не була надана у власність чи користування, а тому не має підстав для звернення до відповідача із заявами про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Також позивачами надано докази понесення ними витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою від 20.02.2020 відповідачу встановлено 3-денний строк для подання заперечення на відповіді на відзив на позовну заяву в порядку ст. 164 КАС України.

Однак, своїм правом на подання заперечення на відповіді на відзив на позовну заяву у строк передбачений ухвалою від 20.02.2020 відповідач не скористався. Оскільки, вказаний строк закінчився ще до набрання чинності Законом від 30.03.2020 № 540-IX, норми закону щодо продовження строку на подання заперечення на відповіді на відзив на позовну заяву у справі, яка розглядається не застосовуються.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши наведені сторонами аргументи та надані докази, суд встановив наступне.

02.12.2019 позивачі звернулися із заявами до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, загальною площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства із земельної ділянки кадастровий номер :01:000:0378 за межами населеного пункту на території Брідоцької сільської ради Теплицького району Вінницької області (а.с.9-10, 37, 40).

До вказаних заяв позивачами додано графічні матеріали на земельну ділянку із позначенням бажаного місця розташування земельних ділянок, копії паспортів, ідентифікаційних номерів, викопіювання Теплицького відділу Держгеокадастру (а.с.11-18, 38, 41).

Наказами відповідача від 20.01.2020 № 2-1574/15-20-сг, № 2-1575/15-20-сг позивачам відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 га із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Брідоцької сільської ради Теплицького району Вінницької області із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства (код цільового призначення - 01.03), у зв`язку із невідповідністю місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно - правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко - економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно - територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів.

Також відповідач як на підставу прийняття наказів зіслався на те, що оскільки земельна ділянка на яку претендують позивачі є сформованою та має кадастровий номер :01:000:0378, то відповідно до ч. 6 ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок (а.с.7-8, 39, 42).

Не погоджуючись із прийнятими наказами позивачі звернулися до суду з адміністративним позовом про визнання їх протиправними та скасування.

Надаючи правову оцінку наказам від 20.01.2020 № 2-1574/15-20-сг, № 2-1575/15-20-сг, суд зазначає наступне.

Коло обставин які входять у предмет доказування у цій справі визначається в першу чергу обставинами, що стали підставою для прийняття рішення (спірних наказів) та наведені безпосередньо у наказах (висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 17.12.2018 справа № 509/4156/15).

Як встановлено, відповідач мотивував наказ тим, що оскільки земельна ділянка на яку претендують позивачі є сформованою та має кадастровий номер :01:000:0378, то відповідно до ч. 6 ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, а не на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Головним питанням цього спору є надання правової оцінки відмові у наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га за рахунок сформованої земельної ділянки сільськогосподарського призначення (кадастровий номер :01:000:0378) яка перебуває у державній власності.

Тому, при оцінці правомірності оскаржуваних наказів судом враховується, що суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним Кодексом України від 25.10.2001 № 2768-III (далі - ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III) та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Статтею 79-1 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III передбачено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок здійснюється:

- у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності;

- шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок;

- шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

- шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом;

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Із аналізу вищенаведених норм видно, що формування земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою, крім випадків, формування їх шляхом поділу чи об`єднання із раніше сформованих ділянок, що, в свою чергу, здійснюється за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Пунктом "в" ч. 3 ст. 116 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III встановлено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться шляхом одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Частиною 6 статті 118 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб (ч. 4 ст. 122 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III).

Статтею 118 ЗК України від 25.10.2001 N 2768-III визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу, зокрема такими є невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко - економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Статтею 50 Закону України «Про землеустрій» від 22.05.2003 № 858-IV (далі - Закон від 22.05.2003 № 858-IV) передбачено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

Судом встановлено, що позивачі звернулися до відповідача із заявами про надання їм дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, загальною площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства із земельної ділянки кадастровий номер :01:000:0378 за межами населеного пункту на території Брідоцької сільської ради Теплицького району Вінницької області (а.с.9-10, 37, 40).

