Справа № 160/8567/18
Суддя: Прокопчук Т.С.
Дата ухвалення: 2020-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
06 квітня 2020 року м. Дніпросправа № 160/8567/18
Третій апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів: головуючого - судді Прокопчук Т.С. (доповідач),
суддів: Шлай А.В., Кругового О.О.,
перевіривши на відповідність нормам Кодексу адміністративного судочинства України матеріали апеляційної скарги Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року
по адміністративній справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний завод» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, Державної фіскальної служби України
про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -

15 листопада 2018 року позивач Приватне акціонерне товариство «Дніпровський металургійний завод» (далі по тексту ПАТ «ДМЗ») звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відповідачів Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі по тексту - Офіс ВПП ДФС), Державної фіскальної служби України (далі по тексту - ДФС України) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року адміністративний позов ПАТ «ДМЗ» до Офісу ВПП ДФС, ДФС України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, 11 січня 2020 року (відповідно до поштового штемпеля на конверті, апеляційна скарга Офісу ВПП ДФС відправлений 28 грудня 2019 року) відповідач Офіс ВПП ДФС оскаржив її в апеляційному порядку.

Відповідно до частини 3 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши апеляційну скаргу на відповідність вимогам статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України, було встановлено, що зазначену апеляційну скаргу було подано з порушенням вимог закону, що полягають в наступному.

Відповідно до матеріалів адміністративної справи, апеляційну скаргу було подано з порушенням вимог пункту 1 частини 5 статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки скаржником Офісом ВПП ДФС до апеляційної скарги не додано документ про сплату судового збору за подання до суду апеляційної інстанції апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції по адміністративній справі за адміністративним позовом, що містить позовну вимогу майнового характеру, який подано юридичною особою.

Ухвалою судді Третього апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року апеляційна скарга Офісу ВПП ДФС на рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року залишена без руху, у зв`язку з не відповідністю вимогам статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України та скаржнику Офісу ВПП ДФС надано строк на їх виправлення протягом десяти днів включно з моменту отримання копії ухвали судді Третього апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2020 року про залишення апеляційної скарги без руху, шляхом надання суду апеляційної інстанції документ на підтвердження сплати судового збору.

Із матеріалів адміністративної справи вбачається, що копія ухвали судді Третього апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2020 року про залишення апеляційної скарги без руху отримана уповноваженою особою скаржника Офісу ВПП ДФС 24 лютого 2020 року, про що свідчить поштове повідомлення в матеріалах адміністративної справи, останнім днем усунення недоліків апеляційної скарги, відповідно, є 05 березня 2020 року включно.

Однак, станом на 05 березня 2020 року включно, з урахуванням поштового перебігу, на адресу Третього апеляційного адміністративного суду жодних документів від скаржника Офісу ВПП ДФС на усунення недоліків апеляційної скарги не надійшло, ухвала судді Третього апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2020 року протягом десяти днів включно з моменту її отримання скаржником Офісу ВПП ДФС не виконана, зазначені недоліки протягом десяти днів включно з моменту її отримання не усунені.

Разом з тим, 02 березня 2020 року від скаржника Офісу ВПП ДФС на адресу Третього апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання про продовження строку на усунення недоліків апеляційної скарги, в порядку статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до наказів Третього апеляційного адміністративного суду № 51-КВЩ від 17 лютого 2020 року, № 76-КВЩ від 16 березня 2020 року, № 83-КВЩ, № 84-КВЩ, № 36-АГ від 18 березня 2020 року, в період часу з 02 березня 2020 року 03 квітня 2020 року включно суддя Прокопчук Т.С. перебувала у відпустці.

Вказане клопотання скаржника Офісу ВПП ДФС передано судді 06 квітня 2020 року.

В обґрунтування зазначеного клопотання про продовження строку на усунення недоліків апеляційної скарги, скаржник Офіс ВПП ДФС посилається на лист Офісу ВПП ДФС України, відповідно до якого з 31 жовтня 20216 року припинено проведення будь-яких платіжних доручень через органи казначейської служби та вилучені всі не проведені платіжні доручення з органів казначейської служби, у зв`язку з чим скаржник не має можливості самостійно сплачувати судовий збір за подання апеляційної скарги. Скаржник зазначає, що звернувся з доповідною запискою про сплату судового збору, однак на момент подання апеляційної скарги оригінал платіжного доручення не надійшов, у зв`язку з чим вказує, що не має можливості усунути недоліки апеляційної скарги у строк, зазначений в ухвалі судді Третього апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2020 року. Також, скаржник посилається на Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Креуз проти Польші» від 19.06.2001 року, яке констатує, що сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету. З огляду на викладені обставини, які не залежать від волевиявлення скаржника Офісу ВПП ДФС, просить продовжити строк на усунення недоліків апеляційної скарги.

Розглянувши клопотання скаржника Офісу ВПП ДФС про продовження строку на усунення недоліків апеляційної скарги, а також вивчивши наведені у ньому доводи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для його задоволення через їх безпідставність та необґрунтованість, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 118 Кодексу адміністративного судочинства України, процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії.

Згідно приписів частин 1, 2, 3 статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, розглядається судом, який встановив строк. Про продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Відповідно до частини 3 статті 2 цього Кодексу, одним із принципів адміністративного судочинства є рівність усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом.

Частина 2 статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України покладає на учасників справи обов`язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Натомість, десятиденний строк на усунення недоліків апеляційної скарги є строком, встановленим законом, відповідно до приписів частини 2 статті 169 та частини 2 статті 298 Кодексу адміністративного судочинства України, і, відповідно, вважаємо його достатнім для усунення недоліків апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне наголосити на тому, що відповідальність за сплату судового збору державними органами держава взяла на себе, тому, посилання скаржника Офісу ВПП ДФС на відсутність фінансування для сплати судового збору є необґрунтованими, а дана обставина не є встановленою законом підставою для продовження строку на усунення недоліків апеляційної скарги.

Суд критично оцінює заявлене скаржником Офісу ВПП ДФС клопотання про продовження строку на усунення недоліків апеляційної скарги з огляду на те, що у спірних правовідносинах скаржник Офісу ВПП ДФС виступає як орган державної влади, тобто як представник держави через якого вона набуває і здійснює свої права та обов`язки. За таких умов, вказані обставини, тобто неналежне (обмежене) фінансування державою державної установи, як свого представника у спірних правовідносинах, не можуть вважатись підставою для продовження строку на усунення недоліків апеляційної скарги.

Таким чином, законодавець висловив певну волю, яка полягає в тому що вказані органи повинні сплачувати судовий збір без будь-яких виключень, а неналежне (обмежене) фінансування державного органу з Державного бюджету України не є підставою для продовження строку на усунення недоліків апеляційної скарги. Вказане питання скаржником повинно вирішуватись шляхом відповідного коригування свого бюджетного запиту та кошторису, а не шляхом подання до суду клопотання про продовження строку на усунення недоліків апеляційної скарги.

Фінансування витрат на оплату судового збору для державних органів із державного бюджету передбачено за кодом економічної класифікації 2800 «Інші поточні платежі», розмір яких щорічно затверджується відповідним кошторисом.

Після прийняття Закону про Державний бюджет України на поточний бюджетний період до затвердження в установлений законодавством термін бюджетного розпису на поточний рік в обов`язковому порядку складається тимчасовий розпис бюджету на відповідний період. Бюджетні установи складають на цей період тимчасові індивідуальні кошториси (з довідками про зміни до них у разі їх внесення).

У пункті 45 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ (далі по тексту - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 року № 228, зазначено, що під час складання на наступний рік розписів відповідних бюджетів, кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету та планів спеціального фонду, планів використання бюджетних коштів (крім планів використання бюджетних коштів одержувачів) і помісячних планів використання бюджетних коштів враховуються обсяги здійснених видатків і наданих кредитів з бюджету згідно з тимчасовими розписами відповідних бюджетів та тимчасовими кошторисами, тимчасовими планами використання бюджетних коштів і тимчасовими помісячними планами використання бюджетних коштів.

З урахуванням наведеного та беручи до уваги, що особа, яка утримується за рахунок державного бюджету, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору, суд апеляційної інстанції вважає, що обставини, пов`язані з фінансуванням установ чи організацій з державного бюджету, відсутністю в ньому коштів, призначених для сплати судового збору тощо, не є поважною причиною при вирішенні питання про продовження строку сплати судового збору.

Також, скаржник має довести суду необхідність в продовженні процесуального строку, а також надати суду належні докази в обґрунтування обставин, що унеможливлюють виконання ухвали в строк, встановлений судом апеляційної інстанції.

Водночас, скаржник Офісу ВПП ДФС не обґрунтовує, яким чином додатковий час сприятиме виконанню вимоги суду щодо сплати судового збору за подання апеляційної скарги по даній справі, а також скаржником не надано суду апеляційної інстанції жодних доказів наявності обставин щодо відсутності фінансування або обмеженого фінансування або ж несвоєчасного перерахування коштів з державного бюджету бюджетній установі на оплату судового збору, як на підставу для про продовження строку сплати судового збору, як і не надавались докази звернення скаржника до відповідних органів щодо вирішення питання виділення додаткових асигнувань на оплату судового збору у цей період та докази відмови в виділенні грошових коштів на відповідні видатки, а також жодних доказів можливості в подальшому сплатити суму судового збору.

Що стосується посилання скаржника на рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Креуз проти Польші» від 19.06.2001 року, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 року у справі «Креуз проти Польщі», «право на суд» не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими.

Також, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу, що посилання скаржника на окремі фрагменти рішення Європейського суду з прав людини у даному спорі є необґрунтованими, оскільки правові позиції вказаних рішень покликані захищати інтереси особи та забезпечити їй належний захист від протиправних дій чи бездіяльності з боку держави та державних органів, уповноважених на виконання її функцій. При цьому державний орган та держава в цілому не вправі використовувати юридичні механізми захисту прав, визначені Конвенцією та правовими позиціями Європейського суду з прав людини для задоволення власних інтересів, оскільки це прямо суперечить меті та завданню самої Конвенції та може призвести до зловживання домінуючим становищем, як суб`єкта владних повноважень, у адміністративних правовідносинах. Аналогічний висновок викладено в ухвалі Верховного Суду від 13.04.2020 у справі 280/637/19.

До того ж, в рішення Європейського Суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України» зазначено, що обов`язковість швидкого здійснення правосуддя покладається, у першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушення частини 1 статті 6 Конвенція про захист прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про виконавче провадження та застосування практики Європейського Суду з прав людини» визначено, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод і практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права.

А продовження скаржнику строку на усунення недоліків апеляційної скарги призведе до затягування провадження у справі та порушення розумних строків вирішення питання про відкриття провадження та/або повернення апеляційної скарги.

При цьому, суд зауважує, що обов`язковість та можливість сплати судового збору у скаржника, відповідно до статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, виникла з дати початку перебігу строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, що, з урахуванням терміну для усунення недоліків апеляційної скарги, є більш ніж достатнім для здійснення сплати судового збору.

Станом на 05 березня 2020 року включно (останній день усунення недоліків апеляційної скарги), з урахуванням поштового перебігу, недоліки апеляційної скарги не усунуто.

Враховуючи наявність вказаних недоліків, відсутність документа про сплату судового збору за подання до суду апеляційної інстанції апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції по адміністративній справі за адміністративним позовом, що містить позовну вимогу майнового характеру, який подано юридичною особою, у межах встановленого судом апеляційної інстанції строку, а також станом на день постановлення цієї ухвали 06 квітня 2020 року включно, дана адміністративна справа не може бути розглянута Третім апеляційним адміністративним судом.

Відповідно до частини 2 статті 298 Кодексу адміністративного судочинства України, до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Згідно пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

За таких обставин апеляційна скарга Офісу ВПП ДФС на рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року у даній адміністративній справі підлягає поверненню скаржнику Офісу ВПП ДФС.

Керуючись статтями 169, 298, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про продовження строку на усунення недоліків апеляційної скарги відмовити.

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року по адміністративній справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний завод» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, Державної фіскальної служби України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії повернути Головному управлінню Державної фіскальної служби у Кіровоградській області.

Роз`яснити скаржнику, що відповідно до частини 8 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Строки касаційного оскарження, з урахуванням пункту 3 Розділу IV «Прикінцеві Положення» Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції Закону № 540-IX від 30.03.2020 року, продовжуються на строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Головуючий - суддя Т.С. Прокопчук

суддя А.В. Шлай

суддя О.О. Круговий