Справа № 240/12292/19
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2020-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2020 року м. Житомир справа № 240/12292/19

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гуріна Д.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Житомирська виправна колонія (№4)» про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

13 грудня 2019 року до Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Державної установи «Житомирська виправна колонія №4», у якому просить:

- визнати дії державної установи «Житомирська виправна колонія (№4)» щодо недоплати одноразової грошової допомоги при її нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 неправомірними;

- зобов`язати державну установу «Житомирська виправна колонія (№4)», при нарахуванні одноразової грошової допомоги врахувати стаж в органах внутрішніх справ, що складає 9 років 9 місяців та з врахуванням вищевказаного доплатити недоплачену одноразову грошову допомогу при звільненні.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до витягу з наказу державної установи «Житомирська виправна колонія (№4)» від 12 червня 2019 року №86/ОС-19 його звільнено зі служби з державної установи «Житомирська виправна колонія (№4)» на підставі Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу України» та підпункту 2 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу). Вислуга років на день звільнення в календарному обчисленні, для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні складає лише 6 років 2 дні. Однак при звільненні з Державної кримінально-виконавчої служби з ним, всупереч чинному законодавству, не проведений повний розрахунок, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Після усунення позивачем недоліків позовної заяви, ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 13 січня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

3 березня 2020 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позов (а.с.37-40). В якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити в їх задоволенні. В обґрунтування заперечень вказав, що особам рядового і начальницького складу, які звільняються із служби повторно, одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, що при попередньому звільненні не набули право на отримання такої допомоги. Крім того, відповідач ставить під сумніви надану позивачем довідку згідно з якої вислуга років позивача складає 9 років 9 місяців, замість вірних 9 років 1 місяць, з тих підстав, що вказана довідка підписана особою яка не має права підпису.

Відповідно до довідок у справі від 11 березня 2020 року та від 30 березня 2020 року суддя Гурін Д.М. у період з 10 березня 2020 року до 27 березня 2020 року та у період з 30 березня 2020 року до 3 квітня 2020 року перебував у щорічній відпустці.

6 квітня 2020 року ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду витребувано від УМВС України в Житомирській області довідку про вислугу років позивача на день звільнення.

17 квітня 2020 року на виконання ухвали суду від УМВС України в Житомирській області надійшли витребувані матеріали вх. №12958/20.

Згідно з частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до пункту 3 Розділу VI Прикінцеві положення Кодексу адміністративного судочинства України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Згідно з положеннями частини 5 статті 262, частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 з 1 вересня 2003 року до 1 жовтня 2012 року проходив службу в органах МВС (а.с. 63).

Наказом УМВС України в Житомирській області від 28 вересня 2012 року №284о/с позивача було звільнено за власним бажанням з 1 жовтня 2012 року. Вислуга років на день звільнення становить 9 років 1 місяць 1 день. (а.с. 62).

З 12 квітня 2013 року до 12 червня 2019 року позивач проходив службу у державній установі «Житомирська виправна колонія (№4)».

Наказом державної установи «Житомирська виправна колонія (№4)» №86/ОС-19 від 12 червня 2019 року ОСОБА_1 звільнений зі служби відповідно до Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу України» та Закону України «Про національну поліцію» за підпунктом 2 частини 1 статті 77 (через хворобу) (а.с.4).

Відповідно до наказу про звільнення вислуга років ОСОБА_1

- у календарному обчисленні становить 15 років 3 місяці;

- у пільговому обчисленні становить 17 років 3 місяці 20 днів;

Вислуга років у календарному обчисленні для визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби становить 6 років 2 місяці.

На думку позивача, момент звільнення зі служби з ним остаточно не проведено розрахунок належних йому сум, а саме: не зараховано 9 років 9 місяців вислуги років в органах внутрішніх справ, що призвело до того, що була не у повному обсязі нарахована та виплачена одноразова грошова допомога.

Вислуга років в органах внутрішніх справ мала бути зарахована при обчисленні одноразової грошової допомоги, оскільки при звільненні з ОВС позивач не отримував одноразову грошову допомогу у зв`язку з тим, що стаж роботи становив менше 10 років.

Відповідно до довідки від 23 серпня 2019 року, виданої відповідачем, позивачу при звільненні зі служби була нарахована та виплачена одноразова грошова допомога у сумі 31511,13 грн (а.с.5).

На заяву ОСОБА_1 від 9 серпня 2019 року (а.с.9) відповідач листом від 15 серпня 2019 року повідомив, що заява позивача щодо перерахування та виплати допомоги при звільненні за період служби в органах внутрішніх справ України розглянута та роз`яснено, що Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу ДКВС України, затверджена наказом МЮУ №326/5 від 9 лютого 2018 року, встановлює порядок виплат грошового забезпечення працівникам кримінально-виконавчих установ, та не регулює виплати працівникам міліції (а.с.10).

Відповідно до довідки Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирської області №514лк/29 від 17 квітня 2020 року при звільненні з УМВС України в Житомирській області за власним бажанням одноразова грошова допомога, передбачена пунктом 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №9393 не виплачувалась, оскільки на день звільнення зі служби, вислуга років позивача складала 9 років 1 місяць 1 день (а.с.12).

Позивач, вважаючи, що ненарахування та невиплата відповідачем у повному обсязі одноразової грошової допомоги при звільненні є протиправною та порушує його права та законні інтереси, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини у даній справі регулюються Законом України від 2 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію», Законом України від 23 червня 2005 року № 2713-IV «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» (далі - Закон України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України»), Законом України від 9 квітня 1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон №2262-ХІІ), постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» (далі - Постанова КМУ від 17 липня 1992 року №393) та наказом Міністерства юстиції від 28 березня 2018 року №925/5 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України» (далі - Порядок №925/5).

Відповідно до частини 5 статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Отже, особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби мають такий же соціальний захист який мають поліцейські, а також порядок і умови проходження служби.

Згідно з частиною 6 статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» пенсійне забезпечення та соціальний захист працівників кримінально-виконавчої служби здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, державну службу, соціальний захист.

Відповідно до частин 1-3 статті 9 Закону №2262-ХІІ особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я, працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України «Про Національну поліцію» проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п`яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України «Про державну службу», а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Виплата зазначеної в частинах першій та другій цієї статті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, Службою судової охорони, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах цивільного захисту, транспорту, виконання кримінальних покарань, пожежної і техногенної безпеки, єдину державну податкову політику, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

Отже, положеннями статті 9 Закону №2262-ХІІ, з урахуванням положень частини 6 статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», передбачено виплату одноразової грошової допомоги при звільненні працівникам кримінально-виконавчої служби за умови наявної на час звільнення вислуги років - 10 років і більше, розмір у умови виплати якої визначені статтею 9 Закону №2262-ХІІ.

Частиною 6 статті 9 Закону №2262-ХІІ визначено, що особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, у разі повторного їх звільнення зі служби одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

З аналізу наведеної норми суд робить висновок, що особам, які не набули права на отримання одноразової грошової допомоги при попередньому звільненні, при наступному звільненні одноразова грошова допомога виплачується з урахуванням періоду попередньої служби.

Такі ж положення передбачені і у Постанові КМУ від 17 липня 1992 року №393, так згідно з абзацами 5, 7 пункту 10 Постанови КМУ від 17 липня 1992 року №393 зазначеним в абзаці першому цього пункту військовослужбовцям, поліцейським і особам рядового і начальницького складу: які звільняються із служби повторно, одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, що при попередньому звільненні не набули право на отримання такої допомоги.

Пунктом 4 Порядку №925/5 також передбачено, що особам рядового і начальницького складу у разі повторного їх звільнення зі служби одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які під час попереднього звільнення не набули права на отримання такої допомоги.

Пунктом 5 Порядку №925/5 визначено, що строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей».

Одноразова та щорічна грошова допомога, передбачена пунктами 10 і 11 цієї постанови, виплачується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Національною поліцією, Міністерством транспорту та зв`язку, Державною податковою адміністрацією, Державною прикордонною службою, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації, Державною кримінально-виконавчою службою, Службою безпеки, Службою зовнішньої розвідки, Державною службою з надзвичайних ситуацій та Управлінням державної охорони за рахунок коштів, виділених у державному бюджеті для їх утримання (за винятком випадків, передбачених абзацом другим цього пункту) (абзац перший пункту 14 постанови КМУ від 17 липня 1992 року №393).

Отже, щодо доводів відповідача, що Порядок №925/5 не врегульовує виплату одноразової грошової допомоги колишнім працівникам МВС, які звільняються з державної кримінально-виконавчої служби, суд зазначає наступне.

Оскільки частина 5 статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» поширює на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби соціальний захист поліцейських, а також порядок і умови проходження служби, то відповідно дія статті 9 Закону №2262-ХІІ поширюється як на працівників органів внутрішніх справ так і на працівників державної кримінально-виконавчої служби та передбачає, що одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

Оскільки позивач під час попереднього звільнення не набув права на одноразову грошову допомогу при звільненні з органів внутрішніх справ, то одноразова грошова допомога має бути виплачена з урахуванням періоду попередньої служби, тобто з урахуванням 9 років 1 місяця 1 дня попередньої служби.

Стаж зазначений позивачем у позовній заяві - 9 років 9 місяців не підтвердився під час судового розгляду, тому, беручи до уваги наведене та фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_1 .

Частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з адміністративним позовом позивачем сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн. У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог суд дійшов висновку, що судові витрати, понесені позивачем, належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, а саме: у сумі 768,40 грн, сплачених за немайнову вимогу.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Задовольнити частково адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної установи «Житомирська виправна колонія (№4)» (проспект Незалежності, 172, м.Житомир, 10001, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії.

Визнати дії Державної установи «Житомирська виправна колонія (№4)» щодо недоплати одноразової грошової допомоги при її нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 неправомірними.

Зобов`язати Державну установу «Житомирська виправна колонія (№4)» перехахувати ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні, зарахувавши до стажу, який дає право на виплату такої допомоги 9 років 1 місяць 1 день попередньої служби, та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні за вирахуванням вже виплаченої суми.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної установи «Житомирська виправна колонія (№4)» на користь ОСОБА_1 768,40 грн на відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби строк оскарження продовжується на строк дії такого карантину.

Суддя Д.М. Гурін