Справа № 640/5073/19
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2020-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2020 року м. Київ № 640/5073/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Державної міграційної служби України, Голови Державної міграційної служби України Соколюка Максима Юрійовича, Тимчасово виконуючого обов`язки Голови Державної міграційної служби - першого заступника Голови Державної міграційної служби України Науменко Наталії Миколаївни
провизнання бездіяльності, дій та рішень протиправними
Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: - Начальник Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області ОСОБА_2;

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної міграційної служби України, Голови Державної міграційної служби України Соколюка Максима Юрійовича, Тимчасово виконуючого обов`язки Голови Державної міграційної служби - першого заступника Голови Державної міграційної служби України Науменко Наталії Миколаївни, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Начальник Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області ОСОБА_2, в якому просила:

-визнати бездіяльність Державної міграційної служби України в особі Голови Державної міграційної служби України Соколюка Максима Юрійовича, яка виразилася у не проведенні конкурсу на зайняття посади начальника Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області - протиправною;

-визнати наказ Державної міграційної служби України №245-кт від 05 жовтня 2018 року «Про призначення ОСОБА_2 » протиправним та скасувати;

-зобов`язати Державну міграційну службу України провести конкурс на зайняття вакантної посади начальника Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 квітня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

Свої позовні вимоги позивач обгрунтовувала тим, що 12 вересня 2018 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №732 «Про реорганізацію територіальних органів Державної міграційної служби», якою утворено Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області як юридичну особу публічного права, реорганізувавши шляхом злиття Управління Державної міграційної служби у Київській області та Головне управління Державної міграційної служби у м. Києві. 05 жовтня 2018 року Державною міграційною службою України (відповідач - 1) в особі Тимчасово виконуючого обов`язки Голови Державної міграційної служби - першого заступника Голови Державної міграційної служби України Науменко Наталії Миколаївни (відповідач - 3) прийнято наказ №245-кт «Про призначення ОСОБА_2 », яким ОСОБА_2 призначено на посаду начальника Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області в порядку переведення, увільнивши його з посади начальника Головного управління ДМС у Харківській області. Однак вказаний наказ прийнятий без дотримання вимог частини другої статті 19 Конституції України, частини першої статті 3 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», Закону України «Про державну службу», зокрема без проведення конкурсу, та частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Державна міграційна служба України у відзиві на позовну заяву позивача, за підписом голови Державної міграційної служби України Соколюка Максима Юрійовича, заперечила проти задоволення позову, посилаючись на відповідність рішень вимогам чинного законодавства. Зокрема зазначила, що відповідно до прийнятої Кабінетом Міністрів України постанови «Про реорганізацію територіальних органів Державної міграційної служби» від 12 вересня 2018 року утворено Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області як юридичну особу публічного права, реорганізувавши шляхом злиття Управління Державної міграційної служби у Київській області та Головне управління Державної міграційної служби у м. Києві. Установлено, що Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області є правонаступником майна, прав та обов`язків Управління Державної міграційної служби у Київській області та Головне управління Державної міграційної служби у м. Києві.

У відповідності до частини шостої статті 21 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» структуру територіальних органів центрального органу виконавчої влади затверджує керівник центрального органу виконавчої влади за погодженням з міністром, який спрямовує та координує діяльність центрального органу виконавчої влади. Штатний розпис та кошторис територіальних органів центрального органу виконавчої влади затверджує керівник центрального органу виконавчої влади.

Відповідно до підпункту 7 пункту 10 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №360 Голова Державної міграційної служби України вносить на розгляд Міністра внутрішніх справ пропозиції щодо утворення в межах граничної чисельності державних службовців та працівників ДМС і коштів, передбачених на її утримання, територіальних органів, у тому числі міжрегіональних, які є юридичними особами публічного права.

ОСОБА_2 був призначений на посаду начальника ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області до затвердження Положення про ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, яке було затверджено наказом ДМС 08 жовтня 2018 року №161 та, відповідно, до затвердження штатного розпису ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області 05 листопада 2018 року. При цьому, державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійної компетенції може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу у відповідності до статті 41 Закону України «Про державну службу».

Відповідач - Перший заступник Голови Державної міграційної служби України Науменко Наталія Миколаївна, у відзиві на позов вказувала на безпідставність позовних вимог, зазначаючи при цьому, що її повноваження як посадової особи ДМС на підписання наказу від 05 жовтня 2018 року №245-кт «Про призначення ОСОБА_2 » підтверджуються наказом ДМС від 04 жовтня 2018 року №252-к «Про відпустку Голови ДМС Соколюка М.В. ».

Наказом ДМС від 05 жовтня 2018 року №245-кт «Про призначення ОСОБА_2 » ОСОБА_2 призначено з 05 жовтня 2018 року на посаду начальника ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області в порядку переведення, увільнивши його з посади начальника ГУ ДМС в Харківській області, з урахуванням передбачених погоджень т.в.о. Міністра внутрішніх справ України Ярового С.А. від 05 жовтня 2018 року №14232/02/22-2018, листа Харківської обласної державної адміністрації від 05 жовтня 2018 року №01-41/8262, листа Київської обласної державної адміністрації від 05 жовтня 2018 року №11-13/4960, листа Київської міської державної адміністрації від 05 жовтня 2018 року №001-3185.

Також Перший заступник Голови Державної міграційної служби України Науменко Наталія Миколаївна зауважила, що відповідно до статті 41 Закону України «Про державну службу» державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійної компетентності може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу: 1) на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби; 2) на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.

При цьому, відповідно до пункту 6 статті 2 Закону України «Про державну службу», рівнозначна посада - посада державної служби, що належить до однієї групи оплати праці з урахуванням юрисдикції державного органу. Відповідно до Переліку посад державної служби, що прирівнюються до відповідних груп оплати праці, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2017 року №15, посада керівника територіальних органів центральних органів виконавчої влади відноситься до 4 групи оплати праці, таким чином посада начальника ГУ ДМС в Харківській області та начальника ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області відносяться до 4 групи оплати праці.

Вищезазначена позиція узгоджується з роз`ясненням Національного агентства з питань державної служби від 11 травня 2015 року №8-р/з «Щодо переведення на рівнозначну посаду», яке надано Національним агентством з питань державної служби відповідно до пункту 3 частини третьої статті 13 Закону України «Про державну службу» та інших нормативно - правових актів у сфері державної служби.

Відтак, при призначенні на посаду начальника ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області ОСОБА_2 не було порушень законодавства.

Щодо позовної вимоги зобов`язати Державну міграційну службу України провести конкурс на зайняття вакантної посади начальника Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, відповідач вказала на дискреційні повноваження цього органу.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Начальник Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області ОСОБА_2 у своїх поясненнях щодо позову вказував на необгрунтованість позовних вимог. Стверджував, що призначений на посаду з дотриманням вимог Конституції України та чинного законодавства. У судове засідання 15 квітня 2020 року учасники справи не прибули, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце проведення судового засідання. Відповідач Перший заступник Голови Державної міграційної служби України Науменко Наталія Миколаївна та третя особа Начальник Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області ОСОБА_2 просили здійснювати розгляд справи без їх участі. Від позивача жодних клопотань не надходило. Відповідач Голова Державної міграційної служби України Соколюк М. подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з запровадженням карантинних заходів.

Зважаючи на те, що особа, що подала клопотання про відкладення є суб`єктом владних повноважень та при цьому не надала доказів щодо здійснення своїх повноважень у віддаленому режимі або ж самоізоляції, враховуючи відсутність клопотань про відкладення судового засідання від інших учасників справи та наявність у справі відзивів, пояснень, доказів, суд з метою уникнення затягування у розгляді справи, вирішив здійснити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частинами першою, другою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тож для того, щоб особі було надано судовий захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, суд має встановити наявність порушеного права саме таким рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

При цьому слід звернути увагу на те, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай безпосередніх індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Порушення прав та інтересів слід відрізняти від порушень закону. Підставою звернення до суду є протиправні рішення (дії чи бездіяльність), які порушують права (свободи чи інтереси) конкретної особи. Саме лише порушення закону, яке не призводить до порушення прав особи, не дає підстав для задоволення позову такої особи. Позови «в інтересах законності» не мають на меті захист порушених суб`єктивних прав, а тому в таких справах не може бути реалізовано завдання адміністративного судочинства.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно лише тому, що заявники вважають начебто певні положення норм законодавства впливають на їх правове становище.

Позивачка ОСОБА_1 , обгрунтовуючи свої позовні вимоги вказувала в позові на порушення, на її думку, відповідачами норм чинного законодавства. В той же час не навела жодного обгрунтування з приводу того, в чому саме вказані нею порушення відповідачами положень законодавства стосуються конкретно її прав, свобод чи інтересів, чи яке саме її право потребує судового захисту.

Лише з огляду на вказане вище позов не може бути задоволено.

Щодо іншого, слід зазначити таке.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» центральні органи виконавчої влади утворюються для виконання окремих функцій з реалізації державної політики як служби, агентства, інспекції, комісії.

