Справа № 200/3129/20-а
Суддя: Хохленков О.В.
Дата ухвалення: 2020-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2020 р. Справа№200/3129/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі Хохленкова О.В., розглянувши в в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Бахмутсько - Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними дій, рішення та бездіяльності суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Бахмутсько - Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними дій, рішення та бездіяльності суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовної заяви зазначається, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЄС у 1987 році.

У 2001 році ОСОБА_1 виїхав з України на постійне проживання до Ізраїлю, де був прийнятий на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль.

16 липня 2018 року Артемівським міськрайонним судом Донецької області було прийнято рішення у адміністративній справі №219/11559/17, яким зобов`язано Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області призначити і виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 05 листопада 2015 року у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність.

З метою сприяння відповідачу у виконанні покладених на нього обов`язків, позивач звернувся до відділення ПриватБанку та ним було відкрито відповідний банківський рахунок, реквізити якого, представниками позивача 19.10.2018 року було направлено безпосередньо до УПФУ відповідно до Порядку виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України №1596 від 30.08.1999 року.

13.12.2019 року відповідач листом №30029/13 від 06.12.2019 року, повідомив позивача, що ним було проведено поновлення пенсії та додатково повідомив, що ОСОБА_1 не надано реквізитів банківської установи куди саме необхідно перераховувати кошти.

12 лютого 2020 року представниками позивача повторно було надіслано до УПФУ оригінал заяви позивача про перерахування нарахованої пенсії на його особистий банківський рахунок, реквізити якого містяться в вищевказаній заяві.

11.03.2020 року відповідач своїм листом №5492/02 від 04.03.2020 року, повідомив позивача, що він особисто не звернувся до управління Пенсійного фонду та ним не було надано реквізити банківської установи куди саме необхідно перераховувати кошти і це є підставою для відмови у виплаті пенсії на зазначений позивачем банківський рахунок.

Вважає дії відповідача протиправними та просить суд:

1) визнати протиправними, дискримінаційними та скасувати рішення відповідача про незаконну відмову у виплаті пенсії на визначений позивачем банківський рахунок, в тому числі якщо воно було прийнято, але не передано позивачу;

2) визнати дії відповідача по невиплаті пенсії позивача на визначений ним банківський рахунок - протиправними та дискримінаційними;

3) визнати бездіяльність відповідача, що до не виплати пенсії позивачу з 05.11.2015 року - протиправною та дискримінаційною;

4) зобов`язати відповідача виплатити на визначений позивачем банківський рахунок усі недотримані позивачем пенсійні виплати з урахуванням усіх підвищень з 05.11.2015 року до фактичного виконання відповідачем рішення по цій справі, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів на усі несвоєчасно виплачені суми позивача, починаючи з 05.11.2015 року до їх фактичної виплати та продовжити виплату пенсії позивачу на банківський рахунок довічно.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 20 березня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

16 квітня 2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що ним було виконано рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16 липня 2018 року по справі №219/11559/17 щодо зобов`язання Управління призначити і виплачувати позивачу пенсію за віком з 05 листопада 2015 року.

Позивачу призначена пенсія за віком. Зараховано 22 роки 4 місяці 8 днів страхового стажу. Пенсія нарахована з листопада 2015 року.

Позивач згідно надісланих копій документів про вік та місце реєстрації в період до 07.08.2001 року був зареєстрована у м. Горлівка, Калінінський район, та вибув на постійне місце мешкання до держави Ізраїль, де на даний час зареєстрований та проживає з 31.10.2001 року.

Статтею 47 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій Формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера у межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки пенсія виплачується, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера у межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України. Позивачу потрібно надати адресу свого перебування в місті Бахмут.

Згідно з статтею 47 Закону України №1058 передбачено, що пенсія виплачується щомісяця виключно у грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

06.12.2019 року Управління звернулося до представника позивача з проханням надати допомогу у виконанні рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області №219/11559/17 в частині виплати позивачу пенсії за віком з 05 листопада 2015 року.

Представнику позивача було роз`яснено, що порядок здійснення пенсійних виплат визначається виключно Законом України №1058.

Статтею 47 Закону України №1058 передбачено, що пенсія виплачується щомісяця виключно у грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

У вищезазначеному рішенні суду, яке набрало чинності, та копіях документів, наданих до адміністративного позову позивача, відсутня інформація щодо адресних даних позивача в межах міста Бахмут, Бахмутського району та способу виплати пенсії, призначеної за рішенням суду, а саме: відділення пошти або реквізити банківської установи.

У зв`язку з викладеним вище, для належного виконання рішення №219/11559/17 та виплати пенсії, належної позивачу, Управління просило представника позивача надати інформацію про поштову адресу позивача в межах міста Бахмута, Бахмутського району або рахунку в установі банку на ім`я Карпунова О.В.

Також було додатково повідомлено, що відповідно до пункту 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України №1058 затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Отже реквізити банківської установи, або заява про перерахування пенсійних виплат на поштове відділення за місцем фактичного мешкання у місті Бахмут або Бахмутоькому районі повинні бути надані особисто ОСОБА_1, або його законним представником з наданням до Управління належним чином оформленої довіреності.

Засобами поштового зв`язку представником позивача до Управління була надіслана заява №712 від 12.02.2020 року про подання додаткових документів для призначення пенсії ОСОБА_1 .

Управлінням розглянута заява подання додаткових документів для призначення пенсії ОСОБА_1 , відповідно до статті 20 Закону України «Про звернення громадян».

Пунктом 4.10 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за №1566/11846, визначено, що заява про виплату пенсії через банківський рахунок подається заявником згідно з Порядком виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їхні поточні рахунки у банках, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року № 1596 (зі змінами) (далі - Порядок № 1596).

Згідно з пункту 4 Порядку №1596 виплата пенсій та грошової допомоги відповідно до цього Порядку здійснюється за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувачів в населених пунктах в межах України, в яких функціонують вибрані одержувачами уповноважені банки, їх відокремлені підрозділи.

Відповідно до пункту 10 Порядку №1596 заява про виплату пенсії або грошової допомоги подається одержувачем особисто до органу Пенсійного Фонду чи органу соціального захисту населення за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувача в населеному пункті у межах України або приймається органом Пенсійного Фонду чи органом соціального захисту населення від установи уповноваженого банку.

Заяви приймаються за умови пред`явлення паспорта громадянина України або іншого документа, що посвідчує особу і підтверджує її вік, та документа, визначеного законодавством, для з`ясування місця її проживання і реєструються в установленому порядку.

Таким чином. позивачем відповідно до встановленого порядку не вчинено необхідних дій для реалізації її права на отримання належних їй сум пенсійних виплат.

Заява позивача про перерахування належних сум пенсії на поточний рахунок «Приватбанку», надіслана до Управління поштою, залишена без розгляду та повернута представнику позивача.

На теперішній час в Управлінні відсутні оригінал заяви та оригінал поточного рахунок «Приватбанку» позивача.

Виходячи з вищевикладеного, Управління діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, підзаконними нормативними актами, прийнятими постановами Кабінету Міністрів України.

Права позивача порушені не були, у зв`язку з чим в задоволенні позову про визнання протиправними бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, Управління вважає, що позивачу слід відмовити в повному обсязі.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України про що свідчить паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 (а.с.23, 44).

Відповідач - Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області є юридичною особою і суб`єктом владних повноважень.

Позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987, що підтверджено копією посвідчення серії НОМЕР_3 від 08.12.1992 року.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16 липня 2018 року у справі № 219/11559/17, адміністративний позов ОСОБА_1 до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в призначенні пенсії за віком, та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Бахмутського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 03 липня 2017 року №43 (в зміну рішення від 03 квітня 2017 №18) про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком з 05 листопада 2015 року, зобов`язано Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області призначити і виплачувати ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , пенсію за віком з 05 листопада 2015 року у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність.

