Справа № 826/13882/16
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2020-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

23 квітня 2020 року справа №826/13882/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., розглянувши у письмовому провадженні заяву представника ОСОБА_1 про відмову від адміністративного позову та стягнення з відповідача судових витрат в адміністративній справі

за позовомОСОБА_1
до третя особа1. Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Ірклієнка Юрія Петровича 2. Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Публічне акціонерне товариство "Банк Михайлівський"
провизнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Ірклієнка Юрія Петровича (далі по тексту - відповідач, Уповноважена особа), за участю третьої особи - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі по тексту - Фонд), в якому просить: 1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду, стосовно всієї гарантованої суми, належної до виплати позивачу; 2) зобов`язати відповідача внести зімни до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду, стосовно всієї гарантованої суми, належної до виплати позивачу; 3) зобов`язати Фонд скласти та затвердити зміни та доповнення до Загального реєстру вкладників Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський", які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду,щодо внесення всієї суми гарантованої виплати у розмірі 33 066,89 грн., що належать до виплати ОСОБА_1 .

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 вересня 2016 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/13882/16, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство "Банк Михайлівський"; закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 грудня 2016 року залучено до участі у справі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в якості співвідповідача, виключивши його зі складу третіх осіб.

До суду надійшла заява представника позивача про відмову від позову та стягнення з відповідача судових витрат, у якій просить: 1) закрити провадження у справі; 2) стягнути на користь позивача судовий збір за звернення до адміністративного суду за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; 3) стягнути на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 8 000,00 грн. за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Розглянувши подану заяву та дослідивши наявні у справі матеріали, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо позивач відмовився від адміністративного позову і відмову прийнято судом.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість відмови ОСОБА_1 від адміністративного позову й наявність підстав для закриття провадження у справі.

Вирішуючи питання заяви в частині розподілу витрат, суд зазначає, що необхідною умовою для присудження на користь позивача судових витрат є задоволення адміністративного позову відповідачем після подання адміністративного позову, та виходить із наступного.

Статтею 140 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються із позивача, крім випадків, коли позивач звільнений від сплати судових витрат. Однак якщо позивач відмовився від позову внаслідок задоволення його відповідачем після подання позовної заяви, то суд за заявою позивача присуджує всі понесені ним у справі витрати із відповідача.

Аналогічні приписи щодо повернення позивачу судового збору містить частина третя статті 7 Закону України "Про судовий збір".

Судом встановлено, що при зверненні з адміністративним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1 102, 42 грн.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Проте, позивачем не надано до суду доказів, які б підтверджували, що відповідачі задовольнили його вимоги, висунуті в адміністративному позові після подання адміністративного позову, зокрема у справі відсутні докази того, що відповідачі включили позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду, стосовно всієї гарантованої суми, належної до виплати позивачу, внесли зміни до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду, склали та затвердили зміни та доповнення до Загального реєстру вкладників Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський", які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду, щодо внесення всієї суми гарантованої виплати у розмірі 33 066,89 грн., що належать до виплати позивачу.

Таким чином, заява представника позивача в частині стягнення судових витрат задоволенню не підлягає.

Статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Пункт 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою та другою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до частини четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 та від 22 грудня 2018 року у справі №826/856/18.

Отже, на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Судом встановлено, що позивачем надано в матеріали справи копії договору про надання правової допомоги від 22 липня 2016 року №2016-2207, акта прийому-передачі наданих юридичних послуг від 09 березня 2017 року, акта прийому-передачі грошових коштів до договору від 22 липня 2016 року №2016-2207, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд звертає увагу, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що позивач поніс фактичні витрати на правову допомогу у межах даної адміністративної справи у розмірі 8 000,00 грн.

Суд відхиляє в якості доказу, надання позивачем акта прийому-передачі грошових коштів до договору від 22 липня 2016 року №2016-2207, оскільки вказаний документ не є належним доказом оплати витрат на правову допомогу.

Таким чином, позивачем не доведено фактичне понесення витрат на правову допомогу у розмірі 8 000,00 грн., що є підставою для відмови у їх стягненні

На підставі вищенаведеного, статті 140, пункту 2 частини першої статті 238, статті 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

1. Заяву представника ОСОБА_1 про відмову від адміністративного позову та стягнення з відповідача судових витрат задовольнити частково.

2. Прийняти відмову ОСОБА_1 від адміністративного позову до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Ірклієнка Юрія Петровича та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

3. Закрити провадження у справі №826/13882/16 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Ірклієнка Юрія Петровича та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

4. В іншій частині заяви відмовити.

Згідно з частиною другою статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.А. Кузьменко