Діяльність центральних органів виконавчої влади спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через відповідних міністрів згідно із законодавством.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 360, Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Відповідно до підпунктів 1, 2 пункту 5 Положення, ДМС з метою організації своєї діяльності:

- забезпечує в межах повноважень, передбачених законом, здійснення заходів щодо запобігання корупції і контроль за їх реалізацією в апараті ДМС, її територіальних органах та територіальних підрозділах, на підприємствах, в установах та організаціях, що належать до сфери її управління;

- організовує проведення конкурсу на зайняття вакантних посад державної служби в апараті ДМС, керівників територіальних органів ДМС та їх заступників, керівників територіальних підрозділів ДМС, в установленому порядку призначає керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери її управління, забезпечує в межах повноважень, визначених законом, організацію підвищення рівня професійної компетенції державних службовців і працівників апарату ДМС, її територіальних органів;

Згідно з пунктом 10 Положення ДМС очолює Голова, який призначається на посаду та звільняється з посади Кабінетом Міністрів України за пропозицією Комісії з питань вищого корпусу державної служби.

Голова ДМС зокрема: згідно з підпунктом 1 пункту10 очолює ДМС, здійснює керівництво її діяльністю, представляє ДМС у відносинах з іншими органами, підприємствами, установами та організаціями в Україні та за її межами, здійснює повноваження керівника державної служби в ДМС; 7) вносить на розгляд Міністра внутрішніх справ пропозиції щодо утворення в межах граничної чисельності державних службовців та працівників ДМС і коштів, передбачених на її утримання, територіальних органів, у тому числі міжрегіональних, які є юридичними особами публічного права, а також щодо ліквідації, реорганізації Кабінетом Міністрів України таких органів; 10) затверджує штатний розпис та кошторис територіальних органів; 11) затверджує за погодженням з Міністром внутрішніх справ структуру територіальних органів; 12) призначає на посаду за погодженням з Міністром внутрішніх справ та головами відповідних місцевих держадміністрацій та звільняє з посади керівників територіальних органів ДМС.

У відповідності з пунктом 11 Положення Голова ДМС має двох заступників, у тому числі одного першого, які призначаються та звільняються з посади Кабінетом Міністрів України за пропозицією Комісії з питань вищого корпусу державної служби відповідно до законодавства про державну службу.

Згідно частини третьої статті 19 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» керівник центрального органу виконавчої влади та його заступники є державними службовцями.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої цієї статті керівник центрального органу виконавчої влади очолює центральний орган виконавчої влади, здійснює керівництво його діяльністю.

Відповідно до пункту 16 частини четвертої цієї статті керівник центрального органу виконавчої влади призначає на посади за погодженням із відповідним міністром та головами відповідних місцевих державних адміністрацій, звільняє з посад керівників територіальних органів центрального органу виконавчої влади.

Відповідно до частини п`ятої статті 19 Закону заступники керівника центрального органу виконавчої влади здійснюють повноваження відповідно до затвердженого керівником центрального органу виконавчої влади розподілу обов`язків, якщо інше не передбачено законом.

У разі відсутності керівника центрального органу виконавчої влади чи неможливості здійснювати ним свої повноваження з інших причин його обов`язки виконує один із заступників відповідно до встановленого керівником центрального органу виконавчої влади розподілу обов`язків.

У відповідності до положень статті 21 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» територіальні органи центрального органу виконавчої влади утворюються як юридичні особи публічного права в межах граничної чисельності державних службовців та працівників центрального органу виконавчої влади і коштів, передбачених на його утримання, ліквідовуються, реорганізовуються за поданням міністра, який спрямовує та координує діяльність центрального органу виконавчої влади, Кабінетом Міністрів України.

Пропозиції щодо утворення, реорганізації та ліквідації територіальних органів центрального органу виконавчої влади на розгляд міністрові вносить керівник центрального органу виконавчої влади.

Територіальні органи центрального органу виконавчої влади можуть утворюватись, ліквідовуватись, реорганізовуватись керівником центрального органу виконавчої влади як структурні підрозділи апарату центрального органу виконавчої влади за погодженням з міністром, який спрямовує та координує діяльність центрального органу виконавчої влади, та Кабінетом Міністрів України.

Територіальні органи центрального органу виконавчої влади можуть утворюватися в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи (у разі їх утворення).

Територіальні органи центрального органу виконавчої влади діють на підставі положень, що затверджуються керівником центрального органу виконавчої влади.

Типове положення про територіальні органи центрального органу виконавчої влади затверджується Кабінетом Міністрів України.

Територіальні органи центрального органу виконавчої влади набувають статусу юридичної особи з дня внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців запису про їх державну реєстрацію як юридичної особи.

Територіальні органи центрального органу виконавчої влади припиняються як юридичні особи з дня внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців запису про державну реєстрацію їх припинення.

Відповідно до частини п`ятої цієї статті керівники та заступники керівників територіальних органів центрального органу виконавчої влади призначаються на посади та звільняються з посад керівником центрального органу виконавчої влади відповідно до законодавства про державну службу.

Кандидатури на посади керівників територіальних органів центрального органу виконавчої влади погоджуються з головами місцевих державних адміністрацій, якщо інше не передбачено законом.

Порядок призначення на посади керівників територіальних органів центрального органу виконавчої влади встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 січня 2012 року № 45 затверджено Порядок призначення на посади та звільнення з посад керівників територіальних органів міністерств та інших центральних органів виконавчої влади.

Цей Порядок визначає процедуру призначення на посади та звільнення з посад керівників територіальних органів міністерств та інших центральних органів виконавчої влади (далі - територіальні органи).

Відповідно до пункту 4 Порядку у разі коли діяльність центрального органу виконавчої влади спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через відповідного міністра, керівник такого органу подає відповідному міністру за формою згідно з додатком 1 пропозицію щодо погодження призначення на посаду, звільнення з посади керівника територіального органу для розгляду. Така пропозиція розглядається міністром у десятиденний строк з дня її надходження.

При цьому, у разі погодження зазначеної пропозиції міністром, через якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України діяльність центрального органу виконавчої влади, керівник центрального органу виконавчої влади подає протягом двох тижнів Голові Ради міністрів Автономної Республіки Крим, голові відповідної місцевої держадміністрації пропозицію щодо погодження призначення на посаду, звільнення з посади керівника територіального органу.

Визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях Закон України «Про державну службу».

Частиною першою статті 3 Закону України «Про державну службу» встановлено, що цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Згідно з частинами першою та другою статті 21 Закону України «Про державну службу» вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу.

Прийняття громадян України на посади державної служби без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 22 цього Закону врегульовано норми щодо конкурсу на зайняття вакантної посади державної служби.

Відповідно до частин першої, другої цієї статті з метою добору осіб, здатних професійно виконувати посадові обов`язки, проводиться конкурс на зайняття вакантної посади державної служби (далі - конкурс) відповідно до Порядку проведення конкурсу на зайняття посад державної служби (далі - Порядок проведення конкурсу), що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Проведення конкурсу здійснюється з урахуванням рівня професійної компетентності, особистих якостей і досягнень кандидатів на зайняття вакантної посади.

В той же час, відповідно до вимог частини п`ятої статті 22 Закону України «Про державну службу» у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, здійснюється без обов`язкового проведення конкурсу.

При цьому, відповідно до пункту 6 частини першої статті 2 Закону України «Про державну службу» рівнозначна посада - посада державної служби, що належить до однієї групи оплати праці з урахуванням юрисдикції державного органу.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про державну службу» державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійної компетентності може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу:

1) на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби;

2) на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.

Державний службовець, призначений на посаду без конкурсу, не може бути переведений на вищу посаду державної служби без проведення конкурсу.

Переведення здійснюється лише за згодою державного службовця.

Статтею 51 Закону України «Про державну службу» визначено, шо посади державної служби з метою встановлення розмірів посадових окладів поділяються на такі групи оплати праці:

до групи 1 належать посади керівників державних органів і прирівняні до них посади;

до групи 2 належать посади перших заступників керівників державних органів і прирівняні до них посади;

до групи 3 належать посади заступників керівників державних органів і прирівняні до них посади;

до групи 4 належать посади керівників самостійних структурних підрозділів державних органів і прирівняні до них посади;

до групи 5 належать посади заступників керівників самостійних структурних підрозділів державних органів і прирівняні до них посади;

до групи 6 належать посади керівників підрозділів у складі самостійних структурних підрозділів державних органів, їх заступників і прирівняні до них посади;

до групи 7 належать посади головних спеціалістів державних органів і прирівняні до них посади;

до групи 8 належать посади провідних спеціалістів державних органів і прирівняні до них посади;

до групи 9 належать посади спеціалістів державних органів і прирівняні до них посади.

Прирівняння посад державної служби проводиться Кабінетом Міністрів України під час затвердження схеми посадових окладів на посадах державної служби за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері трудових відносин, погодженим із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

З метою встановлення розмірів посадових окладів державні органи поділяються за юрисдикцією, яка поширюється:

1) на всю територію України;

2) на територію однієї або кількох областей, міста Києва або Севастополя;

3) на територію одного або кількох районів, міст обласного значення.

