Справа № 420/6684/19
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2020-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/6684/19

Головуючий в 1 інстанції: Марин П.П.
Дата і місце ухвалення: 04.02.2020р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді : Бойка А.В.,
суддів: Федусика А.Г.,
Шевчук О.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язати вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
В листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1

про: визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу, у зв`язку із порушенням строку виплати індексації грошового забезпечення, нарахованої та виплаченої на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.06.2019 року по справі №815/3182/18; зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу з 01.08.2016 року, розрахувавши її розмір за методикою відповідно до ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати».

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не врахуванні та не виплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати індексації грошового забезпечення, виплаченої на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.06.2019 року по справі №815/3182/18.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу з 29.03.2018 року по 26.07.2019 року (день фактичної виплати індексації грошового забезпечення), розрахувавши її розмір за методикою відповідно до ст.3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати».

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 12.03.2020 року військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, обґрунтовану посиланням на не правильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Зокрема, в апеляційній скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом не враховано, що обов`язковою умовою для проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати є, зокрема, наявність такого доходу нарахованого, але не виплаченого, тоді як індексація грошового забезпечення ОСОБА_1 була вже виплачена 26.07.2019 року.

Також, апелянт посилається на те, що індексація грошового забезпечення не може вважатися складовою грошового забезпечення в розумінні статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», так як вона не є постійною та сталою величиною, яка не змінюється. Індексація має несистематичний характер, оскільки проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється у розмірі 103 відсотка. Зазначене, за твердженнями апелянта, виключає можливість включення індексації до складу грошового забезпечення, яким забезпечується військовослужбовець звільнений з військової служби, на день виключення його зі списків особового складу військової частини.

Посилається апелянт і на те, що за період з 29.03.2018 року по 26.07.2019 року ОСОБА_1 індексація грошового забезпечення не нараховувалася та не виплачувалася, а тому підстави для компенсації втрати частини доходу, у зв`язку з порушенням строку виплати індексації, відсутні.

У зв`язку з цим, військова частина НОМЕР_1 просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року з прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1

ОСОБА_1 подала письмовий відзив на апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 , в якому зазначила, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що індексація грошового забезпечення є його складовою та підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті. Позивач просить суд апеляційної інстанції врахувати, що її право на отримання компенсації втрати частини доходу, у зв`язку із порушенням строку виплати індексації грошового забезпечення, встановлено постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.06.2019 року по справі №815/3182/18, однак зазначено, що встановлення розміру компенсації може мати місце лише після фактичного проведення військовою частиною НОМЕР_1 виплат сум індексації грошового забезпечення. Поряд з цим, у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначила, що суд першої інстанції без будь-якого нормативного обґрунтування дійшов помилкового висновку про наявність у неї права на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою індексації грошового забезпечення не з 01.08.2016р., як про це просила позивач у поданому позові, а з 29.03.2018р. У зв`язку з цим, ОСОБА_1 просить змінити рішення суду першої інстанції від 04.02.2020 року шляхом зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу з 01.08.2016 року.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 проходила військову службу в Збройних Силах України за контрактом на посаді офіцера відділу фінансового планування, фінансування та виконання кошторису, фінансування виробничої сфери фінансово-економічного управління Командування ВМС ЗС України та перебувала на фінансовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України (по особовому складу) №5 від 12.01.2018 року ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за станом здоров`я у відповідності до п. «б» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з урахуванням п. 1 ч. 8 цієї ж статті.

Наказом командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України (по стройовій частині) №45 від 05.03.2018 року підполковника ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу з 05.03.2018 року.

При здійсненні розрахунків при звільненні військова частина НОМЕР_1 не здійснила нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення під час проходження військової служби в період з 01.08.2016 року по 28.02.2018 року.

ОСОБА_1 оскаржила в судовому порядку бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати на її користь індексації грошового забезпечення за період з 01.08.2016 року по 28.02.2018 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2018 року по справі №815/3182/18 визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.08.2016 року по 28.02.2018 року; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.08.2016 року по 28.02.2018 року в розмірі 33068,42 грн. відповідно довідки військової частини НОМЕР_1 про розміри індексації грошового забезпечення за 2016-2018 роки від 16.05.2018 року №119; визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.08.2016 року по 28.02.2018 року; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.08.2016 року по 28.02.2018 року; визнано протиправною бездіяльність Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України щодо не прийняття рішення про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік ОСОБА_1 ; зобов`язано Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України прийняти рішення про надання ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2019 року апеляційні скарги Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України та військової частини НОМЕР_1 задоволено частково, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2018 року скасовано та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.08.2016 року по 28.02.2018 року; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.08.2016 року по 28.02.2018 року в розмірі 33068,42 грн. відповідно довідки в/частини НОМЕР_1 від 16.05.2018р. №119 про розміри індексації грошового забезпечення за 2016-2018 рр. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

На виконання судового рішення по справі №815/3182/18 відповідачем 26.07.2019 року здійснено виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.08.2016 року по 28.02.2018 року.