19 жовтня 2018 року представниками позивача було подано до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області заяву позивача про перерахування нарахованої пенсії на його особистий банківський рахунок, реквізити якого містяться в вищевказаній заяві (а.с.54-55).

Листом Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 30029/13/05 від 06.12.2019 року, позивача було проінформовано, що проведено поновлення пенсії та повідомлено, що ним не надано реквізити банківської установи (а.с.56-57).

12 лютого 2020 року представниками позивача було повторно подано до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області заяву позивача про перерахування нарахованої пенсії на його особистий банківський рахунок, реквізити якого містяться в заяві (а.с.59-60).

Листом Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 5492/02 від 04.03.2020 року, проінформувало, що відповідно до пункту 10 Порядку № 1596 заяви одержувачів про зарахування сум пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки приймаються органами Пенсійного фонду за умови пред`явлення паспорта та реєструються в установленому порядку.(а.с.61).

Встановлені обставини підтверджені матеріалами справи і не є спірними.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з такого.

Відповідно до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Тобто, право на отримання пенсії є конституційним правом громадян України.

Частиною 3 статті 2 Протоколу №4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вільний вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав, в тому числі, і права на пенсійне забезпечення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV (далі - Закон № 1058).

Рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року, пункт 2 частини 1 статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058 щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Зазначені положення Закону № 1058 втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто з 07.10.2009 року.

Як вказано в Рішенні № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року, оспорюваними нормами Закону № 1058 держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Таким чином, з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49 та другого речення статті 51 Закону № 1058, громадяни України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон користуються правами на призначення пенсії на рівні з тими громадянами України, які проживають на території України.

Отже, проживаючі в Ізраїлі громадяни України, мають такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Тобто, право позивача от отримання пенсії не заперечуються відповідачем.

Спірним питанням даної справи є невиплата позивачу пенсії на його поточний рахунок з 05 листопада 2015 року.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV).

За визначенням наведеним в статті 1 Закону № 1058-ІV, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 49 Закону № 1058-ІV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Статтею 51 Закону № 1058-ІV визначено, у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Як вже зазначалося вище, Конституційний Суд України у рішенні № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV.

У пункті 3.3 цього рішення Конституційний Суд України зазначив, що оспорюваними нормами Закону № 1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Відповідно до приписів статті 152 Конституції України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Таким чином, положення пункту 2 частини 1 статті 49 та другого речення статті 51 Закону № 1058-ІV втратили чинність з 07 жовтня 2009 року, тобто від дати прийняття Конституційним Судом України рішення № 25-рп/2009.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 року, у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996 року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому ЄСПЛ доходить висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в Україні, щодо самого права на отримання пенсії (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Отже, як вже було зазначено судом, від представника позивача поштовим відправленням від 19.10.2018 року, відповідачем була отримана заява про надання банківських реквізитів для перерахунку пенсії.

Листом Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 30029/13/05 від 06.12.2019 року, позивача було проінформовано, що проведено поновлення пенсії та повідомлено, що позивачем не надано реквізити банківської установи.

12 лютого 2020 року представниками позивача було повторно подано до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області заяву позивача про перерахування нарахованої пенсії на його особистий банківський рахунок, реквізити якого містяться в заяві.

Листом від 04.03.2020 року № 5492/02 на адресу представника позивача був надісланий лист управління Пенсійного фонду, щодо невідповідності заяви про надання банківських реквізитів, встановлених нормами постанови КМУ від 30.09.1999 року № 1596.

В розумінні Кодексу адміністративного судочинства України даний лист не є рішенням, яким позивачу було відмовлено у виплаті пенсії, а лише листом, який носить рекомендаційний характер.

Тому вимога позивача про визнання протиправними, дискримінаційними та скасувати рішення відповідача про незаконну відмову у виплаті пенсії на визначений позивачем банківський рахунок, в тому числі якщо воно було прийнято, але не передано позивачу, є передчасною та не підлягає задоволенню.

