Справа № 320/5902/19
Суддя: Басай О.В.
Дата ухвалення: 2020-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2020 року м. Київ №320/5902/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Басая О.В., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Вишгородської райдержадміністрації про визнання незаконними дії та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Управління соціального захисту населення Вишгородської райдержадміністрації, в якому просить:

- визнати незаконними дії відповідача щодо невиплати позивачу державної соціальної допомоги дітям померлого годувальника з 01 січня 2016 року по 01 травня 2018 року;

- зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплатити позивачеві державну соціальну допомогу на дітей померлого годувальника за період з 01 січня 2016 року по 01 травня 2018 року.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що з 01.06.2011 по 31.12.2015 позивачка перебувала на обліку у Вишгородському управління соціального захисту населення та отримувала державну соціальну допомогу дітям померлого годувальника.

Однак, з січня 2016 року по 30.04.2018 відповідач протиправно, на думку позивачки, припинив виплату зазначеної допомоги.

Київський окружний адміністративний суд 04.11.2019 постановив ухвалу про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без руху, в якій зазначив недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановив строк для усунення недоліків протягом 10 днів з дня вручення копії цієї ухвали позивачу.

Позивачка усунула недоліки позовної заяви у встановлений судом строк.

Згідно з ухвалою від 03.12.2019 відкрито провадження в даній адміністративній справі, визначено, що розгляд справи здійснюватиметься за правилами спрощеного позовного провадження, призначено справу до розгляду у судовому засіданні.

Відповідачем надано суду письмовий відзив, у якому він просить відмовити у задоволенні адміністративного позову з тих підстав, що у період з 01.01.2016 по 30.04.2019 позивачка не зверталась до Управління із завою про призначення державної соціальної допомоги дітям померлого годувальника. На даний час така допомога призначена позивачці та виплачується у повному розмірі. Також відповідач стверджує, що позивачкою пропущено встановлений законом строк звернення до суду.

У судовому засіданні 17.03.2020 судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження на підставі наявних доказів, про що постановлено протокольну ухвалу.

Дослідивши позовну заяву, відзив відповідача на позов, наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлено наступне.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 (том 1, а.с. 15, 16).

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 (том 1, а.с. 17).

Як стверджує позивачка, з 01.06.2011 по 31.12.2015 вона отримувала державну соціальну допомогу на дітей по втраті годувальника.

Листом від 17.07.2018 №1721 Управління соціального захисту населення Вишгородської райдержадміністрації повідомило позивачку про те, що їй з 01.01.2016 по 30.04.2018 державна соціальна допомога на дітей по втраті годувальника не призначалась, оскільки вона не зверталась до Управління із відповідною заявою (том 1, а.с. 21).

Позивачка, вважаючи, що відповідачем протиправно не виплачено їй з 01.01.2016 по 01.05.2018 державну соціальну допомогу на дітей по втраті годувальника, звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Правові засади надання державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю, а також надання державної соціальної допомоги на догляд визначаються Законом України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю" від 18.05.2004 №1727-ІV.

Законом України від 07.02.2017 №1836-VІІІ "Про внесення змін до деяких законів України щодо надання допомоги дітям померлого годувальника" (далі Закон №1836-VІІІ) внесено зміни до Закону України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю" в частині доповнення до переліку осіб, які мають право на отримання державної соціальної допомоги, такої категорії осіб, як діти померлого годувальника. Закон №1836-VІІІ набрав чинності 05.03.2017.

Крім того, Прикінцевими положеннями Закону №1836-VІІІ зобов`язано Кабінет Міністрів України у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Так, Постановою КМ України від 18.08.2017 №611 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 02.04.2005 №261" внесено зміни до Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю і державної соціальної допомоги на догляд, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2005 №261 (далі - Порядок №261), які набули чинності з 31.08.2017.

Відповідно до п. 11 Порядку №261, соціальна допомога призначається з дня звернення за допомогою. Соціальна допомога дитині померлого годувальника призначається з дати, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення за соціальною допомогою надійшло не пізніше ніж через 12 місяців з дня смерті годувальника. Днем звернення за призначенням соціальної допомоги вважається день прийняття органом соціального захисту населення заяви з усіма необхідними документами.

Отже, соціальна допомога дитині померлого годувальника призначається з дня звернення за допомогою, а днем звернення за призначенням соціальної допомоги вважається день прийняття органом соціального захисту населення заяви з усіма необхідними документами.

Водночас, п. 2 Постанови КМ України від 18.08.2017 №611 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 02.04.2005 №261" визначено, що особі, яка протягом трьох місяців з дня набрання чинності цією постановою звернулася за призначенням державної соціальної допомоги дитині померлого годувальника, допомога призначається з дня набрання чинності Законом України від 07.02.2017 №1836-VIII "Про внесення змін до деяких законів України щодо надання допомоги дітям померлого годувальника", але не раніше дня, що настає за днем смерті годувальника.

Таким чином, наведена норма передбачала, що якщо особа звернеться за призначенням державної соціальної допомоги дитині померлого годувальника до 30.11.2017 їй зазначена допомога призначалася не з дня звернення із заявою, а з дня набрання чинності Законом №1836-VIII, тобто з 05.03.2017.

Як слідує з матеріалів справи, позивачка із заявою про призначення державної соціальної допомоги дитині померлого годувальника звернулася до Управління лише 23.12.2019 (том 1, а.с. 91).

Водночас, суд критично оцінює доводи позивачки про те, що вона з 01.06.2011 по 31.12.2015 перебувала на обліку в Управлінні соціального захисту населення Вишгородської райдержадміністрації та отримувала державну соціальну допомогу на дітей по втраті годувальника у зв`язку з наступним.

Так, згідно з Довідкою від 05.07.2018 позивачка у період з травня 2012 року по грудень 2015 року, та з травня 2018 року по жовтень 2018 року дійсно знаходилась на обліку у відповідача (том 1, а.с. 18-19).

Перебування позивачки у період з 01.06.2011 по 31.12.2015 на обліку в Управлінні соціального захисту населення Вишгородської райдержадміністрації також підтверджується довідками №841 та №842 (том 1, а.с. 20).

Проте, згідно з вказаними документами позивачці Управлінням соціального захисту населення Вишгородської райдержадміністрації виплачувалась допомога на дітей одиноким матерям (вдовам, удівцям) на малолітніх дітей, а не державну соціальну допомогу на дітей по втраті годувальника.

Крім того, як зазначено вище, перелік осіб, які мають право на отримання державної соціальної допомоги доповнено такою категорією осіб, як діти померлого годувальника Законом №1836-VІІІ, який набрав чинності з 05.03.2017.

Отже, до 05.03.2017 такий вид державної соціальної допомоги законом передбачений не був.

Також при прийнятті рішення у даній справі судом враховується наступне.

Відповідно до абз. 4 п. 2.1 глави 2 Інструкції щодо порядку оформлення і ведення особових справ отримувачів усіх видів соціальної допомоги, затвердженої Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 19.09.2006 №345 (далі - Інструкція №345) прийняття документів включає: перевірку правильності заповнення заяви та, у разі потреби, надання допомоги в її заповненні; перевірку правильності оформлення та повноти документів, що підтверджують право заявника на відповідні види допомоги; видачу заявникові повідомлення (відривного талона) про прийняття заяви та документів.

Абзацом 2 п. 2.2 глави 2 Інструкції №345 встановлено, що форма заяви про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг, затверджена Наказом Міністерства соціальної політики України від 21.04.2015 №441, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 28.04.2015 за №475/26920.

Позивач доказів про те, що вона до 23.12.2019 зверталась до Управління саме із заявою про призначення державної соціальної допомоги дитині померлого годувальника, форма якої затверджена Наказом Міністерства соціальної політики України від 21.04.2015 №441, суду не надала.

Водночас, суд звертає увагу, що ні Законом України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю" (із внесеними змінами), ні Постановами КМ України від 02.04.2005 №261 та від 18.08.2017 №611 не передбачено обов`язку Управління самостійно призначати і виплачувати особі державну соціальну допомогу дитині померлого годувальника, а лише за заявою особи встановленої форми.

Також позивачкою не надано суду будь-яких доказів того, що у спірний період вона перебувала на обліку в Управлінні соціального захисту населення Вишгородської райдержадміністрації.

Щодо твердження позивача про пропуск позивачкою встановленого законом строку звернення до суду, суд зазначає, що оцінку даним обставинам надано судом в ухвалі від 02.12.2019 у даній адміністративній справі.

Згідно з пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до положень ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 2 зазначеної статті, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Нормами ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

В ході розгляду даної адміністративної справи позивачем не надано суду достатніх та обґрунтованих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог з одночасним повним та належним обґрунтуванням позивачем правомірності оскаржуваних дій.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що адміністративний позов задоволенню не частковому.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 139 КАС України, питання про розподіл судових витрат не розглядається.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Згідно з пунктом 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України, процесуальні строки, визначені цим рішенням, продовжуються на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Суддя Басай О.В.