Справа № 826/7631/15
Суддя: Шевченко Н.М.
Дата ухвалення: 2020-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2020 року м. Київ № 826/7631/15

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Шевченко Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Амадеус Ко» до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, Управління Державної казначейської служби України у Печерському районі м. Києва про зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Амадеус Ко» (позивач, ТОВ «Амадеус Ко») звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (відповідач 1, ГУ ДФС у м. Києві), Управління Державної казначейської служби України у Печерському районі м. Києва (відповідач 2, Управління ДКС), у якому просить стягнути з Державного бюджету на користь позивача суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість у розмірі 55 381 980,66 грн шляхом перерахування коштів на поточний банківський рахунок позивача № НОМЕР_1 у ПАТ «Радикал Банк», МФО 319111; стягнути з Державного бюджету на користь позивача суму пені за прострочення погашення заборгованості з бюджетного відшкодування податку на додану вартість у розмірі 10 832 715,42 грн шляхом перерахування коштів на поточний банківський рахунок позивача № НОМЕР_1 у ПАТ «Радикал Банк», МФО 319111.

Позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що податковим органом протиправно не надано в установленому порядку управлінню ДКС висновок про суму бюджетного відшкодування ПДВ, що призвело до неперерахування на поточний рахунок позивача суми бюджетного відшкодування, чим порушені його права та законні інтереси як добросовісного платника податків.

Представник відповідача 1 в письмових запереченнях на адміністративний позов наголосив, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на те, що підстави для стягнення спірної суми відсутні.

Представник відповідача 2 в письмових запереченнях на адміністративний позов наголосив, що ним ніяких порушень прав та законних інтересів позивача не порушено, у зв`язку з чим просив суд відмовити позивачу в задоволенні заявлених позовних вимог.

У судове засідання 16.04.2020 учасники справи не з`явились, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Представник позивача заявив про продовження розгляду справи у порядку письмового провадження. Жодного документа від представника відповідача з приводу судового засідання не надходило.

За приписами ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1 ч. 3 ст. 205 КАС України).

Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта (ч. 9 ст. 205 КАС України).

Оскільки представником позивача виявлено бажання здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження, у судових засіданнях досліджено всі обставини, що мають значення для вирішення спору по суті, надано оцінку висновку експерта а неявка відповідача без повідомлення причин не перешкоджає подальшому розгляду справи, дана адміністративна справа розглядається у письмовому порядку.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.07.2015, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.09.2015 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19.07.2016, задоволено позовні вимоги.

Постановою Верховного Суду України від 28.02.2017 скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.07.2015, ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03.09.2015 та ухвалу Вищого адміністративного суду України від 19.07.2016, а справу №826/7631/15 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Позиція Верховного Суду полягає у тому, що рішення судів про задоволення позовних вимог про стягнення бюджетної заборгованості з ПДВ є помилковим, а правильним способом захисту позивача є вимога про визнання бездіяльності ДПІ протиправною та зобов`язання відповідача до виконання покладених на нього законом і підзаконними актами обов`язків щодо надання органу казначейства висновку стосовно суми, яка підлягає відшкодуванню з бюджету.

Також вказано, що слід з`ясувати чи подавало ТОВ «Амадеус Ко» до ДПІ усі передбачені законодавством документи для отримання бюджетного відшкодування; чи відповідали подані документи формі, визначеній центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику; чому ДПІ не виконала своє зобов`язання подати органу, який здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету, тощо.

Вивчивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що товариством до податкового органу була подана податкова декларація з податку на додану вартість за грудень 2013 року з визначеною сумою бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

До податкової декларації позивач додав довідку про залишок суми від`ємного значення попередніх податкових періодів, що залишається непогашеною після бюджетного відшкодування, отриманого у звітному податковому періоді та підлягає включенню до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (Д2), розрахунок бюджетного відшкодування (Д3), заяву про повернення суми бюджетного відшкодування (Д4) та розшифровку податкових зобов`язань і податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5).

Відповідно до наказу від 11.02.2014 № 486 начальника ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві податковий орган здійснив документальну позапланову виїзну перевірку достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування товариству податку на додану вартість за грудень 2013 року, за результатами чого складено акт перевірки від 28.02.2014, у якому зазначив про збільшення суми бюджетного відшкодування за травень 2012 року з податку на додану вартість у розмірі 197 грн і заниження товариством суми бюджетного відшкодування з ПДВ за грудень 2013 року у розмірі 197 грн, а також завищення суми бюджетного відшкодування за грудень 2013 року у розмірі 72 212 грн.

На підставі цього акту перевірки 17.03.2014 відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення № , яким зменшив товариству суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість (у тому числі заявленої у рахунок зменшення податкових зобов`язань наступних періодів) у розмірі 72 409 грн та застосувало до товариства штрафні (фінансові) санкції у розмірі 18 102,25 грн.

Це податкове повідомлення-рішення не оскаржувалось у судовому поряду і вважається узгодженим.

Відповідно до висновків акту перевірки від 28.02.2014 податковий орган на решту суми не встановив порушень при відображенні товариством у декларації за грудень 2013 року бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

Незважаючи на це, податковим органом відповідний висновок щодо відшкодування позивачу органами державного казначейства суми з ПДВ не надано.

Згідно з наказом від 07.05.2014 № 1456 ДПІ була призначена документальна позапланова невиїзна перевірка правильності формування податкового кредиту, від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту товариства за господарськими операціями у листопаді 2013 року з контрагентами - ТОВ «Майстер-9», ТОВ «Люкс Технології», а також правильності обчислення та достовірності заявленого до відшкодування з податку на додану вартість в грудні 2013 року.

Відповідачем за результатами перевірки складено повторний акт від 16.05.2014, у якому зазначено, що товариство завищило суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за грудень 2013 року на 1 078 829, 34 гривень.

ДПІ прийняло податкове повідомлення-рішення від 30.05.2014 № , яким товариству зменшена сума бюджетного відшкодування з ПДВ у розмірі 1 078 829,34 грн та застосовані штрафні (фінансові) санкції в розмірі 539 414,67 грн.

Дане податкове повідомлення-рішення позивачем оскаржено в судовому порядку і скасовано постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.06.2015, яка була залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.08.2015 (адміністративна справа № 826/7643/15).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України 18.11.2015 постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.06.2015 та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 06.08.2015 залишені без змін.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків визначено статтею 200 ПК України.

Пунктом 200.7 статті 200 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

На підставі пункту 200.8 статті 200 ПК України до податкової декларації платником податків додаються розрахунок суми бюджетного відшкодування та оригінали митних декларацій. У разі якщо митне оформлення товарів, вивезених за межі митної території України, здійснювалося з використанням електронної митної декларації, така електронна митна декларація надається контролюючим органом за місцем митного оформлення контролюючому органу за місцем обліку такого платника податків в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису відповідно до закону.

Пунктом 200.10 статті 200 ПК України визначено, що протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

За наявності достатніх підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, контролюючий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки (пункт 200.11 статті 200 ПК України).

Відповідно до пункту 200.12 статті 200 ПК України контролюючий орган зобов`язаний у п`ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Згідно з пунктом 200.13 статті 200 ПК України на підставі отриманого висновку відповідного контролюючого органу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п`яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу.

Наведені норми пунктів 200.12 та 200.13 статті 200 ПК України узгоджуються з пунктами 6 та 9 Порядку № 39.

Пунктом 200.14 статті 200 ПК України визначено, що якщо за результатами камеральної або документальної позапланової виїзної перевірки контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган:

а) у разі заниження заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування щодо суми, визначеної контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого заниження та підстави для її вирахування. У цьому випадку вважається, що платник податку добровільно відмовляється від отримання такої суми заниження як бюджетного відшкодування та враховує її згідно з пунктом 200.6 цієї статті у зменшення податкових зобов`язань з цього податку в наступних податкових періодах;

б) у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування;

в) у разі з`ясування за результатами проведення перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови в наданні бюджетного відшкодування.

Таким чином, на момент виникнення спірних правовідносин ПК України було визначено, що в разі виконання платником податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування з ПДВ, вимог, передбачених пунктами 200.7 та 200.8 статті 200 цього Кодексу, та підтвердження достовірності нарахування такого відшкодування контролюючим органом за результатами проведення камеральної чи документальної перевірки, цей орган зобов`язаний у п`ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету, який протягом п`яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку.

При цьому, якщо за результатами камеральної або документальної позапланової виїзної перевірки контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган надсилає платнику податку відповідне податкове повідомлення.

Окрім того, відповідно до ст. 83 ПК України Для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; податкові консультації, інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.

Оскільки Верховним Судом України у постанові від 28.02.2017 зроблено висновок про необхідність дослідити документи, що подавались під час проведення перевірки, з огляду на що, позивачем надано суду копії первинних документів по взаємовідносинам із контрагентами.

У судовому засіданні 05.02.2020 позивач зазначив про те, що всі подані докази надавались посадовим особам контролюючого органу під час перевірки.

Представник ГУ ДФС у м. Києві заперечував, зазначаючи, що згадані документи були відсутні, у той же час, які саме документи не досліджувались з вини позивача не пояснив, досліджувати такі документи поза межами судового засідання відмовився.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, відповідач, фактично відмовився доводити правомірність свого рішення в контексті документів, досліджуваних під час проведення перевірки, висновки за наслідками якої стали підставою виникнення спору, що розглядається.

Відповідно до абз. 2 п. 200.15 ст. 200 Податкового кодексу України після закінчення процедури адміністративного або судового оскарження контролюючий орган протягом п`яти робочих днів, що настали за днем отримання відповідного рішення, зобов`язаний подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

В рамках розгляду даної справи судом призначено судово-економічну експертизу, за результатами якої складено висновок від 27.08.2019 № 24110/18-71/23972/19-71.

В рамках даної експертизи постановлені наступні питання: чи підтверджується нормативно та документально обґрунтованість заявленої позивачем суми від`ємного значення різниці між сумою податкових зобов`язань та податкового кредиту, зазначеній у заяві про повернення суми бюджетного відшкодування (Д4) до податкової декларації з податку на додану вартість за грудень 2013 року (вх. № ) від 20.01.2014; чи підтверджуються нормативно та документально висновки документальної позапланової виїзної перевірки позивача з питань достовірні нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість, зазначених в акті ДПІ у Печерському районі м. Києва № 18/26-55-15-02/37270 від 28.02.2014; чи підтверджується нормативно та документально сума бюджетної заборгованості з відшкодування податку на додану вартість та пеня на суму такої заборгованості, заявлені до стягнення в адміністративному позові позивача у справі № 826/7631/15.

У висновку експертом встановлено та зазначено наступне.

Податкова декларація за грудень 2013 року, в якій визначено суму бюджетного відшкодування в розмірі 56 533 219 грн, а також заява про повернення суми бюджетного відшкодування (Д4) подані за формою, яка відповідає вимогам Порядку № 1492.

Враховуючи висновки відповідача згідно з актом перевірки від 28.02.2014 № 18/26-55-15-02/37270900 встановлено, що узгоджена контролюючим органом сума бюджетного відшкодування становить 56 460 810,00 грн.

При цьому, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 17.03.2014 № щодо зменшення суму бюджетного відшкодування на 66 667 грн за грудень 2013 року, яке позивачем не оскаржувалось, а отже є узгодженим.

Також у висновках вказаного акту зазначено про не підтвердженість суми для бюджетного відшкодування в сумі 5 544,40 грн, оскільки позивачем не надано відповідних документів на сплату вказаної суми податку на додану вартість.

Водночас, згідно з акту перевірки від 16.05.2014 № 39/26-55-15-02/37270900 контролюючим органом зменшено суму бюджетного відшкодування на 1 078 829,34 грн, на підставі чого прийнято податкове повідомлення-рішення від 30.05.2014 № .

Вказане податкове повідомлення-рішення оскаржено позивачем в судовому порядку.

Отже, враховуючи, що на момент звернення з вказаним позовом податкове повідомлення-рішення оскаржувалось в судовому порядку і рішення не набрало законної сили, узгодженою сумою бюджетного відшкодування була сума 55 381 980,66 грн (56 460 810,00 грн - 1 078 829,34 грн).

В подальшому, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.06.2015 у справі № 826/7643/15, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.08.2015 та ухвалою Вищого адміністративного суду України 18.11.2015, податкове повідомлення-рішення від 30.05.2014 № скасовано.

Отже, враховуючи скасування спірного податкового повідомлення-рішення узгоджена сума бюджетного відшкодування становить 56 460 810,00 грн.

Відповідно до пункту 200.23 статті 200 ПК України суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Згідно з висновку експерта убачається, що позивачем правильно розрахована пеня та складає 10 832 715,42 грн.

Підсумовуючи в сукупності, заявлені вимоги щодо стягнення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 55 381 980,66 грн та пені в сумі 10 832 715,42 грн підтверджується доказами, долученими до матеріалів справи та висновком експерта від 27.08.2019 № 24110/18-71/239721/19-71.

При цьому, суд зауважує, що на момент виникнення спірних правовідносин надання інспекцією висновку до органу казначейства щодо суми, яка підлягає відшкодуванню з бюджету, було передбачено статтею 200 ПК України та Порядком № 39.

Невиконання цього обов`язку спричиняло порушення права платника податків на отримання з бюджету суми відшкодування ПДВ, а такі способи судового захисту як визнання протиправною бездіяльності податкового органу щодо неподання до органу казначейства висновку із зазначенням відповідної суми бюджетного відшкодування та зобов`язання податкового органу вчинити передбачені законодавством дії, спрямовані на підготовку і надання відповідного висновку органам казначейства, були сформульовані Верховним Судом України виходячи, зокрема, з чинного на той час законодавства.

Законами України від 24 грудня 2015 року № 909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» та від 21 грудня 2016 року № 1797-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» внесено зміни до статті 200 ПК України, зокрема, й щодо порядку бюджетного відшкодування ПДВ.

У зв`язку з прийняттям вказаних змін до ПК України постановою Кабінету Міністрів України від 25 січня 2017 року № 26 визнано таким, що втратив чинність Порядок № 39.

Відповідно до підпункту 200.7.1 пункту 200.7 статті 200 ПК України (тут і далі - в редакції, чинній на момент розгляду судом цієї справи) на підставі баз даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує податкову і митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється формування Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Згідно з підпунктом 200.7.2 пункту 200.7 цієї статті Кодексу заяви про повернення сум бюджетного відшкодування автоматично вносяться до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування протягом операційного дня їх отримання у хронологічному порядку їх надходження. Повернення узгоджених сум бюджетного відшкодування здійснюється у хронологічному порядку відповідно до черговості внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

На підставі пункту 200.15 статті 200 ПК України у разі коли за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, контролюючий орган не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов`язаний внести відповідні дані до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Після закінчення процедури адміністративного оскарження або набрання законної сили рішенням суду контролюючий орган на наступний робочий день після отримання відповідного рішення зобов`язаний внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника.

У разі неузгодження контролюючим органом суми податку, заявленої до відшкодування, або її частини зобов`язання з бюджетного відшкодування податку в частині неузгодженої суми виникає з дня закінчення процедури адміністративного або судового оскарження, за результатами якої прийнято рішення на користь платника податків.

Пунктом 200.12 статті 200 ПК України, зокрема, визначено, що узгоджена сума бюджетного відшкодування стає доступною органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання на наступний операційний день за днем її відображення в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та перераховується органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у строки, передбачені пунктом 200.13 цієї статті, на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до Державного бюджету України.

На підставі даних Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, після дня набуття статусу узгодженої суми бюджетного відшкодування перераховує таку суму з бюджетного рахунку на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, протягом п`яти операційних днів (пункт 200.13 статті 200 ПК України).

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.01.2017 № 26 був затверджений Порядок ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, який згідно з пунктом 3 цієї постанови набирає чинності з 01.04.2017. При цьому, пунктом 2 постанови установлено, що до набрання чинності пунктами 1 і 3 цієї постанови бюджетне відшкодування сум податку на додану вартість за заявами, включеними до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, сформованого згідно з пунктом 52 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, здійснюється у порядку, що діяв до 1 січня 2017 року.

Пунктом 2 Порядку ведення реєстрів заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.02.2016 № 68 (який діяв до 01.01.2017), було передбачено, що реєстри формуються ДФС за даними: прийнятих територіальними органами ДФС податкових декларацій з податку на додану вартість (далі - податкові декларації) або уточнюючих розрахунків з податку на додану вартість (далі - уточнюючі розрахунки), передбачених абзацом четвертим пункту 50.1 статті 50 Кодексу, та заяв, поданих у складі податкових декларацій або уточнюючих розрахунків; податкової інформації, зібраної та отриманої органами доходів і зборів, відповідно до глави 7 Кодексу.

Згідно з положеннями пунктів 4-6 Порядку ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.01.2017 № 26 (який набрав чинності з 01.04.2017), орган ДФС вносить до Реєстру такі дані, зокрема, суму податку, заявленого до бюджетного відшкодування, зазначену в кожній заяві, поданій у складі податкової декларації або уточнюючого розрахунку (в разі їх подання), у тому числі окремо, яка підлягає перерахуванню на рахунок платника податку у банку та/або в рахунок сплати грошових зобов`язань, та/або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету. Заяви автоматично вносяться до Реєстру протягом операційного дня їх отримання у хронологічному порядку їх надходження. Повернення узгоджених сум бюджетного відшкодування здійснюється у хронологічному порядку відповідно до черговості внесення заяв до Реєстру. Інформація про узгодженість бюджетного відшкодування та його суму відображається в Реєстрі органом ДФС на наступний робочий день після виникнення такого випадку.

Формування, ведення та офіційне публікування Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, зазначеного у цьому пункті, здійснюються в порядку, визначеному статтею 200 цього Кодексу.

Відшкодування узгоджених сум ПДВ, зазначених у такому реєстрі, здійснюється в хронологічному порядку відповідно до черговості надходження заяв про повернення таких сум бюджетного відшкодування ПДВ в межах сум, визначених законом про Державний бюджет на відповідний рік. Розподіл сум бюджетного відшкодування ПДВ, визначених законом про Державний бюджет на відповідний рік, між Тимчасовим реєстром заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, зазначеним у цьому пункті, та Реєстром заяв про повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ здійснюється Кабінетом Міністрів України.

Отже, оскільки з 01.04.2017 передумовою для отримання платником податків належної йому суми бюджетного відшкодування є відображення органом ДФС в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість інформації про її узгодження.

Таким чином, на даний час чинним законодавством визначений інший порядок повернення сум бюджетного відшкодування, шляхом використання даних Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Разом з тим, враховуючи бездіяльність щодо непогашення заборгованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Амадеус Ко» має тривалий характер.

При цьому, такий спосіб захисту як зобов`язання контролюючого органу внести заяву платника податків до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, як і всі інші законні дії платника та компетентних державних органів, не призвели до ефективного відновлення права платника податків - Товариства з обмеженою відповідальністю «Амадеус Ко».

За висновком Верховного Суду України у постанові від 28.02.2017 у даній справі рішення судів про задоволення позовних вимог про стягнення бюджетної заборгованості з ПДВ є помилковим, а правильним способом захисту позивача є вимога про визнання бездіяльності ДПІ протиправною та зобов`язання відповідача до виконання покладених на нього законом і підзаконними актами обов`язків щодо надання органу казначейства висновку стосовно суми, яка підлягає відшкодуванню з бюджету.

Натомість, суд зауважує, що відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.02.2019 у справі № 826/7380/15 (провадження № 11-778апп18), зазначено що такі способи захисту порушеного права як зобов`язання контролюючого органу надати висновок про підтвердження заявленої платником податків суми бюджетного відшкодування або внести заяву платника податків до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування не призведуть до ефективного відновлення права платника податків.

У вказаній постанові Великої Палати Верховного Суду звернено увагу, що "відповідно до частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожна юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСГОІ) наголошував, що поняття "майно" у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на речі матеріального світу та ке залежить від формальної класифікації, прийнятої у національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть розглядатися як "майнові права", а отже, як "майно" (див. mutatis mutandis рішення у справі "Бейелер проти Італії" від 05 січня 2000 року) (Beyeler V. Italy, заява № 33202, § 100)). За певних обставин "легітимне очікування" на отримання "активу" також може захищатися статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "легітимне очікування", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя (див. mutatis mutandis рішення у справі "Суханов та Ільченко проти України" від 26 червня 2014 року (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine, заяви № 68385/10 та № 71378/10, § 35)). ЄСПЛ у рішенні у справі "Інтерсплав проти України" від 09 січня 2007 року зазначив, що юридична особа-платник ПДВ мала достатньо підстав сподіватись на відшкодування цього податку , так само як і на компенсацію за затримку його виплати, та встановив, що заявник мав захищений статтею 1 Першого протоколу до Конвенції майновий інтерес (Intersplav v. Ukraine, заява № 803/02, § 31-32). ЄСПЛ констатував порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції у справі з огляду на постійні затримки відшкодування і компенсації ПДВ у поєднанні із відсутністю ефективних засобів запобігання або припинення такої адміністративної практики, та зазначив, що і стан невизначеності щодо часу повернення коштів заявника порушували "справедливий баланс" між вимогами публічного інтересу та захистом права на мирне володіння майном (§ 40). Верховенство права, як основоположний принцип адміністративного судочинства, визначає спрямованість судочинства на досягнення справедливості та надання ефективного захисту. Статтею 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту) Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003). При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Відтак ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Враховуючи викладене, суд вважає, що оскільки право позивача на отримання бюджетного відшкодування з податку на додану вартість є порушеним, таке порушення має тривалий характер, а тому єдиним ефективним способом захисту, який забезпечить поновлення порушеного права позивача, є стягнення з Державного бюджету України на користь позивача заборгованості бюджету із відшкодування ПДВ.

Згідно з частинами 1-3 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Приписами частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підсумовуючи викладене в сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 77, 90, 241- 246, 255, 293, 295- 297 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В :

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Амадеус Ко» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного бюджету на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Амадеус Ко» суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість у розмірі 55 381 980,66 грн шляхом перерахування коштів на поточний банківський рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Амадеус Ко» № НОМЕР_1 у ПАТ «Радикал Банк», МФО 319111.

3. Стягнути з Державного бюджету на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Амадеус Ко» суму пені за прострочення погашення заборгованості з бюджетного відшкодування податку на додану вартість у розмірі 10 832 715,42 грн шляхом перерахування коштів на поточний банківський рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Амадеус Ко» № НОМЕР_1 у ПАТ «Радикал Банк», МФО 319111.

4. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Амадеус Ко» понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 487,20 грн (чотириста вісімдесят сім гривень 20 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Амадеус Ко» (адреса: 03150, м. Київ, вул. Горького, 91/14, оф.135, ).

Відповідач 1: Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві (адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ).

Відповідач 2: Управління Державної казначейської служби України у Печерському районі м. Києва (01133, м. Київ, вул. Леоніда Первомайського, 9-А, ).

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України та може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295- 297 КАС України із урахуванням п. 3 Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя Н.М. Шевченко