Справа № 428/90/20
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2020-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2020 року справа №428/90/20

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача: Казначеєва Е.Г., суддів: Арабей Т.Г., Ястребової Л.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області на ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 14 лютого 2020 р. у справі № 428/90/20 (головуючий І інстанції Баронін Д.Б.) за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області про визнання бездіяльності незаконною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2009 року ОСОБА_1 звернулась до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області, в якому просила, відновити пропущений строк звернення до суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів, визнати дії відповідача протиправними та зобов`язати здійснити відповідні перерахунки і виплати підвищення до пенсії за період з 01 січня по 31 грудня 2006 року, з 09 липня по 31 грудня 2007 року, з 22 травня по 31 грудня 2008 року та з 01 січня 2009 року.

Постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02 лютого 2010 року позов частково задоволено, а саме судом: поновлено строк звернення до суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів; визнано противоправною бездіяльність УПФ України в м. Сєвєродонецьку Луганської області щодо невиплати підвищення до пенсії ОСОБА_1 та її виплати, як дитині війни, за період з 09 липня по 31 грудня 2007 року, з 22 травня по 31 грудня 2008 року та з 01 січня 2009 року; зобов`язано УПФ України в м. Сєвєродонецьку Луганської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачене підвищення до пенсії, передбачене статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком за період з 09 липня по 31 грудня 2007 року, з 22 травня по 31 грудня 2008 року та з 01 січня 2009 року з урахуванням виплаченого.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2012 року апеляційну скаргу УПФ України в м. Сєвєродонецьку Луганської області задоволено частково, скасовано постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02 лютого 2010 року, позовні вимоги про визнання бездіяльності неправомірною, зобов`язання нарахувати та виплатити недоплаченої щомісячної соціальної допомоги до пенсії, як "дитині війни", з 09 липня по 31 грудня 2007 року, з 22 травня по 31 грудня 2008 року та з 01 січня 2009 року по 22 червня 2009 року залишено без розгляду, позов задоволено частково, а саме: визнано бездіяльність УПФ України в м. Сєвєродонецьку Луганської області щодо невиплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком неправомірною; зобов`язано УПФ України в м. Сєвєродонецьку Луганської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 підвищення до пенсії згідно статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" за період з 23 червня по 23 грудня 2009 року, у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, з урахуванням здійснених виплат.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 жовтня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, скасовано постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2012 року, а постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02 лютого 2010 року залишено в законній силі.

08 січня 2020 року ОСОБА_2 звернулась до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із заявою про заміну сторони виконавчого провадження в адміністративній справі № 2-а-2606/10 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в місті Сєвєродонецьку Луганської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання виплатити підвищення пенсії, а саме змінити стягувача з ОСОБА_1 на ОСОБА_2 , а також здійснити відповідні виплати в загальній сумі 6293,94 коп (а.с.109-112).

Ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 14 лютого 2020 року заяву про заміну сторони виконавчого провадження у адміністративній справі № 2-а-2606/10 задоволено частково, а саме замінено стягувача ОСОБА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ОСОБА_2 , на стадії виконання постанови Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02 лютого 2010 року в адміністративній справі № 2-а-2606/10. Відмовлено у задоволенні решти заявлених вимог.

Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції подало апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені заяви. В обґрунтування скарги зазначено, що за змістом положень КАС України та Закону України «Про виконавче провадження», справа адміністративного судочинства може вважатися закінченою після її завершальної стадії - виконавчого провадження. Апелянт зазначає, що виконавче провадження у вказаній справі закінчено постановою державного виконавця від 28.02.2012. Постанова суду не перебуває в Реєстрі рішень, виконання яких гарантується державою. Також, допомога «Дітям війни» не може бути визнана такою, що входить до складу спадщини.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02 лютого 2010 року по справі № 2а-2606/10 позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково, а саме: було зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області здійснити виплату підвищення до пенсії ОСОБА_1 та її виплатити, як дитині війни, згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» 30% мінімальної пенсії за віком за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, з 01 січня 2009 року з урахуванням фактично виплаченого.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 16.10.2014 вищевказана постанова Сєвєродонецького міського суду Луганської області залишена в законній силі.

З копії постанови відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Луганській області про відкриття виконавчого провадження ВП № 30624561 від 06.10.2011 вбачається, що державною виконавчою було відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 2-а-2606/10, виданого 11.11.2010 року про зобов`язання Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області здійснити виплату підвищення до пенсії ОСОБА_1 та її виплатити, як дитині війни, згідно ст. 6 Закону України « Про соціальний захист дітей війни» 30% мінімальної пенсії за віком за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, з 01 січня 2009 року з урахуванням фактично виплаченого (а.с.124).

Згідно із копією Інформації про виконавче провадження від 08.09.2019 ВП № 30624561, виконавче провадження закінчено 28.02.2012 на підставі п.11 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (повернення ВД у випадку, передбаченому ч.3 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV), у зв`язку з відсутністю фінансування (а.с.125-127).

З копії довідки Управління Пенсійного фонду України від 28.12.2017 вбачається, що станом на 28.12.2017 нарахована сума пенсії як дитині війни 6293,94 грн. ОСОБА_1 не виплачена та включена на додаткову відомість.

Згідно із копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Сєвєродонецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області 03.11.2017 року, ОСОБА_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Сєвєродонецьк Луганської області, Україна, про що складено відповідний актовий запис № 1798 (а.с.116).

Згідно із копією свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Першої сєвєродонецької державної нотаріальної контори Фесенком О.М. 05.05.2018, серії ННВ № 763230, зареєстрованого в реєстрі за № 2-268, спадкоємицею права ОСОБА_1 на доплату підвищення пенсії як дитині війни за період з 01.07.2007 по 31.10.2011 в загальній сумі 6293,94 грн. є її дочка ОСОБА_2 (а.с.117).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, дослідивши правомірність даного звільнення, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 52 КАС України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Відповідно до частини 1 статті 379 КАС України (у чинній редакції), у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Статтею 1219 ЦК України передбачені права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Відповідно до частини першої статті 91 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ) суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

За положеннями статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Суд зазначає, що ЦК України не визначає строк, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів. Положення частин 2, 3 статті 52 Закону №1058-IV не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю, тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера.

Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми соціальних виплат передаються членам сім`ї спадкодавця.

При цьому, сумами пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, слід вважати і суми пенсії, які не були отримані пенсіонером за життя, внаслідок неправомірних дій органу Пенсійного фонду України, який не виконав у добровільному порядку судове рішення, яке набрало законної сили, і яким його (пенсійний орган) було зобов`язано провести нарахування та виплату підвищення до пенсії як особі, яка має правовий статус дитини війни, передбаченої Законом України від 18.11.2004 №2195-IV "Про соціальний захист дітей війни".

За визначенням статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 5 статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Під правонаступництвом у виконавчому провадженні необхідно розуміти заміну однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав та обов`язків до іншої особи (правонаступника), що раніше не брали участі у виконавчому провадженні. Правонаступництво можливо на всіх стадіях виконавчого провадження - з моменту відкриття виконавчого провадження до його закінчення.

Отже, під час виконавчого провадження заміна сторони виконавчого провадження володіє ознаками інституту процесуального правонаступництва, яка визначає процесуальні наслідки переходу прав і обов`язків від однієї особи до іншої у відносинах, щодо яких виник спір.

З аналізу наведених норм вбачається, що необхідними умовами для заміни сторони виконавчого провадження є вибуття однієї із сторін виконавчого провадження.

Отже, заміна сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, (процесуальне правонаступництво) можливе на будь-якій стадії адміністративного процесу, як на стадії розгляду справи так і на стадії виконання судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема, і до видання виконавчого листа, і відбувається виключно за відповідним рішенням суду, а не державного виконавця (що стосується заміни сторони виконавчого провадження), незалежно від того виданий судом виконавчий лист на момент звернення із заявою про правонаступництво та чи пред`явлений він (виконавчий лист) до примусового виконання.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 13.12.2018 у справі №2-а-1710/11, від 14.02.2019 у справі №2-а-2727/11/2209.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що постановою відділу державної виконавчої служби виконавче провадження закінчено на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (повернення ВД у випадку, передбаченому ч.3 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV) (а.с.125-127).

За частиною 1 статі 50 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції на час прийняття постанови про завершення виконавчого провадження), завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, застосування до спірних правовідносин приписів ч. 1 ст. 379 КАС України та ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» не є можливим, оскільки на час звернення заявника із заявою про заміну сторони стягувача у виконавчому провадженні, виконавче провадження вже було закінчено, що підтверджується постановою від 28.02.2012.

Дана постанова державного виконавця не скасована, позивачем в судовому порядку не оскаржувалась, а, отже є чинною.

Отже, звернення із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, яке на момент такого звернення закінчено, не може вважатися ефективним захистом порушених прав заявників, оскільки виконавче провадження вже завершено.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 24 січня 2020 року у справі №752/14995/18 (2-4606/10).

Суд вважає помилковими посилання суду першої інстанції на висновки Верховного Суду, які викладені у постанові у справі № 2-н-148/09 від 25.04.2018, оскільки, нормативно-правове регулювання правовідносин у даній адміністративній справі відрізняється від того, якому надано оцінку Верховним Судом, так як у зазначеній судом першої інстанції справі Верховний Суд не розглядав питання щодо заміни сторони виконавчого провадження після закінчення виконавчого провадження.

Разом з цим, суд зазначає наступне.

Заявник, як член родини померлого, має право на отримання вказаної суми в порядку, передбаченому статтею 52 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

З огляду на викладене, суд зазначає, що згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.

Відповідно до положень ст. 1227 ЦК України соціальні виплати, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Тобто, така заміна сторони відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті особи, і її заміна належною стороною проводиться відповідно до ст. 52 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", згідно з частиною 2 якої визначено, що члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну.

Отже, гарантоване статтею 1227 ЦК України та ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право заявника на отримання пенсії, що належала позивачу і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, може бути реалізоване шляхом відповідного звернення заявників як спадкоємців до органу Пенсійного Фонду із заявою про виплату такої пенсії як дитині війни у сумі 6293,94 грн. або до суду в порядку цивільного судочинства.

Статтею ст.317 КАС України визначено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права..

Суд вважає, що судом першої інстанції не вірно було надано оцінку обставинам справи та ухвала прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, із скасуванням ухвали суду першої інстанції в частині заміни сторони виконавчого провадження стягувача ОСОБА_1 на ОСОБА_2 .

Керуючись ст. 308, 310, 312, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області на ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 14 лютого 2020 р. у справі № 428/90/20 - задовольнити.

Ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 14 лютого 2020 р. у справі № 428/90/20 - скасувати.

Відмовити в задоволені заяви ОСОБА_2 про заміну сторони виконавчого провадження в адміністративній справі № 2-а-2606/10 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в місті Сєвєродонецьку Луганської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання виплатити підвищення пенсії.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів після складення повного тексту в порядку, визначеному ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено та підписано 21 квітня 2020 року

Суддя-доповідач Е.Г. Казначеєв

Судді Т.Г. Арабей

Л.В. Ястребова