Справа № 500/767/20
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2020-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/767/20

24 квітня 2020 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мандзія О.П., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Великобірківської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Великобірківської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області (далі відповідач, Великобірківська селищна рада), в якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Великобірківської селищної ради від 06.03.2020 року про відмову в реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

зобов`язати Великобірківську селищну раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та здійснити реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є власником садового будинку за адресою: АДРЕСА_1 рішенням №73 від 23.05.2019 року надано ОСОБА_1 дозвіл на переведення садового будинку у житловий будинок, до якого, в подальшому, рішенням №100 від 18.07.2019 року внесено зміни, а саме переведено належний позивачу садовий будинок у житловий будинок. Проте, відповідачем безпідставно відмовлено у реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , з посиланням на те, що будинок, в якому просить їх зареєструвати позивач, відноситься до категорії дачних та садових, які не призначені для постійного проживання.

Позивач вважає, що відмова у реєстрації місця проживання за вказаною адресою є неправомірною і такою, що порушує права на вільний вибір місця проживання, що стало причиною звернення до суду.

Ухвалою суду від 26.03.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Великобірківська селищна рада із позовними вимогами повністю погоджується та просить їх задовільнити, про що на адресу суду 06.04.2020 року надійшла заява, яка розцінюється судом, як визнанням позову відповідачем.

Розглянувши у відповідності до вимог ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд при прийняті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить садовий будинок, що знаходить за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №165918560 від 08.05.2019 року (а.с.10).

Рішенням Великобірківської селищної ради №73 від 23.05.2019 року надано дозвіл ОСОБА_1 на переведення садового будинку АДРЕСА_1 на території Великобірківської селищної ради у житловий будинок (а.с.12).

До вказаного рішення рішенням Великобірківської селищної ради №100 від 18.07.2019 року внесено зміни та викладено в наступній редакції, а саме: перевести належний ОСОБА_1 садовий будинок АДРЕСА_1 на території Великобірківської селищної ради у житловий будинок (а.с.13).

Позивач 06.03.2020 року звернувся до Великобірківської селищної ради із заявою про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.14).

Листом Великобірківської селищної ради від 17.03.2020 року №215 ОСОБА_1 повідомлено про те, що відповідно до норм чинного законодавства України не являється можливим зареєструвати громадянина у садовому чи дачному будинку, оскільки такі будинки не призначенні для постійного проживання. Рекомендовано здійснити переведення належного йому на праві власності садового (дачного) будинку у житловий, в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2015 року №321 "Про затвердження Порядку переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жиді будинки" (а.с.15).

Не погоджуючись із таким рішенням суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Оцінюючи правомірність рішення, дій відповідача як суб`єкта владних повноважень, суд керувався критеріями, закріпленими у ч.2 ст.2 КАС України, що певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, якої повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владні суб`єкти.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При вирішенні позовних вимог суд враховує наступне.

Відповідно до ст.2 Протоколу №4 Європейської конвенції з прав людини, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання. На здійснення цих прав не встановлюються жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, для забезпечення громадського порядку, запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших осіб.

В преамбулі Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що цей Закон відповідно до Конституції України регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження.

У відповідності до ст.2 Закону громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

У ст.3 цього ж Закону визначено, що вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Питання реєстрації місця проживання особи регламентовані ст.6 Закону, відповідно до якої громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

У разі якщо особа не може самостійно звернутися до органу реєстрації, реєстрація може бути здійснена за зверненням її законного представника або представника на підставі довіреності, посвідченої в установленому законом порядку (далі - представник).

Для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг): письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження; квитанцію про сплату адміністративного збору; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

У разі подання заяви представником особи додатково подаються: документ, що посвідчує особу представника; документ, що підтверджує повноваження особи як представника, крім випадків, коли законними представниками є батьки (усиновлювачі).

Реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.

Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інших, ніж передбачених цією статтею, документів.

Аналогічний вичерпний перелік необхідних документів для реєстрації місця проживання передбачено Правилами реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 207.

Разом з тим, як слідує зі змісту ст.4 Житлового кодексу Української РСР жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд.

Житловий фонд включає: жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд); жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об`єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд); жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово-будівельних кооперативів); жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд); квартири в багатоквартирних жилих будинках, садибні (одноквартирні) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях усіх форм власності, що надаються громадянам, які відповідно до закону потребують соціального захисту (житловий фонд соціального призначення).

До житлового фонду включаються також жилі будинки, що належать державно-колгоспним та іншим державно-кооперативним об`єднанням, підприємствам і організаціям. Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік до цих будинків застосовуються правила, встановлені для громадського житлового фонду.

До житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.

З наведених законодавчих норм вбачається, що відповідно до Житлового кодексу Української РСР садовий будинок не зазначений в переліку об`єктів, які не входять до житлового фонду.

В силу приписів ст.29 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

В свою чергу, ст.379, 380 ЦК України визначено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Таким чином, вирішуючи даний спір, слід виходити з таких характеризуючих ознак об`єкту нерухомості, як пристосування та придатність будинку для постійного проживання.

Відповідність садового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , державним стандартам, будівельним нормам і правилам, які пред`являються до житлових будинків, і придатність для постійного (всесезонного) проживання, підтверджується наданим позивачами технічним паспортом від 14.06.2019 року (а.с.32-38) та звітом №16/05-19 від 16.05.2019 року про проведення технічного огляду дачного (садового) будинку (а.с.16-31).

Як видно із матеріалів справи, будинок, який належить на праві приватної власності позивачу має присвоєну поштову адресу, знаходиться в межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці, зареєстрований як об`єкт нерухомого майна, призначений та придатний саме для постійного проживання у ньому, відповідає встановленим технічним вимогам та є постійним місцем проживанням позивачів.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про можливість проведення реєстрація за адресою житла фізичної особи, зокрема, садового будинку, оскільки вказаний будинок зазначений як садовий будинок, жодним чином не позбавляє його вищенаведених ознак, притаманних житлу, та, відповідно, не позбавляє позивача права, як такого, зареєструвати своє місце проживання в ньому, що повністю узгоджується зі ст.6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні".

Інших підстав для відмови позивачу у реєстрації місця проживання в садовому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , відповідачем у відмові у реєстрації місця проживання, викладеній у листі від 17.03.2020 року №215, наведено не було, що свідчить про невідповідність такої вимогам ч.2 ст.2 КАС України, а відтак, є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ч.4 ст. 47 КАС України крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, відповідач має право визнати позов повністю або частково, подати відзив на позовну заяву. Водночас, відповідно до вимог ч.1 ст.189 КАС України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Як убачається з ч.4 ст. 189 КАС України, у разі визнання позову відповідачем повністю або частково суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову повністю або у відповідній частині вимог.

Згідно з ч.6 ст. 47 КАС України суд не приймає відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем і не визнає умов примирення сторін, якщо ці дії суперечать закону або порушують чиї-небудь права, свободи чи інтереси. Аналогічні приписи містяться в ч.5 ст.189 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Як зазначалося, на адресу суду від відповідача надійшла заява про визнання позову.

Встановивши фактичні обставини справи, з`ясувавши доводи позивача в обґрунтування заявлених позовних вимог, перевіривши зазначену заяву відповідача про визнання позову на відповідність вимогам ч.4, 6 ст.47 та ч.2, 4 - 6 ст.189 КАС України, суд зауважує, що заяву подано повноважною особою і ці дії не суперечать закону або порушують чиї-небудь права, свободи чи інтереси.

Отже, беручи до уваги положення КАС України, виходячи з меж заявлених позовних вимог та заяви про визнання позову відповідачем, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно із ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, оскільки позов підлягає до задоволення, то до відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає сплачена позивачем сума судового збору у розмірі 840,80 грн. згідно квитанції №7146 від 19.03.2020 року (а.с.8).

Керуючись ст. 139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати відмову Великобірківської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області, викладену у листі від 17.03.2020 року №215, у реєстрації місця проживання ОСОБА_1 в садовому будинку за адресою: АДРЕСА_1 на території Великобірківської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області.

Зобов`язати Великобірківську селищну раду Тернопільського району Тернопільської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та зареєструвати місце проживання ОСОБА_1 в садовому будинку за адресою: АДРЕСА_1 на території Великобірківської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Великобірківської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області в користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 (вісімдесят) копійок згідно квитанції №7146 від 19.03.2020 року.

Позивач: ОСОБА_1 (47757, Тернопільська область, Тернопільський район, село Курники, РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Великобірківська селищна рада Тернопільського району Тернопільської області (47740, Тернопільська область, Тернопільський район, селище міського типу Великі Бірки, вулиця Грушевського, будинок 53, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 квітня 2020 року.

Головуючий суддя Мандзій О.П.

копія вірна

Суддя Мандзій О.П.