Справа № 360/4026/19.Судом встановлено, що постановою Кабінету Міністр
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2020-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2020 року справа №360/4026/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді доповідача Ястребової Л.В., суддів Компанієць І.Д., Казначеєва Е.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 р. у справі № 360/4026/19 (головуючий І інстанції Смішлива Т.В., повний текст складено 03.02.2020р. в м. Сєвєродонецьк Луганської області) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області (надалі - відповідач), в якому просив визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2015-2017 та 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби цивільного захисту 11.02.2019 року; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2015-2017 та 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби цивільного захисту 11.02.2019 року (а.с. 3-6).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що починаючи з 2015 року позивач набув право на додаткову відпустку як учаснику бойових дій повної тривалості кожного наступного року, в тому числі у 2019 році звільнення зі служби. З посилання на норми Кодексу цивільного захисту України, «Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу» затвердженого постановою КМУ від 11.07.2013 № 593, «Інструкції про виплату грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту» затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 20.07.2018 № 623 та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», вважає бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області протиправною та такою, шо порушує право на належний соціальний захист.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 - 2017 та 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби цивільного захисту 11 лютого 2019 року. Зобов`язано Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 - 2017 та 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби цивільного захисту 11 лютого 2019 року (а.с. 90-93).

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, вважає що судом неповністю з`ясовані обставини справи, а рішення винесене з порушенням норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що позивач з рапортами про надання йому додаткової відпустки за 2015-2017 та 2019 роки зі збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій не звертався, з рапортами про виплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за 2015-2017 та 2019 роки також не звертався. Наголошує, що належність до виплати позивачу компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за 2015-2017 та 2019 роки зі збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій в наказі ГУ ДСНС України у Луганській області від 20.12.2018 року №50 з урахуванням змін, внесених наказом від 12.03.2019 №84 з 11.02.2019 не визначена. Крім того, позивач зазначений наказ, який є актом індивідуальної дії, не оскаржив, а тому вимога про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки є передчасною та такою, що суперечить законодавчо закріпленій процедурі проведення таких виплат. Також зазначає, що оскільки додаткова відпустка не належить до щорічних відпусток, то на неї не поширюються норми, передбачені для щорічних відпусток, у тому числі щодо поділу на частини, перенесення на інший період, виплати грошової компенсації під час звільнення.

Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 (а.с. 8-10)

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 є ветераном служби цивільного захисту, відповідно до посвідчення серії НОМЕР_4 учасником бойових дій (а.с. 7, 26).

Згідно витягу із Наказу № 557 від 20.12.2018 (по особовому складу цивільного захисту) позивача звільнено у відставку (із зняттям з військового обліку) за пунктом 176 підпунктом 3 (за станом здоров`я) (а.с. 40).

Відповідно до витягу з наказу (по особовому складу) від 08.02.2019 №50 та наказу (по особовому складу) № 84 від 12.03.2019 полковника служби цивільного захисту ОСОБА_1 звільненого у відставку та виключено з кадрів ДСНС України з 11.02.2019 (а.с. 18, 19).

Відповідно до довідки відповідача від 10.06.2019 року № 01-2858/232, позивачу за період 2016 - 2019 роки надавалась відпустка відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» тривалістю 14 календарних днів в грудні 2018 року (а.с. 20).

Відповідно до довідки відповідача від 14.08.2019 року № 01-3979/23, позивач не використав додаткову відпустку за 2015 рік, згідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (а.с. 21).

Відповідно до довідки відповідача від 07.11.2019 року № 06-5376/232, позивачу була надана додаткова відпустка відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у 2018 році на підставі його рапорту тривалістю 14 календарних днів. Протягом 2015 - 2017, 2019 роках позивач до Головного управління з рапортом про надання такої відпустки не звертався (а.с. 77).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

В межах спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Закону України «Про відпустки» від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР (далі - Закон № 504/96-ВР), Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ (далі - Закон № 3551-ХІІ), Кодексу цивільного захисту України.

Положеннями пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 504/96-ВР установлюються такі види відпусток: щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР регламентовано, що учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно зі статтею 5 Закону № 3551-ХІІ учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

За приписами пункту 19 частини першої статті 6 Закону № 3551-XII, учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Згідно з п. 12 ст. 12 Закону № 3551-XII учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги, зокрема, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 101 Кодексу цивільного захисту України (далі - КЦЗ України), служба цивільного захисту - це державна служба особливого характеру, покликана забезпечувати пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, запобігання і реагування на надзвичайні ситуації, ліквідацію їх наслідків у мирний час та в особливий період.

