Справа № 320/3019/20
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2020-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

22 квітня 2020 року 320/3019/20

Суддя Київського окружного адміністративного суду Балаклицький А.І., розглянувши в м. Києві позовну заяву ОСОБА_1 до голови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Бобкової Н.В. про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до голови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Бобкової Н.В., в якому просить суд:

- визнати протиправними дії голови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Бобкової Н.В. щодо направлення до Київського апеляційного суду подання від 19.09.2019 голови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Бобкової Н.В. до Київського апеляційного суду з проханням вирішити питання про направлення заяви від 17.09.2019 судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Ларіної О.В. про самовідвід у розгляді заяви ОСОБА_1 про відвід судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Примаченка Віктора Олексійовича у судовому провадженні №1-кс/357/3764/19 по справі за №357/6431/19 - до іншого суду в межах юрисдикції Київського апеляційного суду;

- визнати протиправною бездіяльність голови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Бобкової Н.В. щодо не забезпечення автоматизованого розподілу між суддями Білоцерківського міськрайонного суду Київської області судової справи №357/6431/19, провадження №1-кс/357/4084/19, за заявою від 17.09.2019 судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Ларіної О.В. про самовідвід у розгляді заяви ОСОБА_1 про відвід судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Примаченка Віктора Олексійовича у судовому провадженні №1-кс/357/3764/19 по справі за №357/6431/19;

- зобов`язати голову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Бобкову Н.В. забезпечити автоматизований розподіл між суддями Білоцерківського міськрайонного суду Київської області судової справи №357/6431/19, провадження №1-кс/357/4084/19, за заявою від 17.09.2019 судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Ларіної О.В. про самовідвід у розгляді заяви ОСОБА_1 про відвід судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Примаченка Віктора Олексійовича у судовому провадженні №1-кс/357/3764/19 по справі за №357/6431/19, відповідно до порядку, передбаченого Положенням про автоматизовану систему документообігу суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.04.2020 позовну заяву залишено без руху та встановлено десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії даної ухвали шляхом подання до суду: копій усіх заповнених сторінок паспорта громадянина України - ОСОБА_1 ; позовної заяви, яка оформлена у відповідності до вимог п. 2 ч. 5 ст. 160 КАС України з урахуванням наведених в вище висновків суду, а також копії позовної заяви, недоліки щодо форми (змісту) якої усунуто, відповідно до кількості учасників справи; власного письмового підтвердження позивача про те, що ним не подано до суду іншого позову до цих самих відповідачів з тим самим предметом та з тих самих підстав; оригіналу документа про сплату судового збору у розмірі 1536,80 грн.

16 квітня 2020 року до суду через засоби поштового зв`язку надійшла заява позивача про уточнення предметів і позовних вимог адміністративного позову ОСОБА_1 .

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.04.2020 заяву позивача про уточнення предметів і позовних вимог адміністративного позову ОСОБА_1 разом з доданими документами - повернуто позивачу.

Суд зазначає, що 13.04.2020 та 16.04.2020 на адресу суду від позивача надійшли докази усунення недоліків позовної заяви, зокрема, позивачем подані до суду: копій усіх заповнених сторінок паспорта громадянина України - ОСОБА_1 ; оригінал документа про сплату судового збору у розмірі 1536,80 грн.; у заяві про усунення недоліків зазначено реєстраційний номер облікової картки платника податків позивача та надані пояснення щодо засобів зв`язку позивача; власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано до суду іншого позову до цих самих відповідачів з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Частиною 2 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Дослідивши матеріали адміністративного позову, суд дійшов висновку, що він не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, з огляду на наступне.

Як вбачається з позовної заяви та доданих до неї документів, у червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області зі скаргою про зобов`язання слідчих Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області Гопацу М.А., Олійника І.В., начальника СВ Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області Федорчука О.В. і заступника начальника СВ Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області Шевченка І.В. забезпечити надіслання йому документів у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за №000011.

За результатами автоматизованого розподілу вказану скаргу передано на розгляд слідчому судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Буцмаку Ю.Є .

Ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Буцмак Ю.Є. від 14.06.2019 у справі №357/6431/19 відкрито провадження по скарзі ОСОБА_1 .

14 червня 2019 року ОСОБА_1 подав до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області заяву про відвід слідчого судді Буцмака Ю.Є. від розгляду його скарги на бездіяльність слідчих у кримінальному провадженні №000011.

Ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Дубановської І.Д. від 01.07.2019 у справі №357/6431/19 заяву ОСОБА_1 про відвід слідчого судді залишено без задоволення.

18 липня 2019 року ОСОБА_1 подав до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області заяву про відвід слідчого судді Дубановської І.Д. від розгляду його заяви про відвід слідчого судді Буцмака Ю.Є. від розгляду його скарги на бездіяльність слідчих у кримінальному провадженні №000011.

Ухвалою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Примаченка В.О. від 18.07.2019 у справі №357/6431/19 заяву ОСОБА_1 про відвід слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Дубановської І.Д. від розгляду заяви ОСОБА_1 про відвід слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Буцмака Ю.Є. від розгляду скарги ОСОБА_1 від 11.06.2019 року на бездіяльність слідчого у закритому кримінальному провадженні №0000011 залишено без розгляду.

Ухвалою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Дубановської І.Д. від 31.07.2019 у справі №357/6431/19 заяву ОСОБА_1 про відвід слідчого судді Буцмака Ю.Є. справа №357/6431/19 - задоволено.

Відведено слідчого суддю Буцмака Юрія Євгеновича від розгляду скарги ОСОБА_1 на умисну протиправну бездіяльність слідчих Гопаца М.А. , Олійника І.В. , начальника слідчого відділу Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області Федорчука О.В. і заступника начальника слідчого відділу Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області Шевченка І.В. щодо незадоволення клопотання №81 від 03 червня 2019 року, ненадіслання копії постанови від 10 серпня 2017 року слідчого СВ Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області Гопаци М.А. про закриття кримінального провадження № 0000011 в частині злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України - розбійний напад на ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , поєднаний з проникненням у їх житло, копії постанови слідчого СВ Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області Олійника І.В. про закриття кримінального провадження №0000011, зареєстрованих за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених п.п.4, 6 ч.2 ст.115, ч.ч.3, 4 ст.187, ч.2 ст.194 КК України, потерпілому ОСОБА_1 та зобов`язання вчинити певні дії та передано справу до канцелярії Білоцерківського міськрайонного суду Київської області для заміни відведеного слідчого судді в порядку встановленому ст. 35 КПК України.

06.08.2019 за результатами автоматизованого розподілу вказану скаргу передано на розгляд слідчому судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Ларіній О.В.

Ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Ларіної О.В. від 07.08.2019 у справі №357/6431/19 поновлено ОСОБА_1 строк на подання скарги на бездіяльність органів досудового розслідування та відкрито провадження по скарзі ОСОБА_1 на бездіяльність слідчих Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області Гопаци М.А., Олійника І.В., начальника СВ Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області Федорчука О.В., заступника начальника СВ Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області Шевченка І.В. щодо нездійснення процесуальних дій, які останні зобов`язані вчинити у визначений КПК України строк.

12 серпня 2019 року ОСОБА_1 подав до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області заяву про відвід слідчого судді Ларіної О.В., яка за результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями була передана на розгляд слідчому судді Шовкоплясу О. П.

27 серпня 2019 року ОСОБА_1 подав до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області заяву про відвід слідчого судді Шовкопляса О.П., яка за результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями була передана на розгляд слідчому судді Примаченку В.О.

12 вересня 2019 року ОСОБА_1 подав до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області заяву про відвід слідчого судді Приймачнка В.О., яка за результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями була передана на розгляд слідчому судді Ларіній О.В.

17 вересня 2019 року слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області заявила собі самовідвід, так як вона розглядала скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого щодо не направлення постанови слідчого про закриття кримінального провадження.

Відповідно до протоколу щодо неможливості автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.09.2019 призначення не відбулося, оскільки не вистачає потрібної кількості суддів для розгляду вказаної справи.

За даними звіту про неможливість розподілу справи (заяви судді про самовідвід) між суддями Білоцерківського районного суду Київської області від 17.09.2019 судді цього суду Бобкова Н.В., Примаченко В.О., Кошель Б.І., Кошель Л.М., Дубановська І.Д., Шовкопляс О.П., Буцмак Ю.Є. виключені із розподілу справ у зв`язку з відпусткою або запланованою відпусткою, судді Ярмола О.Я., Бондаренко О.В., Орєхов О.І. та Цукуров В.П. не мають відповідної спеціалізації, а у суддів Гавенко О.Л., Ісаєвої Д.А. та Цуранова А.Ю. закінчився строк повноважень.

Враховуючи те, що провести повторний автоматизований розподіл заяви судді Ларіної О.В. про самовідвід у справі №357/6431/19 (провадження №1-кс/357/4084/19) за відсутності потрібної кількості суддів для розподілу справи є неможливим, голова Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Бобкова Н.В. направила до Київського апеляційного суду подання від 19.09.2019 №1-кс/357/4084/19, в якому просила вирішити питання про направлення заяви судді Ларіної О.В. про самовідвід у справі №357/6431/19 (провадження №1-кс/357/4084/19) до іншого суду в межах юрисдикції Київського апеляційного суду.

Голова Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Бобкова Н.В. при направленні до Київського апеляційного суду подання від 19.09.2019 №1-кс/357/4084/19 керувалась пунктом 2 частини 1 статті 34 КПУ України, яким визначено, що кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо після задоволення відводів (самовідводів) чи в інших випадках неможливо утворити склад суду для судового розгляду.

26 вересня 2019 року до Київського апеляційного суду надійшло подання голови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Бобкової Н.В. про направлення заяви про самовідвід судді Ларіної О.В. на розгляд до іншого суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 01.10.2019 подання голови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Бобкової Н.В. задоволено. Матеріали судового провадження №357/6431/19 (провадження 1-кс/357/4084/19) за заявою судді Ларіної Ольги Віталіївни про самовідвід у розгляді заяви ОСОБА_1 про відвід судді Примаченка Віктора Олексійовича направлено для розгляду до Володарського районного суду Київської області.

Не погоджуючись з ухвалою Київського апеляційного суду від 01.10.2019, ОСОБА_1 неодноразово оскаржував її до Касаційного кримінального суду.

Ухвалами Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 16.10.2019, від 24.10.2019, від 29.10.2019, від 28.11.2019, від 19.12.2019, від 26.12.2019, від 11.01.2020 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року.

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Київського апеляційного суду із заявою про перегляд ухвали колегії суддів Київського апеляційного суду від 01.10.2019 за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07.02.2020 заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали колегії суддів Київського апеляційного суду від 01.10.2019 залишено без руху та надано ОСОБА_1 строк для усунення недоліків протягом семи днів з дня отримання ухвали.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21.02.2020 відкрито апеляційне провадження за заявою ОСОБА_1 на оскаржуване рішення.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 02.03.2020 закінчено підготовчі дії та призначено апеляційний розгляд кримінального провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Київського апеляційного суду від 1 жовтня 2019 року.

Проте, не погоджуючись із діями голови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Бобкової Н.В. щодо направлення до Київського апеляційного суду подання від 19.09.2019 №1-кс/357/4084/19 з приводу вирішення питання про направлення заяви судді Ларіної О.В. про самовідвід у справі №357/6431/19 (провадження №1-кс/357/4084/19) до іншого суду в межах юрисдикції Київського апеляційного суду, позивач звернуся з даним позовом до суду.

На переконання позивача, зазначені дії відповідача можуть бути оскаржені ним до суду в порядку адміністративного судочинства.

Водночас, суд звертає увагу на те, що зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що підставою пред`явлення даного позову ОСОБА_1 до голови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Бобкової Н.В., є незгода позивача з діями останньої щодо не забезпечення автоматизованого розподілу між суддями Білоцерківського міськрайонного суду Київської області судової справи №357/6431/19 та направлення до Київського апеляційного суду подання від 19.09.2019 №1-кс/357/4084/19 з приводу вирішення питання про направлення заяви судді Ларіної О.В. про самовідвід у справі №357/6431/19 до іншого суду в межах юрисдикції Київського апеляційного суду.

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження у суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб. У статті 124 Конституції України проголошено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до положень статті 6 Конституції України, Державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Як вбачається з п. 7 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до вимог статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю;12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень"; 13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років".

Разом з тим, суди та судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб`єктами владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції, і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв`язку з розглядом судових справ.

Такі спори не пов`язані із захистом прав, свобод чи інтересів у публічно-правових відносинах від порушень з боку органів державної влади, оскільки оскаржені позивачем дії вчинені при здійсненні правосуддя, а тому законність таких дій може перевірятися лише судом вищої інстанції в порядку, передбаченому процесуальним законом.

Тобто дії суду (судді), вчинені при виконанні ним своїх обов`язків щодо здійснення правосуддя (самостійного виду державної діяльності, яка здійснюється шляхом розгляду і вирішення у судових засіданнях в особливій, встановленій законом, процесуальній формі адміністративних, цивільних, кримінальних та інших справ), є не управлінськими, а процесуальними, і оскаржуються у порядку, визначеному процесуальними законами.

У порядку адміністративного судочинства можуть бути оскаржені акти, дії або бездіяльність посадових і службових осіб судів, що належать до сфери управлінської діяльності.

Рішення, дії чи бездіяльність судів та суддів, вчинені у зв`язку з розглядом судових справ, не підлягають розгляду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України. Правопорядок в Україні побудований на засадах, відповідно до яких один суд першої інстанції не має право втручатися в діяльність іншого суду чи суддів першої інстанції у зв`язку з їх рішеннями, діями чи бездіяльністю, пов`язаних розглядом справ.

Такий висновок випливає з того, що відповідно до статті 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Звернення до суду громадян, організацій чи посадових осіб, які відповідно до закону не є учасниками судового процесу, щодо розгляду конкретних справ судом не розглядаються, якщо інше не передбачено законом. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

Згідно зі статтею 23 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддя місцевого суду здійснює правосуддя в порядку, встановленому процесуальним законом, а також інші повноваження, визначені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти суду чи судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посяганням на процесуальну незалежність суду. В судовому порядку громадянами можуть бути оскаржені лише акти, дії чи бездіяльність посадових і службових осіб судів, що належать до сфери управлінської діяльності.

Згідно зі статтею 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Таким чином, не кожне рішення, дія чи бездіяльність судді чи суду у зв`язку з розглядом справи підлягає оскарженню. Закон допускає оскарження рішень, дій чи бездіяльності судді чи суду лише у випадках і порядку, передбачених процесуальним законом (апеляційний перегляд та у передбачених випадках - касаційне оскарження).

Отже, особи мають право оскаржити судове рішення до судів вищої інстанції в порядку та з підстав, визначених у процесуальному законодавстві. Питання притягнення судді до відповідальності врегульовано Законами України "Про судоустрій і статус суддів" та "Про Вищу раду правосуддя". Це означає, що кожна особа має можливість повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення та дій суду (судді) під час здійснення правосуддя.

Як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі №489/5045/18 "щодо цивільної відповідальності, до якої позивач має намір притягнути суд-відповідача, Консультативна рада європейських суддів зазначає, що, беручи до уваги принцип незалежності суду: i) засобом захисту від судових помилок (стосовно питань юрисдикції, суті справи або процедури розгляду) повинна бути належна система апеляційного оскарження рішень (як з дозволу суду, так і без дозволу); ii) будь-яка компенсація за інші недоліки в процесі здійснення правосуддя (у тому числі, наприклад, порушення строків розгляду справи) може вимагатися тільки від держави; iii) недоцільним є притягнення судді до будь-якої особистої відповідальності за здійснення ним уповноважених професійних обов`язків, навіть шляхом відшкодування збитків державі, крім випадків навмисного порушення (пункт 76 Висновку №3 (2002) Консультативної ради європейських суддів). Крім того, якщо держава повинна була виплатити компенсацію стороні через помилку у відправленні правосуддя, саме у держави, а не у сторони справи має бути право притягнути суддю до цивільної відповідальності шляхом подання судового позову (пункт 37 Висновку №18 (2015) Консультативної ради європейських суддів). Велика Палата Верховного Суду вважає, що означений підхід однаково застосовний як особисто до суддів, так і до судів, в яких вони здійснюють правосуддя (пункт 36 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 757/43355/16-ц)...

Велика Палата Верховного Суду вже зазначала, що можливість розгляду судом позовних вимог про зобов`язання іншого суду вчинити певні процесуальні дії та (або) ухвалити рішення, пов`язане з розглядом іншої судової справи, Закони України не передбачають. Оскарження діянь суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій. Вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені."

Згідно з пунктом 19 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Суд зауважує, що позивач у спірних правовідносинах оскаржує не дії, рішення чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, які пов`язані з реалізацією публічно-владних управлінських функцій, а процесуальний документ оформлений в рамках процесуального законодавства та не пов`язаний зі здійсненням судом провадження по справі результатом якого є прийняття акту індивідуальної дії в розумінні вимог Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд звертає увагу на те, що коли з позовом про зобов`язання розподілити позовну заяву (заяву) в автоматизованій системі документообігу суду звертається особа, чий позов (заяву) не було розподілено у встановленому законом порядку, цей спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства (такий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі №521/18287/15-ц).

Згідно з пунктом 57 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Натомість, дії учасника справи у разі його незгоди з порядком розподілу справ (заяви) відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду випливають із процесуального закону, який не передбачає у таких випадках можливості подання цим учасником справи позову до працівників відповідного суду (голови суду).

Відсутність правової регламентації можливості оскаржити рішення, дії та бездіяльність суду (працівників апарату суду), відповідно ухваленого або вчинених після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду інакше, ніж у порядку апеляційного та касаційного перегляду, є легітимним обмеженням, покликаним забезпечити правову визначеність у правовідносинах учасників справи між собою та з судом.

Таке обмеження не шкодить суті права на доступ до суду та є пропорційним визначеній меті, оскільки вона досягається гарантуванням у законі порядку оскарження рішень, дій і бездіяльності суду, відповідно ухвалених або вчинених після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року справа № 640/21170/18.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це, не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Згідно з вимогами ч. 1 та ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Отже, ця справа не є публічно-правовим спором і не підпадає під визначення адміністративної справи, яке наведене у статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України. Юрисдикція адміністративних судів, встановлена статтею 19 Кодексу адміністративного судочинства України, на цей спір не поширюється.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.01.2020 у справі №826/16580/17.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За таких обставин суд дійшов висновку щодо відмови у відкритті провадження у цій справі.

Керуючись статтями 170, 171, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі №320/3019/20 за позовом ОСОБА_1 до голови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Бобкової Н.В. про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії.

Роз`яснити позивачу, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Копію ухвали разом з матеріалами позовної заяви надіслати позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Відповідно до пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України процесуальні строки, визначені цією ухвалою, продовжуються на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Суддя Балаклицький А. І.