Справа № 440/319/20
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2020-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/319/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Ясиновського І.Г., розглянув у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Полтавській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

20 січня 2020 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління Держпраці у Полтавській області (надалі по тексту також - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови від 13.12.2019 № ПЛ5724/168/АВ/П/ТД-ФС про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу у розмірі 125190,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила про протиправність винесеної постанови, зважаючи на помилковість висновків перевіряючих про допущення до роботи ОСОБА_2 під час проведеного заходу контролю, зважаючи, що відповідачем допущено невідповідність порядку направлення на проведення заходу державного контролю вимогам частини третьої статті 7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності". Крім того, звернула увагу, що самим актом, складеним за результатами такого заходу контролю зафіксовані усні пояснення вказаної особи в силу яких засвідчено, що остання перебуває у трудових та належним чином оформлених відносинах з ФОП ОСОБА_3 , що здійснює свою господарську діяльність у одному приміщенні з позивачем. При цьому від надання письмових пояснень ОСОБА_2 не відмовлялась, тому що ніхто їй не пропонував їх надати. Факт допуску до роботи в позивача вказаної особи не підтверджено жодними доказами, відтак постанова від 13.12.2019 № ПЛ5724/168/АВ/П/ТД-ФС про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу у розмірі 125190,00 грн підлягає визнанню протиправною та скасуванню.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

06.02.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, мотивуючи тим, що спірна постанова відповідає вимогам частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 є безпідставними. В свою чергу, інспекційне відвідування проведено у відповідності до вимог чинного законодавства, яким, у тому числі, завчасне повідомлення роботодавця про здійснення заходів державного нагляду (контролю) чинним законодавством не передбачено. Наголосив, що в ході такого відвідування встановлено факт використання позивачем праці ОСОБА_2 без належного оформлення трудових відносин /а.с. 30-32/.

14.02.2020 до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, відповідно до якої позивач, наполягаючи на задоволенні своїх вимог та на раніше наведених аргументах позовної заяви /а.с. 56-58/.

Ухвалою суду від 20.02.2020 викликано в якості свідка ОСОБА_2 , що проживає по АДРЕСА_1 . Попереджено свідка, що за завідомо неправдиві показання чи відмову від давання показань на вимогу суду, встановлена кримінальна відповідальність, згідно статей 384, 385 Кримінального кодексу України. Закрито підготовче провадження у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Полтавській області про визнання протиправною та скасування постанови. Призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 12:00 24 березня 2020 року.

Судове засідання, призначене на 24.03.2020 відкладено на 15.04.2020 за клопотанням позивача, вмотивованим введеними карантинними заходами та неможливість прибути у судове засідання представника позивача та свідками, які проживають у м. Миргороді.

Ухвалою суду від 31.03.2020 забезпечено адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Управління Держпраці у Полтавській області (вул. Пушкіна, 119, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ідентифікаційний код 39777136) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу. Зупинено стягнення на підставі постанови Управління Держпраці у Полтавській області від 13.12.2019 № ПЛ5724/168/АВ/П/ТД-ФС до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі №440/319/20 (виконавче провадження №61486759) /а.с. 93-94/.

В судове засідання 15.04.2020 сторони не з`явилися, від представників сторін надійшли клопотання про розгляд справи без їх участі.

Відповідно до приписів частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Враховуючи положення пункту 10 частини 1 статті 4, частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішив розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

З огляду на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, а також зважаючи на неприбуття учасників справи, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, та відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд вирішив розглядати справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

На підставі наказу Управління Держпраці в Полтавській області від 20.11.2019 № 254П та направлення на проведення заходу державного контролю від 21.11.2019 №2139 головним державним інспекторам Братусь Л.О., Козубенко Б.В. та Черкаській А.М. доручено проведення інспекційного відвідування на предмет додержання вимог законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин ФОП ОСОБА_1 /а.с. 34-35/.

За результатами відповідного заходу складено акт інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю від 27.11.2019 № ПЛ5742/168/АВ (надалі по тексту - акт інспекційного відвідування), яким зафіксовано порушення ч. 3 ст. 24 КЗпП України, а саме допущення працівника до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом розпорядженням власника або уповноваженого ним органу. Так, з метою проведення інспекційного відвідування 22.11.2019 об 11.00 годині інспекторами праці здійснено вихід за місцем здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_3 , магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Під час виходу було встановлено, що в магазині у відділі гастрономії здійснювала продаж продуктів харчування (кава, ковбаса, хліб, тощо) та прийом товару (хлібобулочні вироби) громадянка, яка в усній розмові представилась ОСОБА_2 . В усній розмові гр. ОСОБА_2 повідомила, що працює у даному магазині у ФОП ОСОБА_3 згідно трудового договору у лікеро-горілчаному відділі, а у відділі гастрономії здійснює діяльність ФОП ОСОБА_1 , яка на даний час відлучилася до банку та попросила її підмінити на час відсутності. Від надання письмових пояснень гр. ОСОБА_2 відмовилася. Об 11:20 год ФОП ОСОБА_1 прибула до магазину та яка в усній розмові повідомила, що здійснює торгівлю самостійно у відділі гастрономії магазину. Крім того зазначила, що зранку 22.11.2019 відлучалася по особистих справах і на час своєї відсутності попросила себе підмінити гр. ОСОБА_2 для того, щоб не втрачати денну виручку і не залишати мешканців мікрорайону без хліба. 25.11.2019 ФОП ОСОБА_1 надано письмові пояснення наступного змісту: «Під час здійснення перевірки інспекторами було встановлено факт отримання хлібної продукції та її реалізації продукції ОСОБА_2 . По даному факту повідомляємо Вас, що ОСОБА_2 не має жодних трудових відносин до ФОП ОСОБА_1 , вона є найманим працівником ФОП ОСОБА_3 на підставі трудового договору. Відповідно в межах здійснення своїх службових обов`язків ОСОБА_2 отримала та реалізовувала продукцію, яка належить її роботодавцю. ФОП ОСОБА_1 здійснює свою підприємницьку діяльність одноособово без найманих працівників». В ході проведення інспекційного відвідування документи щодо оформлення трудових відносин між ФОП ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 не надано (відсутні). Викладене вище дає підстави вважати, що гр. ОСОБА_2 , було допущено 22.11.2019 до роботи ФОП ОСОБА_1 без належного оформлення трудових відносин /а.с. 38-40/.

Управлінням Держпраці у Полтавській області прийнято припис від 27 листопада 2019 року № ПЛ5724/168/АВ/П про усунення виявлених порушень /а.с. 43-45/.

06.12.2019 позивачем подано до Управління Держпраці в Полтавській області заперечення на акт інспекційного відвідування, за результатами розгляду яких листом від 11.12.2019 № 0212/8260 повідомлено, що останні як зауваження додані до акту та є його невід`ємною частиною /а.с. 41-42/.

09.12.2019 позивачем подано до Управління Держпраці в Полтавській області зауваження до припису разом з додатками, які просила врахувати та переглянути припис /а.с. 46-48//

Станом на 09.12.2019 підписані примірники акту та припису відповідачеві не повернуті, про що складено акт від 09.12.2019 № ПЛ5724/168/АВ-ВП /а.с. 49/.

Листом від 04.12.2019 №02-12/7947 позивача повідомлено, що отримання вказаного вище акту інспекційного відвідування дає підстави для розгляду справи про накладення штрафу згідно ст. 265 КЗпП України у термін, визначений Порядком накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 /а.с. 50/, що направлено з рекомендованим повідомленням та отримано 06.12.2019.

За результатами розгляду справи про накладення штрафу Управлінням Держпраці у Полтавській області винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 13 грудня 2019 року № ПЛ5742/168/АВ/П/ТД-ФС, якою за порушення вимог частини 3 статті 24 КЗпП України на підставі абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України накладено на позивача штраф у розмірі 125190 грн /а.с. 51-52/.

Не погодившись з відповідною постановою, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96 (надалі - Положення №96), Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Відповідно до пункту 7 Положення Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Статтею 1 Закону України від 05.04.2007 №877-V "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" (надалі по тексту - Закону №877-V) визначено, що заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

За приписами частини 4 статті 2 Закону № 877-V заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.

При цьому відповідно до частини 5 статті 2 Закону № 877-V зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

В цьому випадку Управління Держпраці у Полтавській області є територіальним органом Державної служби України з питань праці та має права на здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про працю, у тому числі щодо оформлення трудових відносин.

Постановою КМ України від 21.08.2019 №823 "Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю", затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - Порядок №823), який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування), з урахуванням особливостей, визначених, зокрема, Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" /в редакції станом на момент спірних правовідносин/.

Відповідно до п. 2 Порядку № 823 заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Відповідно до п. 5 Порядку № 823 інспекційні відвідування проводяться з таких підстав:

1) за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю;

2) за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин;

3) за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань виключно з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту;

4) за рішенням суду;

5) за повідомленням посадових осіб органів державного нагляду (контролю), правоохоронних органів про виявлені в ході виконання ними повноважень ознак порушення законодавства про працю щодо неоформлення та/або порушення порядку оформлення трудових відносин;

6) за інформацією:

Держстату та її територіальних органів про наявність заборгованості з виплати заробітної плати;

ДПС та її територіальних органів про:

- невідповідність кількості працівників роботодавця обсягам виробництва (виконаних робіт, наданих послуг) до середніх показників за відповідним видом економічної діяльності;

- факти порушення законодавства про працю, виявлені в ході здійснення повноважень;

- факти провадження господарської діяльності без державної реєстрації у порядку, встановленому законом, як суб`єкта господарювання;

Пенсійного фонду України та його територіальних органів про:

- роботодавців, які нараховують заробітну плату 30 і більше відсоткам працівників менше мінімальної;

- роботодавців, в яких стосовно працівників відсутнє повідомлення про прийняття на роботу;

- роботодавців, в яких протягом місяця кількість працівників, що працюють на умовах неповного робочого часу, збільшилась на 20 і більше відсотків;

- фізичних осіб, які виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами в одного роботодавця більше року;

- роботодавців, в яких стосовно працівників відсутні нарахування заробітної плати у звітному місяці, що завершився;

- роботодавців, в яких протягом року не проводилась індексація заробітної плати або сума підвищення заробітної плати становить менше суми нарахованої індексації;

- роботодавців, в яких 30 і більше відсотків фізичних осіб працюють на умовах цивільно-правових договорів;

- роботодавців із чисельністю 20 і більше працівників, в яких протягом місяця відбулося скорочення на 10 і більше відсотків працівників;

7) за інформацією профспілкових органів про порушення прав працівників, які є членами профспілки, виявлених у ході здійснення громадського контролю за додержанням законодавства про працю;

8) за дорученням Прем`єр-міністра України;

9) за зверненням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини;

10) за запитом народного депутата;

11) у разі невиконання вимог припису.

У матеріалах справи відсутні докази, що підтверджували б наявність конкретної підстави для проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 , передбаченої пунктом 5 Порядку №823.

Згідно з п. 8 Порядку № 823 про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі.

Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.

Згідно з п. 9 Порядку № 823 під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення. На вимогу об`єкта відвідування або уповноваженої ним посадової особи інспектор праці надає копію відповідного направлення на проведення інспекційного відвідування та вносить запис про проведення інспекційного відвідування до відповідного журналу реєстрації заходів державного нагляду (контролю) об`єкта відвідування (за його наявності) перед наданням акта для підпису.

Так, суд зазначає, що законодавець чітко визначив, що до початку проведення інспекційного відвідування інспектор праці зобов`язаний пред`явити службове посвідчення та направлення для проведення відповідного заходу.

Всупереч викладеним нормам відповідачем не долучено до матеріалів справи належних до допустимих доказів дотримання вказаних вимог Порядку № 823.

Натомість самим актом інспекційного відвідування зафіксовано, що такий захід розпочато об 11:00, тоді як ФОП ОСОБА_1 прибула до магазину об 11:20.

Відповідно до п. 19 Порядку № 823 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) (далі - акт), і в разі виявлення порушень вимог законодавства про працю - припис щодо їх усунення.

Згідно з п. 20 Порядку № 523 акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та об`єктом відвідування або уповноваженою ним особою.

Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування.

Відповідно до п. 21 Порядку № 823 якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною.

Зауваження можуть бути подані об`єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів з дня, що настає за днем підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.

У відповідності до п. 23 Порядку № 823 припис є обов`язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення об`єктом відвідування порушень вимог законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Згідно з п. 27 Порядку № 823 у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом, після розгляду зауважень об`єкта відвідування до нього (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

У разі виконання припису в установлений у ньому строк заходи до притягнення об`єкта відвідування до відповідальності не вживаються (п. 28 Порядку № 823).

Відповідно до пункту 2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 17 липня 2013 року /надалі - Порядок № 509/, штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи). Штрафи можуть бути накладені на підставі акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади .

Пунктом 3 Порядку №509 встановлено, що уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу.

За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу /пункт 8 Порядку № 509/.

З 1 січня 2017 року збільшена фінансова відповідальність роботодавців за порушення законодавства з питань оплати праці з метою запобігання "тіньової" зайнятості, легалізації заробітної плати.

Так, Законом України від 06.12.2016 № 1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" внесено зміни до ст. 265 Кодексу законів про працю України, згідно з якими, юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу, зокрема, у разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

На підставі статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" з 1 січня 2019 року в Україні встановлена мінімальна заробітна плата у місячному розмірі 4173 гривні.

Відповідач постановою про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 13.12.2019 за порушення позивачем вимог ст. 24 КЗпП України, у відповідності до ч. 2 ст. 265 КЗпП України застосував до ФОП ОСОБА_1 штраф в розмірі 125190 грн (4173 х 30 х 1 кількість працівників).

Суд зауважує, що постанови про накладення штрафу за порушення вимог ст. 24 КЗпП України виносяться у разі виявлення порушень законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Так, відповідно до акту інспекційного відвідування посадовими особами відповідача зафіксовано, що під час виходу було встановлено, що в магазині у відділі гастрономії здійснювала продаж продуктів харчування (кава, ковбаса, хліб, тощо) та прийом товару (хлібобулочні вироби) громадянка, яка в усній розмові представилась ОСОБА_2 . В усній розмові гр. ОСОБА_2 повідомила, що працює у даному магазині у ФОП ОСОБА_3 згідно трудового договору у лікеро-горілчаному відділі, а у відділі гастрономії здійснює діяльність ФОП ОСОБА_1 , яка на даний час відлучилася до банку та попросила її підмінити на час відсутності. Від надання письмових пояснень гр. ОСОБА_2 відмовилася.

Суд наголошує, що відповідачем використання праці ОСОБА_2 у ФОП ОСОБА_1 не зафіксовано документально.

Відображений у акті інспекційного відвідування факт перебування у приміщенні магазину під час проведення заходу державного контролю ОСОБА_2 , не є беззаперечним свідченням працевлаштування даної громадянки у ФОП ОСОБА_1 , адже у ході інспекційного відвідування не встановлено та не зафіксовано фактів здійснення ОСОБА_2 розрахункових операцій, розвантаження/навантаження товарів в якості виконання роботи для позивача, отримання чи підписання документів від імені підприємця, не відібрано пояснень від вказаної особи тощо. Крім того, відповідачем не спростовано надані позивачем докази на підтвердження працевлаштування ОСОБА_2 у ФОП ОСОБА_3 (що помилково зазначена в акті як ОСОБА_3 ), яка здійснює свою діяльність в одному приміщенні із позивачем. Твердження відповідача в акті інспекційного відвідування про встановлення: "що в магазині у відділі гастрономії здійснювала продаж продуктів харчування (кава, ковбаса, хліб, тощо) та прийом товару (хлібобулочні вироби) громадянка, яка в усній розмові представилась ОСОБА_2 " є необгрунтовані, оскільки уповноваженими особами відповідача під час такого інспекційного відвідування жодним чином не встановлено особу ОСОБА_2 на підставі належних документів, які посвідчують особу. Крім того, відповідачем жодним чином не підтверджено факту "продажу продуктів харчування (кава, ковбаса, хліб, тощо) та приймання товару (хлібобулочні вироби)", як і не встановлено відповідачем кому належить такий товар згідно первинних документів, які є належними доказами в даному випадку.

Тобто, твердження відповідача викладені в акті інспекційного відвідування щодо здійснення ОСОБА_2 (яка належним чином не встановлена) продажу продуктів харчування та приймання товару (який не підтверджено первинними та розрахунковими документами) від іменні ФОП ОСОБА_1 (без належного підтвердження самого факту реалізації та приймання товару та без підтвердження належності такого товару ФОП ОСОБА_1 , а не ФОП ОСОБА_3 відносно якої позивачем надавалися документи) є нічим більшим, як лише припущенням відповідача про використання ФОП ОСОБА_1 праці ОСОБА_2 в момент інспекційного відвідування.

Так відповідно до долучених до матеріалів справи копій документів, що також надавались відповідачеві в ході проведення заходу державного контролю, судом встановлено, що між позивачем та ФОП ОСОБА_3 укладено договір суборенди від 01.01.2019, предметом якого є надання в оренду 21 кв.м для здійснення підприємницької діяльності в магазині " ІНФОРМАЦІЯ_1 " за адресою: АДРЕСА_3 а.с. 16-18/. Також між вказаними суб`єктами господарювання укладено 01.09.2019 договір про співробітництво з метою розвитку власного бізнесу та підвищення його ефективності /а.с. 21/.

У той же час, між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено 01.10.2013 року трудовий договір /а.с. 24/, про правовідносини в межах якого ФОП ОСОБА_3 подається відповідна податкова звітність /а.с. 76-79/.

Згідно з частиною першою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частини другої статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на вищезазначене та враховуючи, що інспекційне відвідування проведено без дотримання процесуальних вимог щодо належного повідомлення, пред`явлення посвідчень, направлення, Головне управління Держпраці у Полтавській області неправомірно використало відомості отримані фактично не в рамках інспекційного відвідування відповідача.

Згідно з частиною 1 статті 265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Відповідно до приписів частини 2 статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Частиною 4 статті 265 КЗпП України передбачено, що штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, необхідною умовою для накладення штрафу на юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, є, зокрема, фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

За визначенням, наведеним у частині 1 статті 21 КЗпП України, трудовий договір - угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно частини 1 статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Частиною 1 статті 24 КЗпП України встановлено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина 3 статті 24 КЗпП України).

З урахуванням наведеного вище, суд зауважує, що відповідачем у ході розгляду справи не надано належних та допустимих доказів вчинення позивачем порушення вимог частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України щодо допуску до роботи найманого працівника без укладення з ним трудового договору.

Суд наголошує, що в ході судового розгляду справи відповідачем не надані належні та допустимі пояснення та докази на їх підтвердження стосовно фіксації допуску громадянина ОСОБА_2 до фактичної роботи щодо реалізації та приймання товару ФОП ОСОБА_1 , фіксації здійснення конкретної роботи (належним чином підтверджених дій щодо реалізації та приймання товару) конкретною (належним чином встановленою) особою для іншої встановленої особи (ФОП ОСОБА_1 , а не ФОП ОСОБА_3 ). Актом перевірки підтверджено, що інспекторами відповідача не з`ясовувалось у особи, що була зафіксована у приміщенні магазину, її фактичні обов`язки, відомості про оплату робочого часу та періоду роботи останньої у ФОП ОСОБА_1 , режиму та умов праці, якщо вони погоджені між ФОП ОСОБА_1 та такою особою.

Крім того, суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що в ході інспекційного відвідування вказаного об`єкту уповноваженими особами відповідача проведено відібрання пояснень в особи, яка на думку інспекторів відповідача працювала у позивача без оформлення трудового договору.

Таким чином, з огляду на частину 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, суд приходить висновку, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів щодо допущення ФОП ОСОБА_1 ОСОБА_2 як працівника до роботи без укладення з ним трудового договору, а відтак відповідачем не доведено факт порушення ФОП ОСОБА_1 частини 3 статті 24 Кодексу законів про працю України.

В той час, як позивачем підтверджено доводи викладені в позовній заяві, зокрема поясненнями ФОП ОСОБА_1 , які надавали відповідачу, трудовим договором від 01.10.2013 між ОСОБА_3 та працівником ОСОБА_2 , договором суборенди від 01.01.2019 між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 , звітністю ФОП ОСОБА_3 за Формою 1ДФ за 3, 4 квартали 2019 року та квитанціями про прийняття та письмовими поясненями ОСОБА_1 , відібраними адвокатом Сидоренко Юрієм Володимировичем згідно з п. 7 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», та іншими доказами, які містяться в матеріалах справи.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що постанова Управління Держпраці у Полтавській області від 13.12.2019 № ПЛ5724/168/АВ/П/ТД-ФС про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу у розмірі 125190,00 грн - прийнята не на підставі, не у межах повноважень, не у спосіб, що визначений законодавством України, та без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, тобто необґрунтовано, а тому є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та докази, надані позивачем, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1251,91 грн, що підтверджується долученою до матеріалів справи квитанцією від 17.01.2020 № 0.0..1, а також у розмірі 630,70 грн, що підтверджується долученою до матеріалів справи квитанцією від 26.03.2020 № 4934.

При цьому, по тексту позову позивачем зазначено про орієнтовний розмір судових витрат, що складається у тому числі з витрат на професійну правничу допомогу, які можуть бути понесені в розмірі 1500 грн.

За змістом статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частина 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

З огляду на зазначені норми вбачається, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, судом враховано, що матеріали справи не містять жодних документально підтверджених судових витрат на професійну правничу допомогу.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність доказів фактичного понесення позивачем вищевказаних витрат на правничу допомогу, як наслідок, вказані вище витрати позивача на правничу допомогу розподілу не підлягають.

З огляду на те, що судом задоволено позов в повному обсязі, у даному випадку наявні достатні та необхідні правові підстави для стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судових витрат у розмірі 1882,61 грн.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Управління Держпраці у Полтавській області (вул. Пушкіна, 119, м. Полтава, 36014, ідентифікаційний код 39777136) про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Полтавській області від 13.12.2019 № ПЛ5724/168/АВ/П/ТД-ФС про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу у розмірі 125190,00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Полтавській області (вул. Пушкіна, 119, м. Полтава, 36014, ідентифікаційний код 39777136) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору у сумі 1882,61 грн (одна тисяча вісімсот вісімдесят дві гривні шістдесят одна копійка).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, з урахуванням положень пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.Г.Ясиновський