Справа № 160/4048/20
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2020-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 квітня 2020 рокуСправа № 160/4048/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Голобутовського Р.З.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клітченко Оксани Анатоліївни, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про визнання протиправними та скасування постанов,
13.04.2020 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Клітченко Оксани Анатоліївни, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», у якій просить:
- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Клітченко Оксаною Анатоліївною від 06.09.2019р. про відкриття виконавчого проваджений №59985994 з примусового виконання виконавчого напису №1705, виданого 13.08.2019р. приватним нотаріусом Броварського районного НОКО Гамзатовою Аліною Анатоліївною, про стягнення з ОСОБА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП; НОМЕР_1 . заборгованості в розмірі 91 031,22 гривень на користь стягувача ТОВ «Вердикт Капітал»;
- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Клітченко Оксани Анатоліївни від 25.03.2020р. про арешт коштів боржника ОСОБА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , у виконавчому провадженні №59985994 від 06.09.2019р. з примусового виконання виконавчого напису №1705, виданого 13.08.2019р. приватним нотаріусом Броварського районного НОКО Гамзатовою Аліною Анатоліївною, про стягнення заборгованості в розмірі 91 031,22 гривень на користь стягувача ТОВ «Вердикт Капітал» та стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження у сумі 100534,34 гривні, що містяться на рахунку(ах) Акціонерного Товариства «Райффайзен Банк Аваль». Акціонерного Товариства «УКРСИББАНК», Акціонерного Товариства «Державний ощадний банк України», Акціонерного Товариства «АЛЬФА-БАНК». Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК», Акціонерного Товариства «Універсал Банк», Акціонерного Товариства «ОТП Банк» та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику.
Позовна заява обґрунтована тим, що оскаржувані постанови приватного виконавця є протиправними та підлягають скасуванню. Зазначає, що виконавцем порушено вимоги ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки позивач не мешкає у місті Києві та не має майна у місті Києві, до того ж, боржником у цьому виконавчому провадженні перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» є ОСОБА_1 , а не ОСОБА_1 , а позивач з ТОВ «Вердикт Капітал» жодних договірних відносин не мала. Дії приватного виконавця призвели до арешту коштів на зарплатному рахунку позивача, які є єдиним джерелом доходу, тим більш в умовах, коли світова спільнота та держава перебуває в умовах карантину у зв`язку із розповсюдженням вірусу COVID-19. З огляду на викладене, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Ухвалою суду від 14.04.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи на 21.04.2020 року.
13.04.2020 року від позивача надійшла заява про забезпечення позову.
21.04.2020 року від відповідача надійшла заява про залишення позовної заяви без розгляду, яка обґрунтована тим, що боржник - ОСОБА_1 отримала лист з постановою про відкриття виконавчого провадження 12.09.2019 року, а звернулась з позовною заявою до суду 10.04.2020 року, тож пропустила строк звернення до адміністративного суду.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. З власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
21.04.2020 року від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі. У вказаній заяві також позовні вимоги підтримала у повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не з`явилась. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Частиною 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
21.04.2020 року судом ухвалено продовжувати розгляд справи в порядку письмового провадження.
У відповідності до вимог ст. ст. 205, 243, 287 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу у порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.
Не погоджуючись із вказаними постановами й вважаючи їх протиправними, позивач звернулась до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з такого.
Щодо заяви відповідача про залишення позовної заяви без розгляду суд вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідач в обґрунтування заяви зазначає, що боржник - ОСОБА_1 отримала лист з постановою про відкриття виконавчого провадження 12.09.2019 року, а звернулась з позовною заявою до суду 10.04.2020 року, тож пропустила строк звернення до адміністративного суду.
Однак, суд не може погодитись з таким твердженням відповідача, з огляду на те, що позивачем у цій справі є ОСОБА_1 , а не ОСОБА_1 .
Крім того, позивач зазначила у позові, що їй стало відомо про винесення спірних постанов 02.04.2020 року, коли АТ КБ «Приватбанк» повідомив про арешт її рахунків, а у подальшому 04.04.2020 року позивачем у поштовій скриньці було виявлено лист від відповідача з постановою про арешт рахунків боржника. Будь-які підстави не довіряти такому твердженню позивача у суду відсутні, як і докази на спростування вказаного.
З огляду на викладене, заява відповідача про залишення позовної заяви без розгляду задоволенню не підлягає.
Щодо постанови про відкриття виконавчого провадження від 06.09.2019 року суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
З матеріалів справи видно, що 06.09.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксаною Анатоліївною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 59985994, у якій боржником зазначено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .
Виконавчий напис, який є виконавчим документом, також вчинено про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .
Так, позивач у справі - ОСОБА_1 (зазначена у спірній постанові боржником), не є боржником за вказаним виконавчим документом.
Відтак, суд робить висновок, що оскаржувана постанова є протиправною, а отже, підлягає скасуванню.
Щодо постанови про арешт коштів боржника від 25.03.2020 року суд зазначає наступне.
Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.
Згідно з п. п. 6, 7 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.
З матеріалів справи видно, що 25.03.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксаною Анатоліївною винесено постанову про арешт коштів боржника ВП № 59985994, у якій боржником зазначено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .
Виконавчий напис, який є виконавчим документом, також вчинено про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .
Так, позивач у справі - ОСОБА_1 (зазначена у спірній постанові боржником), не є боржником за вказаним виконавчим документом.
Таким чином, постанова про арешт коштів боржника від 25.03.2020 року також винесена приватним виконавцем у порушення норм Закону України «Про виконавче провадження» і є протиправною.
Також суд зазначає, що приватним виконавцем Клітченко О.А. у відзиві на позовну заяву жодним чином не аргументовано, чому у спірних постановах в якості боржника вказано позивача - ОСОБА_1., а не особу, зазначену у виконавчому документі та у заяві стягувача про примусове виконання рішення - ОСОБА_1, та на підтвердження своєї позиції не надано доказів, що свідчили б про правомірність винесених приватним виконавцем постанов.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості
Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу
Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідач як суб`єкт владних повноважень не довела правомірності своїх дій. Натомість, позивачем доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
З огляду на зазначене, постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 59985994 від 06.09.2019 року та про арешт коштів боржника від 25.03.2020 року є неправомірними й винесені у порушення норм чинного законодавства, а отже, підлягають скасуванню, а позовна заява - задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд виходить з положень ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст. ст. 9, 77, 90, 139, 241-246, 250, 262, 287 Кодексу адміністративного судочинства України Кодексу адміністративного судочинства України,
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строк, передбачений ч. 6 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський