Справа № 640/21069/19
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2020-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 квітня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Коротких А.Ю.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АМСТОР ТРЕЙД» до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправної бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність ГУ ДПС у м. Києві, щодо неповернення надміру та/або помилково сплачених коштів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 3 200 000 грн на рахунок ТОВ «АМСТОР ТРЕЙД»;

- зобов`язати ГУ ДПС у м. Києві повернути (перерахувати надміру та/або помилково сплачені кошти єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 3 200 000 грн. на рахунок ТОВ «АМСТОР ТРЕЙД».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 січня 2020 року позов задоволено.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що підстави для повернення спірних коштів відсутні.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що з 2015 року ТОВ «АМСТОР ТРЕЙД» перебувало на обліку, як платник податків та платник єдиного внеску в Державній податковій інспекції у Кіровському районі міста Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 14.12.2016 №941 «Про перейменування деяких територіальних органів Державної фіскальної служби», Державна податкова інспекція у Кіровському районі міста Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області перейменована на ДПІ у Центральному районі м. Дніпра ГУ ДФС у Дніпропетровській області.

На підставі пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.03.2018 №296 «Про реформування територіальних органів Державної фіскальної служби» і додатку до неї, ДПІ у Центральному районі м. Дніпра ГУ ДФС у Дніпропетровській області реорганізована шляхом приєднання до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.

У зв`язку з проведенням державної реєстрації зміни місцезнаходження ТОВ «АМСТОР ТРЕЙД», позивача переведено на облік до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про реформування територіальних органів Державної фіскальної служби» №296 від 28 березня 2018 року, Державну податкову інспекцію у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві було реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління ДФС у м. Києві.

На час звернення позивача до суду з даним позовом Головне управління Державної податкової служби у м. Києві є правонаступником Головного управління ДФС у м. Києві.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно платіжного доручення № 80 від 30.03.2015, призначення платежу: «*;101;39135315; перер. ЄСВ 3,6% на з/плату за березень 2015р. по терм.сплати 30.03.2015 повністю», ТОВ «АМСТОР ТРЕЙД» до ДПІ у Кіровському районі м. Дніпропетровськ на рахунок 0465 сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 285 712,98 грн.

Крім того, згідно платіжного доручення № 81 від 30.03.2015, призначення платежу: «*;101;39135315; перер.ЄСВ 36,8% на з/плату за березень 2015р. по терм.сплати 30.03.2015 повністю», ТОВ «АМСТОР ТРЕЙД» до ДПІ у Кіровському районі м. Дніпропетровськ на рахунок 0465 сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 2 922 092,24 грн.

Загалом 30 березня 2015 року ТОВ «АМСТОР ТРЕЙД» до ДПІ у Кіровському районі м. Дніпропетровськ було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період березень 2015 року по терміну сплати 30.03.2015 у розмірі 3 207 805,22 грн.

Відповідно до інформації ІКП позивача по ЄСВ, яка долучена відповідачем до відзиву, станом на 31.12.2015 за позивачем обліковується переплата в сумі 3 213 738,11 грн; станом на 31.12.2016 переплата в сумі 3 213 738,11 грн; станом на 31.12.2018 переплата в сумі 3 206 350,74 грн; станом на 30.11.2019 переплата в сумі 3 238 664,81 грн.

При цьому, відповідно до інформації ІКП, заборгованість зі сплати єдиного внеску та/або фінансових санкцій з боку ТОВ «АМСТОР ТРЕЙД» за період з 31.12.2015 - 30.11.2019 відсутня, що контролюючим органом не заперечується.

ТОВ «АМСТОР ТРЕЙД» 09.08.2019 звернулось до Головного управління ДФС у м. Києві, правонаступником якого є Відповідач, з заявою № 09/08 про перерахування надміру або помилково сплачених коштів у сумі 3 200 000,00 грн. (три мільйони двісті тисяч гривень 00 копійок) на банківський рахунок позивача, який вказаний в заяві.

Відповідно до листа Головного управління ДПС у м. Києві від 06.09.2019 №2854/10/2615-3309-11 позивачу відмовлено у поверненні надміру (помилково) сплачених коштів з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, в зв`язку з порушенням строку давності, визначеного статтею 43 Податкового кодексу України (далі - ПК).

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що підстави відмови у поверненні надміру сплачених сум єдиного внеску, викладені у листі Головного управління ДПС у м. Києві від 06.09.2019 № 2854/10/2615-3309-11 є необґрунтованими, а відмова протиправною.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон).

Згідно пункту 2 частини першої статті 1 Закону єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частинами другою та третьою статті 9 Закону передбачено, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску податковими органами у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до податкових органів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Для зарахування єдиного внеску в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та його територіальних органах відкриваються в установленому порядку небюджетні рахунки відповідному податковому органу. Зазначені рахунки відкриваються виключно для обслуговування коштів єдиного внеску (частина шоста статті 9 Закону).

Відповідно до частин п`ятої, сьомої статті 9 Закону сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки податкових органів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь).

Єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

Відповідно до частини тринадцятої статті 9 Закону суми помилково сплаченого єдиного внеску зараховуються в рахунок майбутніх платежів єдиного внеску або повертаються платникам у порядку і строки, визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно частини четвертої статті 8 Закону порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Процедуру зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) або повернення платникам, на яких згідно із Законом покладено обов`язок нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (далі - Платник), надміру та/або помилково сплачених коштів єдиного внеску (далі - Кошти) визначає Порядок зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 16.01.2016 № 6 (далі - Порядок)

За визначенням пункту 3 Порядку надміру сплачені суми єдиного внеску - суми Коштів, які на певну дату зараховані на відповідний рахунок 3719 понад нараховані суми єдиного внеску на таку дату (крім сум авансових платежів, граничний строк сплати яких не настав, сплачених відповідно до абзацу другого частини восьмої статті 9 Закону); рахунок 3719 - відповідні небюджетні рахунки за балансовим рахунком 3719 «Рахунок для зарахування коштів, які підлягають розподілу за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування», відкриті в органах Державної казначейської служби України.

Згідно частини четвертої статті 9 Порядку у випадку надмірної сплати сум єдиного внеску на рахунок 3719 органом доходів і зборів здійснюється зарахування цих Коштів у рахунок майбутніх платежів за тим самим рахунком відповідно до встановленого розміру єдиного внеску та у порядку календарної черговості виникнення зобов`язань Платника з цього платежу.

Як зазначалося, згідно платіжних доручень № 80 від 30.03.2015 та № 81 від 30.03.2015, ТОВ «АМСТОР ТРЕЙД» на рахунок 0465 сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 2 922 092,24 грн та 285 712,98 грн.

Вказані кошти не були зараховані органом доходів і зборів у рахунок майбутніх платежів та, як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідно до інформації ІКП позивача по ЄСВ, станом на 31.12.2015 за позивачем обліковується переплата в сумі 3 213 738,11 грн; станом на 31.12.2016 - в сумі 3 213 738,11 грн; станом на 31.12.2018 - в сумі 3 206 350,74 грн; станом на 30.11.2019 - в сумі 3 238 664,81 грн.

У зв`язку із наявністю переплати, позивач скористався своїм правом на її повернення відповідно до частини тринадцятої статті 9 Закону.

За змістом пункту 6 Порядку повернення Коштів здійснюється на підставі заяви Платника про таке повернення (далі - Заява).

У разі надходження Заяви про повернення Коштів з рахунку 3719 підрозділ органу доходів і зборів, на який покладено функцію адміністрування єдиного внеску, у строк не більше ніж десять робочих днів з дати реєстрації Заяви проводить перевірку наданої Платником інформації.

Заява залишається без задоволення у таких випадках: невідповідність Заяви формі, визначеній у додатку 1 до цього Порядку; недостовірність викладеної у Заяві Платника інформації; подання Заяви не за місцем обліку надміру та/або помилково сплачених сум єдиного внеску; наявність у Платника заборгованості зі сплати єдиного внеску та/або фінансових санкцій (пункт 7 Порядку).

Відповідно до пункту 5 Порядку повернення Коштів здійснюється у випадках:

1) надмірної або помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на відповідний рахунок 3719;

2) помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на невідповідний рахунок 3719;

3) помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на рахунок з обліку доходів бюджету;

4) помилкової сплати податкових зобов`язань з податків, зборів, штрафних (фінансових) санкцій та пені, передбачених Податковим кодексом України, на рахунок 3719.

Відмовляючи у поверненні спірних коштів єдиного внеску, відповідач не посилався на існування обставин, визначених пунктом 7 Порядку, а вказав лише про пропуск позивачем строку, визначеного статтею 43 Податкового кодексу України.

Так, згідно абзацу четвертого пункту 6 Порядку помилково сплачені суми у випадках, передбачених підпунктами 3 та 4 пункту 5 цього Порядку, підлягають поверненню з урахуванням положень статті 43 Податкового кодексу України та пункту 12 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Згідно пункту 43.3 статті 43 ПК обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Аналіз викладеного свідчить, що визначений пунктом 43.3 статті 43 ПК строк повернення помилково та/або надміру сплаченої суми, застосовується лише у випадках, передбачених підпунктами 3 та 4 пункту 5 Порядку.

У свою чергу, як вірно вказав суд першої інстанції, у даному випадку має місце надмірна сплата позивачем сум єдиного внеску на відповідний рахунок 3719, що відповідає підпункту 1 пункту 5 Порядку, а тому положення абзацу четвертого пункту 6 Порядку щодо врахування положень статті 43 ПК при вирішенні питання повернення єдиного внеску не підлягають застосуванню як такі, які регулюють інші підстави повернення.

Отже, посилання відповідача на пропуск позивачем визначеного статтею 43 ПК строку є неправомірним.

Подання позивачем звітності з єдиного внеску за 2015 рік у 2019 році наведеного правозастосування не спростовує. Закон не визначає подання звітності з єдиного внеску за минулі періоди підставою для відмови у його поверненні як надміру сплаченого. Тому відповідні доводи скаржника колегія суддів відхиляє.

В апеляційній скарзі відповідач також зазначає, що позивач не довів, а суд не встановив відсутність трудових відносин у березні 2015 року як підстави для подання звітності з нульовими показниками, а також вказує на наявність початкової звітності позивача за січень-лютий 2015 року.

Колегія суддів наголошує на тому, що у суду відсутній обов`язок доводити перед сторонами спору певні обставини, оскільки такий обов`язок покладається саме на сторін, а у даній справі - безпосередньо на відповідача, який і має доводити обґрунтованість та правомірність своїх дій в силу абзацу першого частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що питання наявності чи відсутності у позивача найманих працівників у спірний період не є предметом даного спору, не було підставою оскаржуваної відмови, відповідачем ці обставини у визначеному законом порядку не перевірялися, а тому останній в силу абзацу другого частини другої статті 77 КАС не вправі посилатися на ці обставини.

Суд у даному випадку також не вправі перевіряти необхідність зарахування спірної переплати у якості зобов`язань з єдиного внеску за певні періоди, оскільки повноваженнями з адміністрування єдиного внеску наділені органи доходів і зборів, а не суд. У даному випадку суд вирішує конкретний спір та не підміняє відповідний орган державної влади у питанні усунення недоліків в його діяльності.

Крім того, як вірно вказав суд першої інстанції, подання позивачем звітності з єдиного внеску у 2019 році за 2015 рік та питання наявності чи відсутності у позивача найманих працівників, жодним чином не вплинуло на факт обліку за позивачем з 2015 року переплати з єдиного внеску на суму, що перевищує заявлену позивачем до повернення.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень

Враховуючи викладене, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про протиправність бездіяльності відповідача щодо не повернення надміру сплачених коштів єдиного внеску та про його зобов`язання повернути ці кошти.

Обраний судом першої інстанції спосіб захисту порушених прав позивача є належним та цілком ефективним, чого відповідач в апеляційній скарзі не спростував.

Посилання ж відповідача на помилковість стягнення з нього 3842 грн судового збору, оскільки вимоги у даному спорі є немайновими, колегія суддів відхиляє, оскільки як вже зазначалося в ухвалі Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2020 року, вимоги про повернення 3 200 000 грн є майновими, так як безпосередньо впливають на майновий стан позивача та мають конкретний грошовий вираз.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 січня 2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких

Суддя І.В. Федотов