Справа № 640/5615/20
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2020-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2020 року м. Київ № 640/5615/20

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Огурцов О.П., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф (Павелків) Тетяни Леонідівни

про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування постанови та

зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф (Павелків) Тетяни Леонідівни (02094, м. Київ, вул. Юрія Поправки, 6, офіс 15), в якому просить визнати протиправними дії в частині накладення арешту на рахунок та визнати протиправною та скасувати постанову від 25.12.2019 у виконавчому провадженні № 60429913 про арешт коштів боржника, зобов`язати відповідача зняти арешт з рахунку.

У судовому засіданні суд ухвалив продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що накладення арешту на рахунок позивача, який призначений для отримання заробітної плати, унеможливлює своєчасне отримання такої заробітної плати, що призводить до порушення конституційних прав позивача на оплату праці та позбавляє його засобів для життя.

Відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, у зв`язку з чим суд здійснює розгляд справи за наявними у матеріалах справи документами.

Під час судового розгляду справи судом встановлено наступне.

На виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни у виконавчому провадженні № 60429913 перебуває виконавчий напис від 17.09.2019, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайка Євгена Вікторовича № 5766 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк Форвард» заборгованості у розмірі 26498,93 гривень.

Постановою від 28.11.2019 у спірному виконавчому провадженні звернено стягнення на доходи ОСОБА_1 , отримані у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Сервіс Технологія» шляхом відрахування 20 відсотків заробітної плати та інших доходів боржника із суми, що залишається після утримання податків та зборів.

Постановою від 25.12.2019 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках боржника, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту на які заборонено законом у межах суми стягнення.

Позивач, вважаючи, що виконавцем порушено законодавство, яким регулюється діяльність органів примусового виконання рішень, щодо накладення арешту на рахунок, на який позивач отримує заробітну плату, звернувся з відповідним позовом до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Преамбулою Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VІІІ (надалі за текстом також - Закон № 1404-VІІІ) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно до статті 10 Закону № 1404-VIII, заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Приписи статті 18 Закону № 1404-VIII закріплюють, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

При цьому, згідно з пунктом 8 частини третьої статті 18 Закону №1404-VIII, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Відповідно до статті 56 Закону № 1404-VIII, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Аналіз наведених норм чинного законодавства дає підстави для висновку, що виконавцю надані повноваження щодо накладення арешту, в тому числі й на кошти, які перебувають на рахунках.

Водночас, згідно з частиною другою статті 48 Закону № 1404-VIII, забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 151 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 191 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 261 Закону України "Про теплопостачання", статті 181 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Також, частиною першою статті 70 Закону України № 1404-VIII передбачено, що розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості:

у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків;

за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону №1404-VIII, не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено Законом.

Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Як зазначає позивач, приватним виконавцем накладено арешт на рахунок позивача, який використовується для виплати йому заробітної плати.

На підтвердження зазначеного позивачем надано довідку від 28.02.2020 № 11, виданої ТОВ «Сервіс Технологія», в якій зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , заробітну плату отримує на розрахунковий рахунок № НОМЕР_2 , під даний розрахунковий рахунок відкрито карту № НОМЕР_3 .

Зазначені обставини також підтверджуються листом Акціонерного товариства «Альфа-банк» від 17.02.2020 № 16353-23.1-б/б.

Положеннями статті 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини першої статті 2, частини другої статті 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 № 95, ратифікованої Україною 04.08.1961, ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.

З аналізу наведених норм вбачається, що держава гарантувала та захистила право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю.

Арешт коштів на рахунку позивача, на який перераховується заробітна плата, є неправомірним, оскільки позбавляє позивача можливості отримувати нараховану заробітну плату, що, в свою чергу, позбавляє заявника необхідних коштів на існування, чим порушує його права, передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до статті 59 Закону № 1404-VIII, арешт на майно або кошти банку, що знаходяться на його рахунках, арешт на кошти та інші цінності юридичних або фізичних осіб, що знаходяться в банку, здійснюються виключно за постановою державного виконавця, приватного виконавця чи рішенням суду про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, встановленому законом. Зняття арешту з майна та коштів здійснюється за постановою державного виконавця, приватного виконавця або за рішенням суду.

Оскільки судом встановлено протиправність прийняття приватним виконавцем постанови про накладення арешту в частині накладення арешту на рахунок, відкритому в Акціонерному товаристві «Альфа-Банк», № UA6682606, суд приходить висновку про наявність підстав для зобов`язання приватного виконавця зняти арешт з вказаного рахунків.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.09.2018 у справі № 344/12102/16-ц.

Щодо позовних вимог стосовно визнання протиправними дій виконавця щодо накладення арешту суд звертає увагу, що у даному випадку юридично значимою та такою, що має юридичні наслідки для позивача є саме постанова про накладення арешту, а не дії виконавця стосовно його накладення, а тому вимога у цій частині не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 241, 243, 244, 245, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф (Павелків) Тетяни Леонідівни (02094, м. Київ, вул. Юрія Поправки, 6, офіс 15) про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування постанови та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни від 25.12.2019 про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 60429913 в частині накладення арешту на кошти на рахунку ОСОБА_1, відкритому у Акціонерному товаристві «Альфа-Банк», № UA НОМЕР_4.

3. Зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф (Павелків) Тетяну Леонідівну зняти арешт з коштів на рахунку ОСОБА_1, відкритому у Акціонерному товаристві «Альфа-Банк», № UA НОМЕР_4.

4. У решті позовних вимог - відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф (Павелків) Тетяни Леонідівни судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 800 (вісімсот) гривень 00 копійок.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини шостої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

Суддя О.П. Огурцов