Справа № 620/665/20
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2020-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

21 квітня 2020 року м. Чернігів Справа № 620/665/20

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бородавкіної С.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернігівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) 24.02.2020 (відповідно до відбитку штампу на конверті) звернулась до суду з адміністративним позовом до Чернігівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), у якому просить зобов`язати відповідача внести зміни до актових записів:

про шлюб №04 від 19.02.1977, складеного виконавчим комітетом Бірківської сільської ради Літинського району Вінницької області;

про розірвання шлюбу №86 від 06.06.1985, складеного Вінницьким районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Вінницькій області, зареєстрованому у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян за №110171786 від 14.11.2013;

про шлюб №2448 від 23.10.1992, складеного Вінницьким міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Вінницькій області, а саме: змінити прізвище нареченої до державної реєстрації шлюбу з '' ОСОБА_2 '' на '' ОСОБА_3 ' та прізвище після державної реєстрації розірвання шлюбу з '' ОСОБА_2 '' на '' ОСОБА_4 ''.

Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно даних, що містяться у її свідоцтві про народження, трудовій книжці та свідоцтві про смерть батька, дошлюбним прізвищем позивача є « ОСОБА_4 ». Таким чином, дані в актових записах про народження, про шлюб і розірвання шлюбу містять розбіжності, не відповідають фактичним обставинам. Крім того, у зв`язку із наявністю вказаних розбіжностей позивач не може реалізувати свої спадкові права, які виникли після смерті батька.

Ухвалою судді від 26.02.2020 ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Від відповідача надійшов відзив на позов, у якому він позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, посилаючись на розбіжності у написанні родового прізвища позивача з актовими записами про народження та шлюбом її батьків.

Під час дослідження матеріалів справи судом встановлено, що позовні вимоги ОСОБА_1 не відповідають ознакам та характеристикам публічно-правого спору, враховуючи таке.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Справою адміністративної юрисдикції в розумінні частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України).

Таким чином, з наведеного вбачається, що суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю суб`єктів владних повноважень у сфері дотримання прав та свобод громадян і юридичних осіб за допомогою процесуального закону. Однією з визначальних особливостей Кодексу адміністративного судочинства України є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична чи юридична особа, чиї права, свободи чи інтереси вони вважають порушеними, а відповідачем - суб`єкт владних повноважень.

При цьому, юрисдикція адміністративних судів поширюється не на всі публічно-правові спори, а лише на ті спори, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і для яких законом не встановлений інший порядок судового вирішення.

При визначенні юрисдикції справи, необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суб`єктного складу сторін, предмету спірних правовідносин. Неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії, дії чи бездіяльність.

Приватноправові відносини відрізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи та змісту позову, даний спір стосується майнових прав ОСОБА_1 , а саме: неможливість реалізувати її право на отримання спадщини, у зв`язку із наявними розбіжностями щодо написання її прізвища у актових записах про шлюб та про розірвання шлюбу та прізвища померлого гр. « ОСОБА_5 , у актовому записі про його смерть.

Так, звертаючись до суду з позовом позивач не оскаржує протиправність рішення (дії чи бездіяльність) відповідача щодо внесення/невнесення змін до актових записів, зокрема щодо прізвища « ОСОБА_4 » замість « ОСОБА_2 », а також не ставить вимог про зобов`язання відповідача здійснити певні дії через їх неправомірність, а просить внести виправлення до спірних, на її думку, актових записів у зв`язку із існуючими у них розбіжностями. Спірні правовідносини пов`язані із відмовою відповідача внести зміни до актових записів через відсутність достатніх відповідних первинних документів.

Разом з тим, суд зазначає, що актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 49 Цивільного кодексу України). Актом цивільного стану є, зокрема, народження фізичної особи, шлюб (частина друга статті 49 Цивільного кодексу України).

Аналогічні за змістом приписи закріплені у статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» (далі - Закон).

Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи й офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті (частина перша статті 9 Закону).

Внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку (частина перша статті 22 Закону).

Порядок внесення змін до актових записів цивільного стану також регулюють Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року №96/5 (далі - Правила).

Згідно із пунктом 1.1 розділу І Правил, внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться районними, районними у містах, міськими (міст обласного значення), міськрайонними, міжрайонними відділами державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у випадках, передбачених чинним законодавством. У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження його у судовому порядку.

Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів наведений у частині другій статті 16 Цивільного кодексу України. Цей перелік не є вичерпним, оскільки суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до пункту 2.13 Правил, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про встановлення неправильності в актовому записі цивільного стану.

Суд також зазначає, що у справах про оскарження відмови внести за заявою особи зміни до актового запису цивільного стану, суд за правилами адміністративного судочинства вивчає наявність чи відсутність достатніх підстав для прийняття відповідного рішення, зокрема, перевіряє чи відповідні рішення прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також, чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення. Завдання адміністративного суду у таких справах полягає, насамперед, у перевірці додержання процедури розгляду та прийняття органом реєстрації актів цивільного стану відповідного рішення. Адміністративний суд, розглядаючи такі справи, не вправі вийти за межі їх публічно-правових аспектів і встановлювати юридичні факти, що мають значення для внесення змін до актових записів цивільного стану, зокрема і факт правильності прізвища особи у відповідному актовому записі.

Позивач звернулася до суду для захисту майнового спадкового права (книга шоста Цивільного кодексу України), а не для оскарження протиправної відмови органу державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актових записів цивільного стану щодо неї. У позовній заяві відсутні передбачені частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України доводи щодо неправомірності вказаної відмови відповідача.

Тому, об`єктом перевірки національними судами у цій справі є не дотримання відповідачем процедури розгляду звернення позивача про внесення змін до вказаних у позові актових записів й оцінка правомірності дій відповідача щодо відмови у задоволенні звернення ОСОБА_1 , а встановлення обставин, що підтверджують або спростовують доводи позивача, що померлий гр. « ОСОБА_5 є батьком позивача.

Враховуючи наведене, суд вважає, що у сторін не існує публічно-правового спору стосовно внесення змін до актових записів про шлюб і розірвання шлюбу в частині відомостей про прізвище. Так, розглядуваний спір має за мету захист приватного цивільного права, що виключає можливість його розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Наведені вище висновки суду узгоджуються із практикою Верховного Суду у подібних правовідносинах, зокрема, Великої Палати Верховного Суду у постанові від 14.11.2018 у справі №425/2737/17 (провадження №14-408цс18).

Згідно із частиною першою статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Пунктом 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що здійснення правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів, спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року (заяви № 29458/04 та № 29465/04), фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність; … термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що провадження у справі №620/665/20 необхідно закрити.

Відповідно до частини першої статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за необхідне роз`яснити, що для вирішення спору позивачу необхідно звернутись до місцевого загального суду за правилами підсудності, встановленими Цивільним процесуальним кодексом України.

На підставі наведеного та керуючись статтями 241-243, 248, 238 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

У Х В А Л И В:

Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернігівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про зобов`язання вчинити певні дії, - закрити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана, з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII ''Перехідні положення'' Кодексу адміністративного судочинства України, до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст ухвали складено 21.04.2020.

Суддя С.В. Бородавкіна