Проте, військова частина НОМЕР_1 не нарахувала та не виплатила на користь ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу, у зв`язку із порушенням строку виплати індексації грошового забезпечення відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати», у зв`язку з чим остання звернулася з даним позовом до суду.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що суми індексації грошового забезпечення, виплачені з порушенням строків, підлягають компенсації на підставі Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001 року. При цьому, судом зазначено, що основною умовою для виплати громадянину, передбаченої ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів і компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення. Оскільки сума індексації нарахована не на підставі рішення суду, а на підставі розрахунку грошового забезпечення під час звільнення позивача з військової служби у запас, то суд першої інстанції дійшов висновку, що право на компенсацію позивач набула після спливу місячного строку з дня розрахунку у зв`язку із звільненням, тобто з 29.03.2018 року.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до статті 43 Конституції кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Разом з тим, частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувані правовідносини виникли у зв`язку з невчасним нарахуванням та виплатою військовою частиною НОМЕР_1 позивачу індексації грошового забезпечення за період проходження нею служби з 01.08.2016 року по 28.02.2018 року. Фактично індексацію за вказаний період виплачено ОСОБА_1 26.07.2019 року на виконання судового рішення по справі №815/3182/18.

В апеляційній скарзі військова частина НОМЕР_1 свою позицію аргументує тим, що індексація грошового забезпечення не є складовою частиною грошового забезпечення військовослужбовця.

Водночас, предметом даного спору не є вирішення питання про право позивача на проведення індексації грошового забезпечення. Крім того, вказані обставини було досліджено в рамках адміністративної справи №815/3182/18.

У даній судовій справі, позивачем оскаржується обставини затримки отримання нею частини доходу, що вже підтверджено в судовому порядку.

Разом з тим, статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року №2050-ІІІ, визначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно зі статтею 2 Закону № 2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Водночас, під доходами розуміється грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Статтею 3 Закону №2050-ІІІ встановлено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Відповідно до статті 4 Закону №2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Аналогічні положення визначені Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159.

Таким чином, право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

Системний аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких основних умов: нарахування належних доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії); порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців; зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги; доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).

Пунктом 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, в тому числі, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Підпунктом 7 пункту 4 Порядку №1078 встановлено, що у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Таким чином, суми індексації грошового забезпечення, виплачені з порушенням строків, підлягають компенсації на підставі вищенаведених положень законодавства.

Аналогічний підхід до розуміння зазначених норм права Верховний Суд висловив у постановах від 17.07.2019 року по справі №825/2023/16 та від 15.08.2019 року по справі №825/274/17.

Варто зазначити, що використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ та пункті 4 Порядку №159 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Учасниками справи не заперечується, що судове рішення про стягнення на користь позивача індексації грошового забезпечення за період з 01.08.2016 року по 28.02.2018 року фактично виконано відповідачем лише 26.07.2019 року, що свідчить про порушення строків здійснення такої виплати.

А відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність у позивача права на отримання компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати на підставі Закону №2050-ІІІ та Порядку №159.

Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги військової частини НОМЕР_1 та скасування рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року колегія суддів не вбачає.

Поряд цим, колегія суддів не надає правову оцінку посиланням ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу щодо неправильного визначення судом першої інстанції початкової дати, з якої підлягає нарахуванню та виплата на її користь компенсація втрати частини доходу, оскільки, на підставі ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає правильність висновків суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги військової частини НОМЕР_1 . Позивач не скористалася наданим їй статтею 293 КАС України правом на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції від 04.02.2020 року, що свідчить про те, що ОСОБА_1 погодилася з його висновками.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягають.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд апеляційної інстанції

ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено та підписано 22.04.2020 року.

Головуючий суддя Бойко А.В.
Судді Федусик А.Г. Шевчук О.А.