У державних органах відповідної юрисдикції забезпечується наявність усіх груп оплати праці, передбачених частиною першою цієї статті.

Відповідно до Переліку посад державної служби, що прирівнюються до відповідних груп оплати праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2017 року №15, посада керівника територіальних органів центральних органів виконавчої влади відноситься до 4 групи оплати праці.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про реорганізацію територіальних органів Державної міграційної служби» №732 від 12 вересня 2018 року утворено Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, реорганізувавши шляхом злиття Управління Державної міграційної служби у Київській області та Головне управління Державної міграційної служби у м. Києві.

Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області є правонаступником майна, прав та обов`язків Управління Державної міграційної служби у Київській області та Головне управління Державної міграційної служби у м. Києві.

Відповідно до пункту 10 Положення про Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, затверджене наказом Державної міграційної служби України 08 жовтня 2018 року за №161, ЦМУ ДМС очолює начальник, який призначається на посаду Головою ДМС за погодженням з Міністром внутрішніх справ, Головою Київської міської державної адміністрації та Головою Київської обласної державної адміністрації, та звільняється з посади Головою ДМС.

Як вбачається із матеріалів справи згідно з наказом Державної міграційної служби України від 04 жовтня 2018 року №252-к «Про відпустку Голови ДМС Соколюка М.Ю. », Голова ДМС Соколюк М.Ю. вибув у відпустку з 05 жовтня 2018 року і поклав тимчасово виконання обов`язків Голови Державної міграційної служби України на першого заступника Голови Державної міграційної служби України Науменко Наталію Миколаївну , з правом підпису наказів з кадрових питань.

Наказом т.в.о. Голови Державної міграційної служби України Науменко Н.М. від 05 жовтня 2018 року №245-кт «Про призначення ОСОБА_2 » ОСОБА_2 призначено з 05 жовтня 2018 року на посаду начальника Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області в порядку переведення, увільнивши його з посади начальника Головного управління ДМС у Харківській області.

В якості підстави зазначені: заява ОСОБА_2 , погодження т.в.о. Міністра внутрішніх справ України Ярового С.А. від 05 жовтня 2018 року №14232/02/22-2018, лист Харківської обласної державної адміністрації від 05 жовтня 2018 року №01-41/8262, лист Київської обласної державної адміністрації від 05 жовтня 2018 року №11-13/4960 та лист Київської міської державної адміністрації від 05 жовтня 2018 року №001-3185.

У відповідності з зазначеними вище положеннями законодавства щодо статусу та утворення територіальних органів центрального органу виконавчої влади, Головне управління ДМС у Харківській області, як і Управління Державної міграційної служби у Київській області та Головне управління Державної міграційної служби у м. Києві, а також утворене шляхом злиття останніх Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, є територіальними органами центрального органу виконавчої влади - Державної міграційної служби України.

Переведення ОСОБА_2 з посади начальника одного територіального органу центрального органу виконавчої влади до іншого (з Головного управління ДМС у Харківській області до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області) не суперечить ані нормам Положення про Державну міграційну службу України, ані нормам законів України «Про центральні органи виконавчої влади» та «Про державну службу».

Позивач вказує в якості порушень призначення ОСОБА_2 на посаду без проведення конкурсу. Однак, обов`язкове проведення конкурсу вимагається під час вступу на державну службу або ж в разі наявності вакантної посади. Водночас, норми Закону України «Про державну службу» дозволяють у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, без обов`язкового проведення конкурсу.

При цьому, першочерговість переведення та призначення ОСОБА_2 . начальником Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області чи затвердження Положення про Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, на що, як на порушення вказує позивачка, жодним чином не впливає на правомірність такого призначення та суть спору.

Окрім того, як вже було наведено вище, конкурс на зайняття певної посади проводиться відповідно до вимог Закону України «Про державну службу», інших актів законодавства та за наявності для цього відповідних підстав. Тому суд розділяє позицію відповідача - Першого заступника Голови ДМС Науменко Н.М., що Голова ДМС, використовуючи дискреційні повноваження, має право вибору щодо призначення керівників територіальних органів ДМС. В той же час зобов`язання Державну міграційну службу України провести конкурс на зайняття вакантної посади начальника Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області буде втручанням у дискреційні повноваження органу державної влади.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідачі по справі виконали покладений на них вказаними нормами Кодексу адміністративного судочинства України обов`зок. В той же час позивач не довів належними та допустимими доказами наявність порушеного права, яке б підлягало захисту судом.

Підсумовуючи викладене суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Судові витрати відсутні.

Керуючись статтями 2, 77, 139, 241-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295- 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко