Справа № 640/15976/19
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2020-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної податкової служби України (правонаступник Державної фіскальної служби України) на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом публічного акціонерного товариства «Донбасенерго» до Державної фіскальної служби України, третя особа - Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

ПАТ «Донбасенерго» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної фіскальної служби України (правонаступником якої є Державна податкова служба України), в якому просило:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не проведенні перевірки наявності методологічної помилки за повідомленням ПАТ «Донбасенерго» від 12.07.2019 та не повідомленні платника податків про результати обробки помилки, що виникла під час роботи в інформаційно-телекомунікаційній системі «Електронний кабінет", у строки, встановлені пунктом 42-1.8 статті 42-1 ПК України;

- зобов`язати відповідача усунути методологічну помилку електронного кабінету, яка полягає у нарахуванні пені за період до спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання, в порушення положень підпункту 129.1.3 пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України;

- зобов`язати відповідача усунути методологічну помилку електронного кабінету, яка полягає у нарахуванні пені за період після зарахування коштів на рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання, в порушення положень підпункту 129.1.3 пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України;

- зобов`язати відповідача усунути методологічну помилку електронного кабінету, яка полягає у нарахуванні пені за несвоєчасну оплату податкових зобов`язань, які обумовлені діяльністю філії, представництва, відокремленого чи іншого структурного підрозділу, фактичним місцезнаходженням якого є тимчасово окупована територія, в порушення положень підпункту 38.4 пункту 38 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 січня 2020 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Державна податкова служба України (як правонаступник Державної фіскальної служби України) подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити. Вимоги апеляційної скарги мотивовані тим, що відокремлення результатів діяльності окремих структурних одиниць можливе лише у випадку здійснення аналізу всіх господарських операцій за звітні періоди, у зв`язку з чим неможливо врахувати обсяг впливу діяльності відокремленого підрозділу, який має фактичне місце знаходження на тимчасово окупованій території, на формування податкових зобов`язань з ПДВ юридичною особою з місцезнаходженням на іншій території України.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якій зазначив, що відповідачем не було проведено перевірку наявності методологічної помилки за повідомленням позивача, наявні в електронному кабінеті записи про розрахунок пені свідчать про недотримання контролюючим органом положень пп.129.1.3 п.129.1, пп.129.3.1 п.129.3 ст.129 ПК України, а передбачене пп.38.4 п.38 підрозділу 10 р.ХХ ПК України звільнення платника податків від відповідальності не ставиться в залежність від наявності у контролюючого органу результатів аналізу діяльності платника податків.

ДПС України подана до суду клопотання про заміну первісного відповідача ДФС України, оскільки постановою Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2018 №1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» реорганізовано ДФС України шляхом поділу та утворено, зокрема ДПС України.

Відповідно до ч.1 ст.52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Наведене клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню шляхом заміни відповідача ДФС України її правонаступником ДПС України та після такої заміни усі дії, вчинені в адміністративному процесі до його вступу, обов`язкові для ДПС України в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для ДФС України.

В силу положень п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, враховуючи що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного провадження, справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Беручи до уваги, що в суді першої інстанції справу було розглянуто в порядку спрощеного провадження та враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, керуючись приписами ст. 311 КАС України, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для здійснення розгляду справи за участі сторін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Донбасенерго» є юридичною особою та платником податку на додану вартість та перебуває на податковому обліку за основним місцем обліку та до 29.12.2014 місцезнаходженням позивача було м. Донецьк, пр. Тітова, 8-б і з цієї дати ПАТ «Донбасенерго» змінило своє місцезнаходження на адресу: м. Київ, вул. Предславинська, буд. 34-А, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань (а.с.12).

Фактичне місцезнаходження частини відокремлених підрозділів позивача, серед яких і Структурна одиниця «Старобешівська теплова електрична станція» (Старобешівська ТЕС), перебуває за адресою Донецька область, Старобешівський район, с.Новий Світ, вул.Станційна, 3 згідно з додатком до наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 08.05.2015 №273 (а.с.27-28), тобто на тимчасово окупованій території, з огляду на неможливість її фізичного переміщення на підконтрольну територію та відповідно до вимог Закону України «Про електроенергетику», постанови Кабінету Міністрів України від 07.05.2015 № 263 «Про особливості регулювання відносин у сфері електроенергетики на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження» позивач здійснював господарську діяльність з виробництва електричної енергії в населеному пункті (с.Новий Світ Старобешівського району Донецької області), на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

При цьому, Старобешівська ТЕС , як структурна одиниця ПАТ «Донбасенерго», що є виробником електричної енергії та перебуває на тимчасово окупованій території, повинна була виробляти електричну енергію на цій території в обсягах, які визначав уповноважений держаний диспетчер - Донбаська електроенергетична система ДП «Національна електрична компанія «Укренерго», а оплату за вироблену електричну енергію отримувати виключно за рахунок платежів, які надходили від споживачів на тимчасово окупованій території. При цьому до 01.01.2016 ПАТ "Донбасенерго" мало формувати та сплачувати податкові зобов`язання з податку на додану вартість за вироблену електричну енергію не за "касовим методом", тобто з суми отриманих за вироблену електроенергію коштів, а виходячи з вартості виробленої електричної енергії без врахування її оплати (перша подія).

Судовими рішеннями від 14.12.2015 у справі № 805/4205/15-а (а.с.30) та від 23.05.2016 у справі № 805/854/16-а (а.с.33) на користь Державного бюджету України було стягнуто податковий борг ПАТ «Донбасенерго» з податку на додану вартість та відповідно до ст.257 КАС України (в редакції, що була чинною на момент ухвалення рішень) встановлено спосіб, порядок і строки виконання судових рішень, тобто розстрочена сплата податкового боргу.

Позивач стверджує, що після ухвалення вказаних судових рішень та оформлення розстрочення сплати податкового боргу ПАТ «Донбасенерго» сплачує відповідні суми розстрочення у строки, визначені складеними графіками погашення розстрочених (відстрочених) на підставі рішень суду і в грудні 2017 року достроково погасило частину розстроченого податкового боргу з податку на додану вартість.

Згідно наведеного ПАТ «Донбасенерго» розрахунку, з урахуванням дострокового погашення частини розстроченого податкового боргу товариство мало сплатити:

- до 15.08.2019 податковий борг з ПДВ в сумі 261655,44 грн, який виник за податковою декларацією з ПДВ № (за вересень 2015 року) по граничному строку сплати 30.10.2015 згідно з графіком погашення від 10.08.2016 № 805/4205/15-а;

- до 03.09.2019 податковий борг з ПДВ в сумі 2637534,70 грн, який виник за податковою декларацією з ПДВ № (за грудень 2015 року) по граничному строку сплати 30.01.2016 згідно з графіком погашення від 27.05.2016 № 805/854/16-а.

В той же час, з наявного в матеріалах справи витягу з електронного кабінету платника податків ПАТ «Донбасенерго» (а.с.44) вбачається, що при погашенні позивачем 15.08.2019 розстроченого податкового зобов`язання в сумі 261655,44 грн автоматично нараховується пеня у сумі 164267,38 грн за період з 02.11.2015 по 15.08.2019; при погашенні позивачем 03.09.2019 розстроченого податкового зобов`язання у сумі 293874,86 грн автоматично нараховується пеня у сумі 171067,99 грн за період з 01.02.2016 по 03.09.2019.

Позивач звернувся до відповідача із повідомленням від 12.07.2019 №01-1.1/01477 (а.с.19), в якому зазначив про відповідну методологічну помилку та автоматичне нарахування пені в порушення пп.129.1.3 п.129.1, пп.129.3.1 п.129.3 ст.129 та пп.38.4 п.38 підрозділу 10 р.ХХ ПК України при наявності розстрочення сплати податкового боргу.

Наведене повідомлення було отримано ДФС України 13.07.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.22)

У зв`язку з неотриманням відповіді від відповідача про результати перевірки наявності методологічних помилок електронного кабінету та не вчинення дій щодо, усунення вказаних помилок, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що при нарахуванні пені контролюючі органи мають враховувати обсяг впливу діяльності відокремленого підрозділу, який має фактичне місцезнаходження на тимчасово окупованій території, на формування податкових зобов`язань з податку на додану вартість юридичною особою з місцезнаходженням на іншій території України, при цьому норми п.38 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» р.ХХ «Перехідні положення» ПК України не пов`язують звільнення платника податків від відповідальності, яке передбачено пп.38.4 вказаного пункту, з наявністю у контролюючого органу результатів аналізу діяльності платника податків.

За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Спірні відносини, що склались між сторонами регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до пп.14.1.56-2 п.14.1 ст.14 ПК України електронний кабінет - електронна система взаємовідносин між платниками податків та державними, у тому числі контролюючими, органами з питань реалізації їхніх прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом, що складається з: апаратно-програмного комплексу; портального рішення для користувачів - платників податків, робота в якому здійснюється он-лайн (через Інтернет у режимі реального часу) та не вимагає обов`язкового використання спеціалізованого клієнтського застосування; портального рішення для користувачів - державних, у тому числі контролюючих, органів; програмного інтерфейсу (API), що дає змогу реалізувати повноту функціоналу електронного кабінету; інших засобів інформаційних, телекомунікаційних, інформаційно-телекомунікаційних систем.

Порядок функціонування електронного кабінету визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику;

Пунктом42-1.2 ст.42-1 ПК України передбачено, що електронний кабінет забезпечує можливість реалізації платниками податків прав та обов`язків, визначених цим Кодексом та нормативно-правовими актами, що прийняті на підставі та на виконання цього Кодексу, законами з питань митної справи, в тому числі, шляхом:

перегляду в режимі реального часу інформації про платника податків, що збирається, використовується та формується контролюючими органами у зв`язку з обліком платників податків та адмініструванням податків, зборів, митних платежів, здійсненням податкового контролю, в тому числі дані оперативного обліку податків та зборів (у тому числі дані інтегрованих карток платників податків), дані системи електронного адміністрування податку на додану вартість, дані системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, а також одержання такої інформації у вигляді документа, який формується автоматизовано шляхом вивантаження відповідної інформації з електронного кабінету із накладенням кваліфікованого електронного підпису посадової особи контролюючого органу та кваліфікованої електронної печатки контролюючого органу із застосуванням засобів кваліфікованого електронного підпису чи печатки, які мають вбудовані апаратно-програмні засоби, що забезпечують захист записаних на них даних від несанкціонованого доступу, від безпосереднього ознайомлення із значенням параметрів особистих ключів та їх копіювання (абзац другий пункту 42-1.2);

подання повідомлення про технічну та/або методологічну помилку, що виявлена в роботі електронного кабінету (абзац вісімнадцятий пункту 42-1.2).

Відповідно до пп.14.1.111 п.14.1 ст.14 ПК України методологічною помилкою електронного кабінету є невідповідність методології та/або алгоритмів роботи електронного кабінету положенням податкового законодавства, яка призводить до помилки, в тому числі в розрахунку об`єкта оподаткування, суми податку, суми надмірної сплати податку, суми пені, штрафних санкцій, показників формули обрахунку, які використовуються в електронних системах адміністрування, інших показників, що впливають на права та обов`язки платників податків.

Підпунктом 14.1.110 п.14.1 ст.14 ПК України встановлено, що методологом електронного кабінету є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику.

Пунктом 1 Положення про Державну фіскальну службу України, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 № 236 (чинна на момент виникнення спірних правовідносин), передбачено, що центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну податкову політику та державну політику у сфері державної митної справи є Державна фіскальна служба України.

Згідно з п.42-1.7 ст.42-1 ПК України у разі виявлення платником податків технічної та/або методологічної помилки у роботі електронного кабінету він має право надіслати через електронний кабінет або в інший спосіб повідомлення про виявлену технічну та/або методологічну помилку. Повідомлення про методологічну помилку надсилається методологу електронного кабінету. Повідомлення про технічну помилку надсилається одночасно методологу електронного кабінету та технічному адміністратору.

Положеннями п.42-1.8 наведеної статті встановлено, що методолог електронного кабінету зобов`язаний провести перевірку наявності методологічної помилки протягом 72 годин після надходження повідомлення від платника податків, крім вихідних та святкових днів, про результати якої повідомити платнику податків у цей самий строк. Якщо методолог електронного кабінету визнає наявність методологічної помилки, він зобов`язаний усунути її у строк, що визначається ним з урахуванням критичності виявленої помилки та технічної можливості її усунення. Якщо методологічна помилка призводить до порушення прав платників податків або передбачає притягнення платників податків до відповідальності, методолог надсилає в електронний кабінет та на електронну адресу (адреси) платника податків документ, яким повідомляє про існування методологічної помилки та про час, необхідний для її усунення та відновлення порушених прав платників податків. Про усунення методологічної помилки методолог повідомляє платникам податків шляхом надіслання відповідного документа із повідомленням в електронний кабінет та на електронну адресу (адреси) платників податків.

Аналогічні норми містяться в п.10 Порядку функціонування електронного кабінету, який затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.07.2017 № 637.

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, що після отримання повідомлення від 12.07.2019 №01-1.1/01477 відповідач у передбачений законодавством строк здійснив перевірку наявності методологічної помилки і повідомив позивача про її результати. Відсутні також докази, що така перевірка взагалі була проведена, та відповідачем не наведено належних обґрунтувань наявності підстав, за яких таку перевірку неможливо було провести.

При цьому, апелянтом не наведено жодних обґрунтувань щодо відсутності відповідної методологічної помилки та жодним чином не спростовано висновки суду про існування методологічної помилки електронного кабінету, яка полягає у нарахуванні пені за період до спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання, в порушення положень підпункту 129.1.3 пункту 129.1 статті 129 ПК України та про існування методологічної помилки електронного кабінету, яка полягає у нарахуванні пені за період після зарахування коштів на рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в порушення положень підпункту 129.3.1 пункту 129.3 статті 129 ПК України.

При цьому, єдиним обґрунтуванням апеляційної скарги є те, що відокремлення результатів діяльності окремих структурних одиниць можливе лише у випадку здійснення аналізу всіх господарських операцій за звітні періоди, у зв`язку з чим неможливо врахувати обсяг впливу діяльності відокремленого підрозділу, який має фактичне місце знаходження на тимчасово окупованій території, на формування податкових зобов`язань з ПДВ юридичною особою з місцезнаходженням на іншій території України.

Колегія суддів зазначає, що згідно з п.38 підрозділу 10 р.ХХ «Перехідні положення» ПК України тимчасово, на період проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення проведення операції Об`єднаних сил (ООС), для платників податків, які станом на 14 квітня 2014 року мали місцезнаходження (місце проживання) на тимчасово окупованій території, що визнана такою відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», або в населених пунктах на лінії зіткнення, та/або платників податків, які мають об`єкти оподаткування місцевими податками, зборами на цих територіях, справляння податків і зборів здійснюється з урахуванням особливостей, визначених у цьому пункті.

Абзацами 1, 2 пп.38.4 п.38 підрозділу 10 р.ХХ «Перехідні положення» ПК України визначено, якщо фактичним місцезнаходженням філії, представництва, відокремленого чи іншого структурного підрозділу юридичної особи є тимчасово окупована територія, а місцезнаходженням відповідної юридичної особи є інша територія України або територія населених пунктів на лінії зіткнення, така юридична особа, відокремлений чи інший структурний підрозділ, уповноважений нараховувати, утримувати і сплачувати (перераховувати) до бюджету податки, збори у випадках, передбачених цим Кодексом, звільняються від відповідальності, визначеної цим Кодексом, у межах діяльності, що провадиться через такі філії, представництва, відокремлені чи інші структурні підрозділи, за весь період проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення проведення операції Об`єднаних сил (ООС).

Отже, при нарахуванні пені контролюючі органи мають враховувати обсяг впливу діяльності відокремленого підрозділу, який має фактичне місцезнаходження на тимчасово окупованій території, на формування податкових зобов`язань з податку на додану вартість юридичною особою з місцезнаходженням на іншій території України.

Відповідач не заперечує факт того, що відокремлений структурний підрозділ ПАТ «Донбасенерго», а саме «Старобешівська теплова електрична станція» знаходиться на непідконтрольній території (Донецька область, Старобешівський район, с.Новий Світ, вул.Станційна, 3), однак стверджує про неможливість врахувати обсяг впливу діяльності вказаного відокремленого підрозділу на формування податкових зобов`язань з податку на додану вартість юридичною особою з місцезнаходженням на іншій території України, з огляду на відсутність контролюючого органу аналізу всіх господарських операцій ПАТ «Донбасенерго» та його відокремлених підрозділів.

В той же час, колегія суддів звертає увагу, що положення пп.38.4 п.38 підрозділу 10 р.ХХ «Перехідні положення» ПК України не пов`язують звільнення платника податків від відповідальності у межах діяльності, що провадиться через структурний підрозділ, що знаходиться на тимчасово окупованій території із наявністю у контролюючого органу аналізу всіх господарських операцій такого платника податків, що в повному обсязі спростовує обґрунтування апеляційної скарги та підтверджує наявність відповідної методологічної помилки.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що апеляційна скарга не містить жодних доводів та доказів відсутності методологічної помилки електронного кабінету ПАТ «Донбасенерго», яка полягає в нарахуванні пені за період до спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання, в порушення положень підпункту 129.1.3 пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України та за період після зарахування коштів на рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в порушення положень підпункту 129.3.1 пункту 129.3 статті 129 Податкового кодексу України, суд апеляційної інстанції не може переглядати рішення суду першої інстанції в цій частині.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п. 13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20 травня 2013 року №7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

З огляду на викладені обставини за результатами розгляду апеляційної скарги, з урахуванням наведених норм права, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог та наявності підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не проведення перевірки наявності методологічної помилки за повідомленням ПАТ «Донбасенерго» із не повідомленням платника податків про результати обробки помилки та для зобов`язання відповідача усунути відповідні методологічні помилки електронного кабінету.

Колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п. 41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Зокрема, в п. 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, зазначено, що рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод не можна розуміти як такий, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової служби України (правонаступник Державної фіскальної служби України) - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 січня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Текст постанови виготовлено 21 квітня 2020 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді Л.В.Бєлова

А.Ю.Кучма