В той же час, рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16 липня 2018 року по справі №219/11559/17 щодо зобов`язання Управління призначити і виплачувати позивачу, пенсію за віком з 05 листопада 2015 року, відповідачем виконано.

Позивачу призначена пенсія за віком. Зараховано 22 роки 4 місяці 8 днів страхового стажу. Пенсія нарахована з листопада 2015 року.

Ця обставина позивачем не заперечується.

Щодо порядку виплати нарахованих сум пенсії, суд зазначає наступне.

Згідно з п. 10 Порядку № 1596 заява про виплату пенсії або грошової допомоги подається одержувачем особисто до органу Пенсійного фонду чи органу соціального захисту населення за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувача в населеному пункті у межах України або приймається органом Пенсійного фонду чи органом соціального захисту населення від установи уповноваженого банку. Заяви приймаються за умови пред`явлення паспорта громадянина України або іншого документа, що посвідчує особу і підтверджує її вік, та документа, визначеного законодавством, для з`ясування місця її проживання, і реєструються в установленому порядку.

За змістом приписів п. 12, п. 13 Порядку №1596 органи Пенсійного фонду та органи соціального захисту населення на підставі заяв, передбачених пунктом 10 цього Порядку, складають:

- списки на зарахування пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки (далі - списки) згідно з додатком 2 у двох примірниках;

- опис списків на зарахування пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки (далі - опис) згідно з додатком 3 у трьох примірниках.

Списки та описи складаються окремо за пенсіями та грошовою допомогою, що фінансуються за рахунок коштів Пенсійного фонду України, і за грошовою допомогою та іншими грошовими виплатами, що фінансуються органами соціального захисту населення за рахунок відповідних бюджетів. Перший примірник списків формується за датою виплати в порядку зростання номерів поточних рахунків, другий - за датою виплати в порядку зростання номерів пенсійних (особових) справ. Дати і виплатний період визначаються органами Пенсійного фонду та органами соціального захисту населення. Списки у двох примірниках за один день до початку кожного виплатного періоду, за який виплачується пенсія та грошова допомога, подаються органами Пенсійного фонду та органами соціального захисту населення відповідним установам уповноважених банків разом з двома примірниками описів.

Таким чином, підставою для виплати пенсії через поточні рахунки в банках є заява про виплату пенсії або грошової допомоги, яка може бути подана пенсійному органу відповідно до п. 10 Порядку №1596 двома шляхами, а саме:

- особисто пенсіонером до органу Пенсійного фонду;

- від установи уповноваженого банку.

Аналогічні положення закріплені у п. 4.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок №22-1), яким передбачено, що заяви про виплату пенсії (додаток 5) реєструються в журналі вхідної кореспонденції. Заява про виплату пенсії через банківський рахунок подається заявником згідно з Порядком виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їхні поточні рахунки у банках, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 №1596 (зі змінами).

Судом установлено та сторонами не заперечується, що станом на час розгляду справи позивач із заявою про виплату пенсії або грошової допомоги, яка має бути подана пенсійному органу відповідно до п. 10 Порядку №1596 до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області, не звертався.

Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Отже, на думку суду, у спірних правовідносинах відповідач діяв у межах вимог ст. 19 Конституції України та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, за якими органи державної влади та органи місцевого самоврядування, в тому числі, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а отже у суду відсутні правові підстави для задоволення позову.

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші протии Україн" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є такими, що не підлягають задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, питання судових витрат судом не вирішується.

На підставі викладеного, керуючись ст. 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства, суд, -

В И Р І Ш И В:

У позовних вимогах ОСОБА_1 до Бахмутсько - Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними дій, рішення та бездіяльності суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити певні дії, відмовити.

Рішення прийнято в нарадчій кімнаті та його складено та підписано суддею 21 квітня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної

сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя О.В. Хохленков