При цьому, земельні ділянки площею 2,00 га, які позивачі хотіли отримати у власність, охоплюються земельною ділянкою площею 23,4264 га, місце розташування Брідоцька сільська рада Теплицького району Вінницької області, яка сформована, має кадастровий номер :01:000:0378 та перебуває у державній власності (а.с.17-18, 38, 41).

Оцінюючи оскаржуваний наказ, суд керується нормами частини другої статті 2 КАС України, в силу якої, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Визначаючись з приводу правомірності відмови відповідача у наданні позивачам дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, суд звертає увагу на положення ч. 6 ст. 79 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III.

Частиною 6 статті 79-1 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III передбачено, що формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Аналогічного висновку щодо застосування положення ч. 6 ст. 79-1 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III дійшов Верховний Суд в постановах від 23.01.2020 по справі № 823/1174/17, від 05.03.2020 по справі № 823/1173/17, від 05.03.2020 по справі № 823/1181/17.

Відповідач, відмовляючи позивачам у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність посилався саме на ч. 6 ст. 79-1 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III.

Суд зазначає, що зміст частини 6 статті 79-1 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III вказує на те, що з метою формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні (у спірному випадку у власності держави), заявники повинні отримати дозвіл на розроблення відповідної технічної документації із землеустрою.

Згідно ст. 25 Закону від 22.05.2003 № 858-IV визначено види документації із землеустрою, до яких, крім проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, належать, зокрема, технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Відповідно до ст. 1 Закону від 22.05.2003 № 858-IV проект землеустрою - сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом; технічна документація із землеустрою - сукупність текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель без застосування елементів проектування.

Таким чином, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок є різними за своєю суттю документами із землеустрою, не є тотожними за процедурою виконання цієї документації.

Тобто, згідно ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III способами формування земельної ділянки, є: у порядку відведення земельної ділянки із земель державної власності (за відсутності на даній частині земної поверхні сформованих та зареєстрованих земельних ділянок) та шляхом поділу раніше сформованої земельної ділянки.

На одній частині земної поверхні неможливим є існування двох одночасно зареєстрованих земельних ділянок, координати яких перетинаються, адже ч. 2 ст. 79 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III встановлює, що право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий шар.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 12.03.2020 по справі № 815/4257/16.

Отже, враховуючи, що позивачі звернулася до органу Держгеокадастру із заявами про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, а земельна ділянка, яку позивачі бажають отримати у власність, охоплюється сформованою ділянкою яка має кадастровий номер :01:000:0378, відповідач правомірно відмовив у наданні бажаного для позивачів дозволу із підстав вказаних у спірних наказах. При цьому, беручи до уваги, що об`єктом звернення позивачів до відповідача були саме заяви про надання їм дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, відповідач не мав правових підстав для задоволення таких клопотань позивачів.

З огляду на встановлені обставини суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування наказів № 2-1574/15-20-сг, № 2-1575/15-20-сг, що прийняті Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області 20.01.2020, а тому у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Щодо аргументів сторони позивача про прийняття відповідачем за аналогічних обставин позитивного рішення на користь інших осіб, у той час коли позивачам відмовлено у наданні дозволу, то такі до уваги не беруться, адже обставини звернення третіх осіб як і підстави прийняття відповідачем рішень на підставі таких звернень не пов`язані із оцінкою підстав спірних у цій справі наказів, відтак не охоплюються предметом доказування у цій справі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зважає на те, що приписами ст. 139 КАС України не передбачено підстав для відшкодування понесених судових витрат позивачам, яким відмовлено у задоволенні позову.

Керуючись ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, Законом України від 30.03.2020 № 540-IX, суд

ВИРІШИВ

У задоволенні вимог адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п. 9 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30 березня 2020 року № 540-IX, строк апеляційного оскарження продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Позивач 1: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 );

Позивач 2: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 );

Відповідач: Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області (вул. Келецька, 63, м. Вінниця, 21027, ).

Суддя Богоніс Михайло Богданович