Справа № 240/4678/20
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2020-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

21 квітня 2020 року м. Житомир справа № 240/4678/20

категорія 106030000

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Черняхович І.Е., перевіривши дотримання вимог законодавства при подачі позовної заяви ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України та до Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Державної фіскальної служби України та до Головного управління ДФС у Житомирській області, в якому просив:

- визнати протиправною відмову Державної фіскальної службу України, викладену у листі від 23.01.2020 №94/к/99-99-04-04-01-14 щодо заміни підстав його звільнення, а саме з п.64 п.п. "ж" (за власним бажанням) на п.65 п.п. "б" у відставку (із зняттям з військового обліку) через хворобу (визнання непридатним до військової служби за рішенням військово-лікарської комісії) у відповідності Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 року №114;

- зобов`язати відповідача внести зміни до наказу про звільнення від 29.12.2005 №2456, а саме змінити підстави звільнення з п.64 п.п. "ж" (за власним бажанням) на п.65 п.п. "б" у відставку (із зняттям з військового обліку) через хворобу (визнання непридатним до військової служби за рішенням військово-лікарської комісії) у відповідності Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 року №114;

- зобов`язати Головне управління Державної фіскальної службу України у Житомирській області надати довідку до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області для обчислення і виплати пенсії в розмірі 89 % грошового забезпечення, призначеного відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-ХІІ.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Перевіривши дотримання позивачем вимог законодавства при зверненні з даним позовом до суду, суддею було встановлено, що позовна заява ОСОБА_1 подана до суду з пропуском, встановленого ст. 122 КАС України, процесуального строку на звернення до суду, а позовні вимоги, зазначені ним в п. 3 прохальної частини позовної заяви не відповідають вимогам п. 4 ч.5 ст.160 КАС України, оскільки позивачем не вказано щодо якого з двох відповідачів вона заявлена.

У зв`язку з цим, ухвалою судді від 01 квітня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху, а позивачу надано строк для усунення недоліків шляхом надання до суду належним чином оформленої позовної заяви із уточненням в ній змісту позовних вимог, заявлених щодо кожного з відповідачів, та клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску.

13 квітня 2020 року відділом документального забезпечення суду була зареєстрована заява ОСОБА_1 про усунення недоліків позовної заяви, до якої позивачем було додано належним чином оформлену позовну заяву із уточненням в ній змісту позовних вимог, заявлених ним щодо кожного з відповідачів, а також клопотання про поновлення йому пропущеного процесуального строку на звернення з даним позовом до суду.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 про поновлення йому процесуального строку на звернення з даним позовом до суду, суд встановив наступне.

Частинами 1, 2 статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, за приписами частини 3 статті 122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, згідно з частиною 5 статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними, після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Встановлений ст. 122 КАС України строк звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що процесуальне законодавство пов`язує початок перебігу строку на звернення до адміністративного суду з моментом коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, при визначенні початку цього строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

У поданій позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що наказом Державної податкової адміністрації України від 29.12.2005 року №2456 його було звільнено з органів податкової міліції у запас за пунктом 64 підпунктом "ж" (за власним бажанням). Однак після звільнення військово-лікарською комісією УМВС України в Житомирській області йому було проведено медичний огляд, за наслідками якого було встановлено, що отримана ним у 1996 році травма, пов`язана з виконанням службових обов`язків, а наявні у нього захворювання, пов`язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ, що підтверджується свідоцтвом про хворобу від 06.02.2006 №16/5. Більш того, 17.04.2006 Житомирською міською медико-соціальною експертною комісією, на підставі вищезазначеного свідоцтва про хворобу від 06.02.2006 року №16/5, йому було встановлено ІІІ групу інвалідності, внаслідок травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків. З огляду на вищезазначене, ОСОБА_1 вважає, що в наказі Державної податкової адміністрації України від 29.12.2005 року №2456 в якості підстави для його звільнення повинно бути зазначено п.65 п.п. "б" - звільнений у відставку (із зняттям з військового обліку) через хворобу (визнання непридатним до військової служби за рішенням військово-лікарської комісії) у відповідності Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 року №114.

З метою зміни, зазначеної у наказі від 29.12.2005 року №2456, підстави звільнення ОСОБА_1 17 грудня 2019 року звернувся із відповідним зверненням до Державної фіскальної службу України. Однак, за наслідками цього звернення Державна фіскальна служба України надіслала позивачу лист від 23.01.2020 №94/к/99-99-04-04-01-14 з відмовою, мотивованою тим, що особи рядового і начальницького складу звільняються у відставку (із зняттям з військового обліку) через хворобу у разі визнання їх непридатними до військової служби за рішенням ВЛК, прийнятим до звільнення особи зі служби. Вказані обставини, стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Таким чином, зі змісту поданої до суду позовної заяви вбачається, що предметом спірних правовідносин є протиправні, на переконання ОСОБА_1 , дії Державної фіскальної службу України щодо відмови у зміні підстави його звільнення зі служби, зазначеної в наказі Державної фіскальної службу України від 29.12.2005 року №2456.

Крім того, у позовній заяві ОСОБА_1 зазначив, що про порушення свої прав він дізнався коли отримав лист Державної фіскальної служби України від 23.01.2020 №94/к/99-99-04-04-01-14, у якому відповідач відмовив йому у зміні підстави звільнення зі служби, зазначеної в наказі Державної фіскальної службу України від 29.12.2005 року №2456.

Разом з тим, суд зазначає, що доказами того, що особа знала про порушення своїх прав є не тільки її дії, спрямовані на захист порушених прав, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Так, зі змісту доданого ОСОБА_1 до позовної заяви його звернення від 17.12.2019 до Державної фіскальної служби судом встановлено, що у вказаному зверненні позивач повідомляє, що після отримання висновку ВЛК УМВС України в Житомирській області він 10.02.2006 та 02.06.2006 року звертався до Державної податкової адміністрації України із заявами про зміну підстави його звільнення, зазначеної в наказі Державної фіскальної службу України від 29.12.2005 року №2456, однак, відповіді на заяву від 10.02.2006 він не отримав, а у відповідь на заяву від 02.06.2006 йому було формально відмовлено.

З наведеного вбачається, що у зверненні до Державної фіскальної служби від 17.12.2019 ОСОБА_1 сам вказує на те, що питання про зміну підстав його звільнення ним ставилось ще в 2006 році, та тим самим підтверджує, що у 2006 році Державна податкова адміністрація України вже розглядала питання про зміну підстави його звільнення, зазначеної в наказі Державної фіскальної службу України від 29.12.2005 року №2456, й відмовила йому в такій зміні.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що про порушення свого права, яке на переконання позивача полягає у невірному зазначенні Державною фіскальною службою України у наказі від 29.12.2005 року №2456 підстави його звільнення зі служби, ОСОБА_1 знав ще у 2006 році. Відтак, перебіг строку на звернення з даним позовом до адміністративного суд почався для позивача ще у 2006 році.

Водночас, до суду з вказаним адміністративний позовом ОСОБА_1 звернувся 25 березня 2020 року, тобто після спливу більше як 13 років, з моменту коли він дізнався про порушення своїх прав.

Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку про пропуск позивачем, встановленого ч. 5 ст. 122 КАС України місячного строку звернення до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи може поновити пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Так, на виконання вимог ч. 1 ст. 121 КАС України ОСОБА_1 13 квітня 2020 року подав до суду заяву про поновлення пропущеного ним строку на звернення з даним позовом до суду. В обґрунтування поданої заяви позивач, посилаючись на ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та на висновки, зазначені в рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 №8-рп/2013 та в постанові Верховного Суду від 24.04.2018 у справі №646/6250/17, у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає та виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі її складових, може бути подано без обмеження шестимісячним строком. З огляду на зазначене, ОСОБА_1 просив визнати причини пропуску ним строку на звернення до суду поважними та поновити йому вказаний строк.

З даного приводу суд зазначає, що предметом спірних правовідносин у поданій ОСОБА_1 позовній заяві є відмова Державної фіскальної службу України у зміні, зазначеної в наказі від 29.12.2005 року №2456, підстави звільнення його зі служби, тобто правовідносини, пов`язані зі звільненням ОСОБА_1 з публічної служби, а не відносини, пов`язані з виплатами сум пенсії за минулий час, як про це помилково зазначає позивач в заяві про поновлення строку звернення до суду. У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що твердження позивача, що його позов може бути подано до суду без обмеження шестимісячним строком - є безпідставним.

Крім того, суд зазначає, що пропущений процесуальний строк може бути поновлений, якщо суд визнає причини його пропуску поважними.

При цьому, поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій, в тому числі звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Разом з тим, судом під час розгляду позовної заяви ОСОБА_1 та його заяви про поновлення строку звернення до суду, не було встановлено наявності поважних причин, за яких позивач не міг звернутися до адміністративного суду в межах передбаченого законом строкую. Будь-яких істотних і вагомих причин пропуску строку на звернення до суду, які б непереборно перешкоджали позивачу звернутись до суду або надавали б суду підстави обчислювати строк звернення до суду з іншої дати з 2006 року та вважати строк звернення до суду не пропущеним або пропущеним, але з поважних причин, ні позовна заява, ні додані до неї матеріали, а ні заява про поновлення пропущеного строку - не містять.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позивачем не підтверджено поважність причин пропуску строку звернення до суду, а тому його заява про поновлення вказаних строків задоволенню не підлягає.

При вирішенні процесуального питання щодо дотримання строків звернення до суду суд також враховує практику Європейського суду з прав людини.

Так, у справах "Стаббігс та інші проти Великобританії", "Девеер проти Бельгії" Суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

У Справі "Пономарьов проти України" Європейський суд зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

Також прецедентна практика Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого королівства" та "Круз проти Польщі" виходить з того, що реалізуючі п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Згідно з п. 9 ч. 4 ст. 123 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Частинами 1 та 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Копія ухвали про залишення позовної заяви без руху або про повернення позовної заяви надсилається особі, яка подала позовну заяву, не пізніше наступного дня після її постановлення (ч. 5, 6 ст. 169 КАС України).

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Беручи до уваги встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позовну заяву ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України та до Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії, слід повернути позивачу.

Керуючись статтями 169, 243, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України та до Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала, не пізніше наступного дня після її постановлення, разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду, у строк та в порядку, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Встановлений строк на апеляційне оскарження відповідно до п. 3 Розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Суддя І.Е.Черняхович