Справа № 160/1936/20
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2020-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 квітня 2020 року м. Дніпросправа № 160/1936/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),

суддів: Ясенової Т.І., Суховарова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу Комунального підприємства «Підсобне сільське господарство» Дніпропетровської обласної ради

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2020 року (суддя Турова О.М.) в адміністративній справі

за позовом Комунального підприємства «Підсобне сільське господарство» Дніпропетровської обласної ради

до Дніпровської міської ради

третя особа Комунальний заклад «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради

про визнання протиправним та скасування рішення в частині, -

в с т а н о в и в :

Комунальне підприємство «Підсобне сільське господарство» Дніпропетровської обласної ради звернулося до суду з позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати п. 6 рішення Дніпропетровської міської ради V скликання № 130/4 від 27.09.2006 в частині визнання Акту від 04.12.1957 на право користування землею для ведення товарного виробництва, площею 585,7 га, виданий Ігренській психлікарні виконавчим комітетом Дніпропетровської районної Ради депутатів трудящих таким, що втратив чинність, як таке, що не відповідає вимогам Закону та порушує охоронювані Законом інтереси Комунального підприємства «Підсобне сільське господарство» Дніпропетровської обласної ради.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2020 року відмовлено у відкритті провадження у справі № 160/1936/20.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, Комунальне підприємство «Підсобне сільське господарство» Дніпропетровської обласної ради подало апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття незаконного рішення.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позов, предметом якого є намагання сторони відновити право постійного користування земельною ділянкою шляхом визнання протиправним рішення, яким, на думку позивача, протиправно визнано таким, що втратив чинність, Акт від 04 грудня 1957 року на право постійного користування землею, свідчить, що позивач звернувся до суду саме з вимогами про захист своїх цивільних прав, а тому такий спір не є публічним, а має приватно-правовий характер, тому вирішення такого спору не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Комунальне підприємство «Підсобне сільське господарство» Дніпропетровської обласної ради не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, в обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції невірно встановлено характер спірних правовідносин у даній справі. Оскаржуване рішення Дніпропетровської міської ради від 27.09.2006 № 130/4 не порушує приватні (майнові, матеріальні) права позивача, тому ознак приватноправового характеру, що підлягають захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, немає. Дослідженню підлягають виключно владні управлінські дії та рішення органу місцевого самоврядування у зв`язку з порушенням безпосереднього порядку прийняття рішення органом місцевого самоврядування.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що ключовою складовою справи адміністративної юрисдикції є публічно-правовий характер спірних правовідносин, тобто внаслідок допущення бездіяльності, вчинення дій або прийняття рішення суб`єктом владних повноважень відбувається порушення прав та інтересів особи в сфері публічних правовідносин.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (майнового чи немайнового), конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, підставою для звернення до суду стало виявлення рішення Дніпропетровської міської ради від 27.09.2006 № 130/4 під час ознайомлення з матеріалами іншої судової справи.

Дніпропетровська міська рада на засіданні сесії 27 вересня 2006 року прийняла рішення №130/4 та № 131/4, на підставі яких (п. 6 рішення) визнала Акт від 04.12.1957 на право користування землею для ведення товарного виробництва, площею 585,7 га, виданий Ігренській психлікарні виконавчим комітетом Дніпропетровської районної Ради депутатів трудящих таким, що втратив чинність.

Вказані рішення Дніпропетровської міської ради в частині втрати чинності Акту на право користування землею від 04.12.1957, на думку позивча, прийняті з порушенням вимог чинного законодавства України.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що правовідносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються, зокрема, приписами Земельного кодексу України, а також прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами.

За змістом частини 1 статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; організація землеустрою.

Згідно з частиною 1 та пунктом «а» частини 2 статті 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Відповідно до частини 4 статті 173 Земельного кодексу України землі та земельні ділянки державної власності, включені в межі населеного пункту (крім земель, які не можуть передаватися у комунальну власність), переходять у власність територіальної громади. Рішення про встановлення меж населеного пункту та витяги з Державного земельного кадастру про межу відповідної адміністративно-територіальної одиниці та про відповідні земельні ділянки, право власності на які переходить до територіальної громади, є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

Із наведеного вбачається, що рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації цього рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 Цивільного кодексу України та пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення такої позовної вимоги є оспорювання цивільного права особи, що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.

Натомість розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають з владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення порушується право особи на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 902/517/17.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що спір у цій справі стосується цивільного права позивача щодо постійного користування землею, тому такий спір є приватноправовим і за суб`єктним складом сторін підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Враховуючи сукупність викладених обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Підсобне сільське господарство» Дніпропетровської обласної ради залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2020 року в адміністративній справі № 160/1936/20 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з 21 квітня 2020 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повна постанова складена 21 квітня 2020.

Головуючий - суддя О.В. Головко

суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров