Справа № 743/291/20
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2020-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 743/291/20 Суддя (судді) першої інстанції:Сташків В.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О., Кучми А.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу громадянина

Республіки Азербайджана ОСОБА_1 на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 02 березня 2020 року у справі за адміністративним позовом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області до громадянина Республіки Азербайджана ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до ПТПІ та примусового видворення,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року позивач, Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області, звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому просив прийняти рішення, яким:

- примусово видворити громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі території України;

- затримати громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на шість місяців.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 02 березня 2020 року позов задоволено частково:

- примусово видворено громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі території України;

- звернуто до негайного виконання рішення суду в частині примусове видворення відповідача за межі України;

- затримано громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення видворення за межі України, з поміщенням останнього до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України до 28 серпня 2020 року включно.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, а позов залишити без розгляду.

Апелянт мотивує свої вимоги тим, що позивачем пропущено строк звернення до суду, а причини пропуску строку є неповажними, оскільки не надано достатніх, належних та достовірних доказів, що після невиконання відповідачем рішення про примусове повернення, позивач вживав будь-які заходи щодо розшуку відповідача та його видворення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що особа громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікована паспортом громадянина Азербайджанської Республіки № С00291849 .

31 липня 2019 р. уповноваженими особами ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області було виявлено громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебував на території України без документів, які дають право законно перебувати в Україні та по закінченню 90-денного дозволеного строку територію України не покинув.

31 липня 2019 р. уповноваженими особами ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області було притягнуто до адміністративної відповідальності громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч. 1 ст. 203 КУпАП, за порушення встановленого порядку перебування іноземців в Україні.

- 31 липня 2019 р. уповноваженими особами ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області було прийнято рішення про примусове повернення з України громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у термін до 10.08.2019 року.

28лютого 2020 р. уповноваженими особами ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було піддано адміністративному затриманню, на підставі ч. 2 ст. 263 КУпАП.

Рішенням уповноваженої особи ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 28лютого 2020р. громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 року поміщено доЧернігівського ПТПІ.

28 лютого 2020 р. громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за актом приймання-передавання іноземця або особи без громадянства, передано до Чернігівського ПТПІ.

Позивач, з огляду на невиконання відповідачем в установлений строк та без поважних причин, рішення уповноважених осіб ЦМУ ДМС у м.Києві та Київській області про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства, відсутність встановлених Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» заборон на примусове видворення, звернувся з даним позовом в суд.

Суд першої інстанції позов задовольнив частково та зазначив, що наявні обґрунтовані підстави вважати, що громадянин Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення та перешкоджатиме проведенню процедури видворення, оскільки останній, як особа, яка вчинила порушення законодавства України про правовий статус іноземців не має законних підстав для перебування на території України, в установлений строк не виконав рішення про його примусове повернення без поважних причин, що має наслідком застосування судом до громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , одного із заходів, передбачених ч. 1 ст. 289 КАС України.

При цьому, суд першої інстанції вважав наявним підстави для поновлення строку звернення до суду та ухвалою від 02 березня 2020 року поновив позивачу строк звернення до суду.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, трьохмісячний строк для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення передбачених законом вимог.

Відповідно до ч.1 ст.30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Згідно із ч. 1 ст. 288 КАС України, позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

З огляду на приписи ч.1 ст. 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", підстави, які дають позивачу право на пред`явлення вищезазначених позовних вимог виникають після невиконання іноземцем в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення з України.

Отже, для звернення до суду із вказаними вимогами відповідно до зазначених вище правових норм встановлюється тримісячний термін з дня невиконання іноземцем в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення з України.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що підставою для звернення Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області з даним позовом до суду про примусове видворення відповідача стало невиконання ним у добровільному порядку рішення про примусове повернення з України від 31 липня 2019 року, згідно якого відповідач був зобов`язаний залишити територію України у термін до 10 серпня 2019 року, однак, до вказаної дати не виконав.

Отже, перебіг трьохмісячного строку для звернення до суду з даним позовом розпочався 11 серпня 2019 року після закінчення строку для виконання відповідачем рішення про примусове повернення з України.

З даним адміністративним позовом позивач звернувся лише 02 березня 2020 року, тобто із порушенням строку встановленого абз. ч. 2 ст. 122 КАС України.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду позивач в заяві про поновлення строку, наданій суду першої інстанції вказує, що оскільки відповідач на момент прийняття рішення про примусове повернення не мав постійного місця проживання, а позивач не володів інформацією про його місцезнаходження за адресами можливого перебування, то наявні підстави для звернення до суду з адміністративним позовом 28.02.2020.

А тому, позивач вважав наявними поважні причини для поновлення строку звернення до суду із відповідним позовом.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що вимоги процесуального закону пов`язують початок перебігу строку звернення до суду, в даному випадку, саме з днем виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення передбачених законом вимог, в даному випадку таким днем є 11 серпня 2019 року.

А не з днем, коли суб`єкт владних повноважень дізнався про невиконання вимог рішення про повернення, встановлення місцезнаходження особи тощо.

При цьому, колегія суддів зазначає, що позивач не був позбавлений можливості вживати відповідні заходи з метою здійснення контролю за своєчасним виконанням рішення про примусове повернення, однак такі заходи повинні здійснюватися протягом установленого законодавством строку на звернення до суду з цим позовом.

Колегія суддів зазначає, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що позивачем не надано жодних доказів про поважність причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом, які б унеможливили своєчасно звернутися до суду із даним позовом.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс та інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

У пункті 46 рішення Європейського суду з прав людини "Устименко проти України" зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами. Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Пунктом 8 ч.1 ст. 240 КАС України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

В свою чергу, ч. 3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Разом з цим, пропущення строків звернення до адміністративного суду не є безумовною підставою для застосування наслідків порушення цих строків, оскільки суд може визнати причину пропуску таких строків поважною і в такому випадку справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому КАС.

Водночас, обов`язок доведення обставин, з якими сторона пов`язує поважність причин пропуску строків звернення до суду, покладається на особу, яка звернулась до суду.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів про поважність причин пропуску строку на звернення з даним позовом.

Позивачем не наведено жодних обґрунтованих пояснень неможливості своєчасно подати позовну заяву.

Натомість, враховуючи підстави самостійно визначені позивачами як поважні причини пропуску строку, строк звернення до суду із позовною заявою пропущено позивачем через його власну бездіяльність.

Жодних інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом, позивачем не наведено, а судом таких не встановлено.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України, колегія суддів дійшла висновку щодо наявності правових підстав для залишення позовної заяви Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області до громадянина Республіки Азербайджана ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до ПТПІ та примусового видворення - без розгляду.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу. Зазначені норми права визначають підстави для залишення адміністративного позову без розгляду у разі пропуску строку звернення до суду без поважних причин.

Висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для поновлення строку звернення до суду колегія суддів ввважає передчасним.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 02 березня 2020 року підлягає скасуванню, а адміністративний позов - залишенню без розгляду.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу громадянина Республіки Азербайджана ОСОБА_1 на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 02 березня 2020 року - задовольнити.

Рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 02 березня 2020 року - скасувати.

Адміністративний позов Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області до громадянина Республіки Азербайджана ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до ПТПІ та примусового видворення - залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст підписано 22.04.2020.

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді В.О.Аліменко,

А.Ю.Кучма