Частиною першою статті 115 Кодексу цивільного захисту України встановлено, що Держава забезпечує соціальний та правовий захист осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, працівників органів управління та сил цивільного захисту і членів їхніх сімей відповідно до Конституції України, цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Відповідно до статті 125 Кодексу цивільного захисту України, держава гарантує достатнє грошове забезпечення особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту з метою створення умов для належного та сумлінного виконання ними службових обов`язків.

Порядок та умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту встановлюються Кабінетом Міністрів України.

За приписами частини першої статті 129 КЦЗ України особи рядового і начальницького складу служби цивільного захисту мають право на такі види відпусток, зокрема інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до частини 16 статті 129 КЦЗ України особам рядового і начальницького складу додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, встановлених законодавством.

Згідно частин 23 та 24 статті 129 Кодексу цивільного захисту України, особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, які звільняються із служби, крім осіб, які звільняються за віком, станом здоров`я та у зв`язку із скороченням штатів, надається за їх бажанням щорічна основна відпустка з розрахунку 1/12 тривалості відпустки, на яку вони мають право згідно з цим Кодексом, за кожний повний місяць служби у році звільнення. При цьому у разі, якщо тривалість відпустки становить більш як 10 календарних днів, надається додатковий час, необхідний для проїзду до місця проведення відпустки і повернення назад. Особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, які звільняються із служби за віком, станом здоров`я та у зв`язку із скороченням штатів, щорічна основна відпустка надається за їх бажанням у році звільнення тривалістю, встановленою цим Кодексом.

Частиною 25 статті 129 Кодексу цивільного захисту України передбачено, що у рік звільнення зазначених у частинах 23, 24 цієї статті осіб рядового та начальницького складу цивільного захисту із служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2013 року №593 затверджено Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України (далі - Положення № 593).

Положення № 593 визначає порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу та регулюються питання, пов`язані з перебуванням громадян України (далі - громадяни) у добровільному порядку в резерві служби цивільного захисту (пункт 1 Положення № 593).

Згідно з Положенням № 593 особами рядового і начальницького складу служби цивільного захисту є громадяни, які у добровільному порядку прийняті на службу цивільного захисту за контрактом, приймають присягу служби цивільного захисту і яким присвоєно відповідно до цього Положення спеціальні звання, а також належать до персоналу (кадрів) ДСНС України. Статус їх підтверджується службовим посвідченням тощо.

Відповідно до пункту 137 Положення № 593 особи рядового і начальницького складу мають право на такі види відпусток, зокрема інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до пункту 148 Положення № 593 Додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються особам рядового і начальницького складу на підставах та в порядку, встановленому законодавством.

Таким чином, на підставі статті 16-2 Закону № 504/96-ВР та статті 12 Закону № 3551-ХІІ, у випадку звільнення осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - учасників бойових дій - їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки.

Аналіз наведених норм чинного законодавства України (на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу) свідчить про те, що відповідачем не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків, зокрема, щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Аналогічна позиція наведена у постанові Великої палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 620/4218/18.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем у спірних правовідносинах допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2015 - 2017 та 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби цивільного захисту 11.02.2019 року.

Колегія суддів вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги, що позивач з рапортами про надання додаткової відпустки або про виплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за 2015-2017 та 2019 роки зі збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій не звертався, так як наведеними вище нормативно-правовими приписами нарахування та виплата грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки не ставиться в залежність від поданням особою відповідного рапорту.

Також колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги, що оскільки в наказі ГУ ДСНС України у Луганській області від 20.12.2018 року №50 з урахуванням змін, внесених наказом від 12.03.2019 №84 належність до виплати позивачу компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за 2015-2017 та 2019 роки не визначена, а тому вимога про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію є передчасною, так як не зазначення в наказі про звільнення про необхідність виплатити особі, що звільняється, певних грошових виплат не робить цей наказ неправомірним - неправомірною в даному випадку може визнаватись бездіяльність суб`єкта владних повноважень щодо не включення в зазначений наказ таких положень. При цьому у випадку визнання неправомірною бездіяльності з не нарахування та не виплати вказаних виплат суб`єкт владних повноважень зобов`язується вчинити дії щодо такого нарахування та виплати.

Прийняття суб`єктом владних повноважень належним чином оформленого рішення з цього приводу (зокрема, наказу) є способом реалізації виконання судового рішення про нарахування та виплату вказаних виплат.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про зобов`язання Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 - 2017 та 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби цивільного захисту 11 лютого 2019 року.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 р. у справі №360/4026/19 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 р. у справі №360/4026/19 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 21 квітня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.В. Ястребова

Судді Е.Г. Казначеєв

І.Д. Компанієць