Справа № 201/13182/19(2-а/201/13/2020)
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2020-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 квітня 2020 року м. Дніпросправа № 201/13182/19(2-а/201/13/2020)

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дурасової Ю.В.,

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.01.2020 (головуючий суддя Наумова О.С.)

у справі за позовом ОСОБА_1 до інспектора взводу 2 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Шемета Юрія Станіславовича, третя особа на стороні позивача - Державне підприємство обслуговування повітряного руху України в особі Дніпровського регіонального структурного підрозділу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовною заявою до інспектора взводу 2 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Шемета Ю.С. про скасування постанови серія ДПО18 № 759900 від 19.11.2019р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, визначивши третьою особа без самостійних вимого на предмет спору на стороні позивача - Державне підприємство обслуговування повітряного руху України в особі Дніпровського регіонального структурного підрозділу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (а.с. 1-4).

Позов обґрунтовано тим, що постановою серії ДПО18 № 759900 від 19.11.2019р. його притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу за ч. 3 ст. 140 КУпАП за те, що 19.11.2019р. об 11 год. 45 хв. в районі газозаправої станції «Корона-газ» (м. Дніпро, вул. Яснополянська, 86/1) він проводив роботи по ремонту кабелевої продукції, не позначив місце проведення робіт відповідно схеми ОДР та не огородивши місце проведення відповідно ДСТУ 8749:2017. Позивач не погодився з притягненням його до адміністративної відповідальності, вважає, що постанова не відображає дійсних обставин справи, оскільки він ( ОСОБА_1 ) є працівником структурного підрозділу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (Дніпровський РСП «Украероруху») - інженером-електроніком з експлуатації обладнання електрозв`язку 1-ї категорії. 19.11.2019р. він з бригадою у складі 3-х працівників Дніпровського РСП «Украероруху» проводив аварійно-відновлювальні роботи на діючих лінійно-кабельних спорудах, що знаходяться на балансі Дніпровського РСП «Украероруху». Роботи проводилися в охоронній зоні лінійно-кабельних споруд, яка передбачена Правилами охорони ліній електрозв`язку, затвердженими постановою КМУ від 29.01.1996р. № 135. Роботи проводились у робочий час на підставі наряду-допуску на виконання робіт з підвищеною небезпекою, в районі у газозаправної станції «Корона-газ» (м. Дніпро, вул. Яснополянська, 86/1), яка знаходиться за межами м. Дніпра, про що вказує дорожній знак «Кінець населеного пункту» «ДНІПРО» (п. 5.46 ПДР), встановлений на дорозі в 150-200 метрах за напрямом до ж/м Перемога при напрямі руху з ж/м Перемога. Роботи проводились зв`язку з порушенням невстановленими особами азбесто-цементних труб для влаштування кабельних ліній зв`язку, які прокладені під землею, при влаштуванні заїзду - виїзду з газозаправної станції «Корона-газ», які були збудовані з порушенням п. 6 Правил охорони ліній електрозв`язку, затвердженими постановою КМУ від 29.01.1996р. № 135. Ремонтні роботи здійснювалися у зв`язку із тим, що Дніпровський РСП «Украероруху» не був повідомлений про виконання робіт з влаштування заїзду - виїзду з газозаправної станції «Корона-газ», технічні умови для захисту кабельних ліній зв`язку власники газозаправної станції не отримували та не виконували. Тому влаштування заїзду - виїзду з газозаправної станції «Корона-газ» було зроблено з порушенням законодавства України. Вважав, що зміст виконаних робіт та місце їх проведення не відповідає складу правопорушення, викладеному у постанові, оскільки ч. 3 ст.140 КУпАП України передбачає відповідальність за: порушення нормативів щодо обладнання на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах місць: провадження робіт, залишення дорожніх машин, будівельних матеріалів, конструкцій тощо, а так само неусунення після закінчення робіт перешкод і неприведення автомобільної дороги, вулиці, залізничного переїзду в стан, що гарантує безперешкодний і безпечний рух транспортних засобів та пішоходів. У ДСТУ 8749:2017 вказано, цей стандарт установлює вимоги щодо огородження та організації дорожнього руху в місцях проведення дорожніх робіт у межах смуги відведення автомобільних доріг загального користування (далі - доріг) та в межах червоних ліній вулиць та доріг населених пунктів (далі - вулиць). Однак, роботи проводилися не на автомобільній дорозі, не в межах міста, а в смузі охоронні зони кабельних ліній зв`язку. Тому виконання аварійно-відновлювальних робіт на діючих лінійно-кабельних спорудах в охоронній зоні не підпадає під склад правопорушення, передбачене ч. 3 ст.140 КУпАП України. Вимоги ДСТУ 8749:2017 не можуть бути застосовані до нього, оскільки він не проводив дорожні роботи. Крім того, його притягнуто до адміністративної відповідальності як звичайного працівника підприємства, а не як особу, на яку покладені обов`язки по дотриманню нормативів щодо обладнання на автомобільних дорогах. На підставі викладеного, просив скасувати постанову інспектора і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.01.2020 позов задоволено. Скасовано постанову серії ДПО18 № 759900 від 19 листопада 2019 року інспектора взводу 2 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Шемета Юрія Станіславовича, винесену по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 140 КУпАП.

Свою позицію суд першої інстанції, обґрунтував тим, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки в матеріалах справи відсутні підтверджуючі дані, що правопорушення яке інкриміноване позивачу, відноситься до його компетенції.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Департаментом патрульної поліції Національної поліції України подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та винести нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначає, що відповідач розглянув справу про адміністративне правопорушення, вчинене позивачем, з дотриманням всіх вимог чинного законодавства, вказує на те, що до суду першої інстанції надавались фото інкримінованого позивачу правопорушення.

Учасниками процесу відзив на апеляційну скаргу не надано, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно постанови серії ДПО18 № 759900 від 19.11.2019р. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (посвідчення НОМЕР_1 Дніпровського регіонального структурного підрозділу ДПОПР України), 19.11.2019р. об 11 год. 45 хв., за адресою: м. Дніпро, вул. Яснополянська, 86/1, проводив роботи по ремонту кабелевої продукції, не позначив місце проведення робіт відповідно схеми ОДР та не огородивши місце проведення відповідно ДСТУ 8749:2017, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 140 КУпАП (а.с. 5).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, норми Кодексу адміністративного судочинства України (КУПАП), норми Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Закону України «Про автомобільні дороги» № 2862-IV від 08.09.2005 року, Закону України «Про дорожній рух» № 3353 XII від 30.06.1993 року.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

При цьому, пункт 1 статті 247 КУпАП визначає обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності наявність події і складу адміністративного правопорушення, водночас, наявність такої події доводиться шляхом надання доказів.

На підставі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідальність за порушення нормативів щодо обладнання на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах місць: провадження робіт, залишення дорожніх машин, будівельних матеріалів, конструкцій тощо, а так само не усунення після закінчення робіт перешкод і не приведення автомобільної дороги, вулиці, залізничного переїзду в стан, що гарантує безперешкодний і безпечний рух транспортних засобів та пішоходів - передбачена частиною 3 ст. 140 КУпАП.

Слід також звернути увагу на ДСТУ 8749:2017.

Так, цей стандарт (ДСТУ 8749:2017) установлює вимоги щодо огородження та організації дорожнього руху в місцях проведення дорожніх робіт у межах смуги відведення автомобільних доріг загального користування (далі - доріг) та в межах червоних ліній вулиць та доріг населених пунктів (далі - вулиць).

При цьому, автомобільні дороги загального користування перебувають у державній власності (ст. 7 Закону України «Про автомобільні дороги»).

Державне управління автомобільними дорогами загального користування здійснює Державна служба автомобільних доріг України, що є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через керівника центрального органу виконавчої влади у галузі транспорту і який має свої органи управління на місцях (ст. 10 Закону України «Про автомобільні дороги»).

Відповідальність та обов`язки органу державного управління автомобільними дорогами загального користування - передбачені статтями 11, 13 Закону України «Про автомобільні дороги».

Зокрема, на орган державного управління автомобільними дорогами загального користування покладено обов`язок із забезпечення безперервних, безпечних, економічних та зручних умов руху транспортних засобів, організації будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг за встановленими державними стандартами і нормами (п.п. 5, 6 ч. 1 ст. 11 Закону).

Крім цього, орган державного управління автомобільними дорогами загального користування відповідає за: стан автомобільних доріг загального користування відповідно до діючих норм та фінансування, якість робіт з проектування, будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг загального користування (п. 1, 2 ст. 13 Закону України «Про автомобільні дороги»).

Водночас, статтею 9 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року № 3353 XII зазначено, що, до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ними органів у сфері дорожнього руху належить:

- забезпечення безпечних, економічних та комфортних умов дорожнього руху;

- забезпечення учасників дорожнього руху інформацією з питань стану аварійності та дорожнього покриття, гідрометеорологічних та інших умов;

- своєчасне виявлення перешкод дорожньому руху та їх усунення, а у разі неможливості - невідкладне позначення дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами;

- організація виконання встановлених вимог щодо забезпечення безпеки дорожнього руху;

- розробка програм та здійснення заходів щодо розвитку, удосконалення, ремонту та утримання у безпечному для дорожнього руху стані доріг, вулиць та залізничних переїздів, зон відчуження;

- визначення нормативів та виділення необхідних коштів на будівництво, реконструкцію, ремонт та утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів;

- термінове усунення пошкоджень на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах;

- виявлення аварійно-небезпечних ділянок та місць концентрації дорожньо-транспортних пригод і впровадження у таких місцях відповідних заходів щодо удосконалення організації дорожнього руху.

Статтею 24 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що згідно з план-схемою кабельної каналізації електрозв`язку ЦКПР-АТС-68 Дніпропетровського РСП Украероруху на ділянці ТК-47-ТК-48 - роботи проводилися вздовж автомобільної дороги в смузі охоронні зони кабельних ліній зв`язку, а не на самій ділянці автомобільної дороги (а.с. 15).

При цьому, матеріали справи не містять доказів, що спростовують зазначене, а саме, відповідачем не надано доказів, що ремонтні роботи здійснювалися саме в межах смуги відведення автомобільних доріг загального користування або в межах червоних ліній вулиць та доріг населених пунктів (згідно з ДСТУ 8749:2017).

Так, матеріалами справи підтверджується, що згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №759900 від 19.11.2019 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності як працівника підприємства під час виконання трудових обов`язків.

Згідно довідки від 21.11.2019р. № 4.1.3-43-169, позивач ОСОБА_1 дійсно є працівником Дніпровського регіонального структурного підрозділу ДП обслуговування повітряного руху України з 28.10.2014р. (наказ від 28.10.2014р, № 1151/о), займає посаду інженера-електроніка з експлуатації обладнання електрозв`язку першої категорії (а.с. 11).

В постанові серії ДПО18 №759900 від 19.11.2019 особу позивача встановлено відповідачем згідно посвідчення НОМЕР_1 (а.с. 5).

В силу положень п. 7.1 розділу «Облаштування місць проведення робіт» СОУ - 45.2-6 2006 підготування та облаштування місця проведення робіт технічними засобами ОДР провадиться за схемою ОДР, складеною майстром (виконробом), у якій визначається необхідна кількість тимчасових технічних засобів ОДР для облаштування ділянки виконання робіт, їх види, типи, типорозміри, у тому числі застосування пересувного знака небезпеки.

Тобто, для настання відповідальності особа має порушити вимоги схеми ОДР.

При цьому, порушення вимог СОУ можливо лише у випадку наявності нормативно-закріпленої відповідальності за проведення/організацію робіт.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач є працівником Дніпровського регіонального структурного підрозділу ДП обслуговування повітряного руху України.

Водночас, матеріали справи не містять даних, що позивач є посадовою особою, яка є відповідальною за проведення робіт.

Отже, таких доказів суду не надано.

Натомість в силу ч. 2 ст. 77 КАС України саме на відповідача (суб`єкта владних повноважень) покладається обов`язок щодо доказування правомірності своїх дій/рішень.

Таким чином, відповідачем не доведено, що позивач є спеціальним суб`єктом відповідальності за ч. 3 ст. 140 КУпАП - посадовою особою або суб`єктом господарської діяльності, який відповідає за організацію безпеки дорожнього руху при проведенні ремонтних робіт.

Колегія суддів апеляційної інстанції також бере до уваги, що відповідач, зазначаючи в постанові серії ДПО18 №759900 від 19.11.2019 факт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 140 КУпАП, в порушення вимог ч. 2 ст. 283 КУпАП не зазначив конкретно в чому виразилося порушення, не вказав нормативного акту, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення, а лише послався на те, що ОСОБА_1 порушив норми ДСТУ 8749:2017.

В Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року та у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) заначено про те, що суд при оцінці доказів у конкретній справі повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом»; таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Оскільки постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ДПО18 №759900 від 19.11.2019 містить лише відомості, внесені відповідачем, та не містить посилання на докази вчинення правопорушення, то думку колегії суддів апеляційної інстанції ця обставина ставить під сумнів надання доказів відповідачем щодо вчинення правопорушення безпосередньо позивачем.

Аналогічна правова позиція щодо покладення обов`язку доказування саме на відповідача в подібних правовідносинах, викладена в постановах Верховного Суду від 08 листопада 2018 року по справі № 201/12431/16-а, від 23 жовтня 2018 року по справі № 743/1128/17, від 15 листопада 2018 року по справі № 524/5536/17.

Матеріали справи також не містять клопотань про допит свідків (інспекторів УПП, на яких відповідач посилається у відзиві на позов), які могли бути допитані в судовому засіданні (з приведенням до присяги), для отримання відповідних доказів здійснення позивачем правопорушення.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що факт вчинення позивачем правопорушення належними та допустимими доказами не підтверджено.

Тобто, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, відповідачем не доведено правомірності своїх дій/рішень.

Діючи в межах позовних вимог, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Судом першої інстанції прийнято правильне по суті рішення, тому відсутні підстави для його скасування або зміни.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першьої інстанції не спростовують.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

В силу ч. 3 ст. 272 КАС України справи, визначені статтею 286 КАС не підлягають оскарженню в касаційному порядку.

З огляду на характер спірних правовідносин, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.01.2020 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Повний текст постанови виготовлено 06.04.2020.

Головуючий суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова