Справа № 826/5658/18
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2020-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2020 року м. Київ № 826/5658/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі
головуючої судді Добрівської Н.А.,
розглянувши у письмовому провадженні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доКомандувача Сухопутних військ Збройних Сил України,
Міністерства оборони України
провизнання незаконними та скасування наказів від 12 грудня 2017 року №484 та від 26 грудня 2017 року №247, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (далі по тексту відповідач 1), Міністерства оборони України (далі по тексту відповідач 2), в якому, з урахуванням позовної заяви в новій редакції, просила суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 26 грудня 2017 року №247 (по стройовій частині) в частині виключення зі списків особового складу з 26 грудня 2017 року підполковника ОСОБА_2 , начальника служби пожежної безпеки Командування Сухопутних військ Збройних Сил України;

- зобов`язати Командування Сухопутних військ Збройних Сил України виключити зі списків особового складу з 01 січня 2018 року начальника служби пожежної безпеки Командування Сухопутних військ Збройних Сил України підполковника ОСОБА_2 , у зв`язку зі смертю;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу відповідно до пункту 1 частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 «Про затвердження порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві».

В обґрунтування заявлених вимог позивач послалась на те, що вона є вдовою ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проходив військову службу в Командуванні Сухопутних військ Збройних Сил України на посаді начальника служби пожежної безпеки Командування Сухопутних військ.

Наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) №484 від 12 грудня 2017 року ОСОБА_2 було звільнено з військової служби у відставку за підпунктом «б» частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я).

28 квітня 2017 року наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України №81 ОСОБА_2 у зв`язку з погіршенням стану здоров`я було направлено на стаціонарне лікування із діагнозом пухлина головного мозку.

29 вересня 2017 року командувачем Сухопутних військ Збройних Сил України було видано наказ №185 (по стройовій частині), відповідно до якого ОСОБА_2 , який перебував на стаціонарному лікуванні з 28 квітня 2017 року вважати таким, що направлений на ВЛК для визначення придатності до військової служби у зв`язку із погіршенням стану здоров`я з 29 вересня 2017 року.

10 жовтня 2017 року госпітальна ВЛК терапевтичного профілю військової частини НОМЕР_1 за розпорядженням тимчасово виконуючого обов`язки першого заступника начальника штабу Сухопутних військ Збройних Сил України від 29 вересня 2017 року №116/209 провела огляд ОСОБА_2 .

Відповідно до свідоцтва про хворобу №1263 Центральної військово-лікарської комісії від 19 жовтня 2017 року ОСОБА_2 встановлено діагноз, а також те, що захворювання та травми пов`язані з проходженням військової служби та визнано ОСОБА_2 непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.

25 жовтня 2017 року ОСОБА_2 виписано зі шпиталю та надано звільнення від виконання службових обов`язків на строк 30 днів.

Наказом командувача Сухопутними військами Збройних Сил України (по стройовій частині) №211 від 06 листопада 2017 року визначено вважати таким, що прибув та приступив до виконання службових обов`язків з госпіталю з 04 листопада 2017 року ОСОБА_2 ; звільнити від виконання службових обов`язків за станом здоров`я на 30 діб з 04 листопада 2017 року по 03 грудня 2017 року.

У зв`язку з погіршенням стану здоров`я 17 листопада 2017 року наказом №220 (по стройовій частині) ОСОБА_2 було направлено у госпіталь на стаціонарне лікування.

Зі стаціонарного лікування ОСОБА_2 до місця проходження військової служби не повертався, оскільки помер у госпіталі 01 січня 2018 року.

Проте, під час перебування на лікуванні у госпіталі на стаціонарному лікуванні, куди його було направлено наказом №220 від 17 листопада 2017 року, командувачем Сухопутних військ Збройних Сил України було видано накази від 12 грудня 2017 року №484 (по особовому складу) в частині звільнення з військової служби ОСОБА_2 та від 26 грудня 2017 року №247 (по стройовій частині) в частині виключення ОСОБА_2 зі списків особового складу.

В той же час, як вказує позивач у своїй позовній заяві, станом на 26 грудня 2017 року з ОСОБА_2 не було проведено остаточного розрахунку за речове майно, останній не надавав свою згоду на виключення зі списків особового складу військової частини без такого розрахунку та не писав рапорт на звільнення з військової служби, відсутній й, як зазначено у позовній заяві, наказ на здачу ОСОБА_2 справ за посадою начальника служби пожежної безпеки Командування Сухопутних військ Збройних Сил України.

Більш того, позивач вказує й на те, що відсутній наказ про повернення ОСОБА_2 зі стаціонарного лікування, куди він був направлений 17 листопада 2017 року на підставі наказу №220.

Командування військової частини, як зазначає позивач, не попереджувало ОСОБА_2 про дострокове розірвання контракту та не проводило з ним бесіду відповідно до вимог наказу №170 Міністра оборони України.

Таким чином, на думку позивача, відповідачем порушено чинне законодавства та, як наслідок, незаконно звільнено ОСОБА_2 з військової служби та виключено зі списків особового складу під час перебування його на стаціонарному лікуванні, у зв`язку з чим позивач стверджує, що ОСОБА_2 помер під час виконання обов`язків військової служби.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

У додаткових письмових поясненнях до позовної заяви представник позивача зазначив, що твердження відповідача в тій частині, що на рапорті про звільнення від 26 грудня 2017 року стоїть підпис ОСОБА_2 є такими, що не відповідають дійсності, оскільки документ, який надав відповідач суду не містить жодних відомостей щодо його назви, на цьому документі відсутні будь-які позначки, які б свідчили про те, що його було офіційно подано до Командування Сухопутних військ Збройних Сил України, відсутні відомості щодо реєстрації вказаного документа, а розчерк, який стоїть біля прізвища ОСОБА_2 , не є підписом останнього та навіть не схожий на нього.

Крім того, представник позивача послався на те, що в матеріалах особової справи ОСОБА_2 , яка знаходиться в Чернігівському обласному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, даний документ відсутній.

Також, представник позивача зазначив, що згідно відповіді від 20 лютого 2019 року №4/1007 Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» на адвокатський запит, станом на 26 грудня 2017 року ОСОБА_2 знаходився у відділенні реанімації та інтенсивної терапії (нейрохірургічних та неврологічних хворих) клініки нейрохірургії. Його стан розцінювався як важкий, свідомість не дозволяла контактувати з медичним персоналом та родичами, що, на думку представника позивача, свідчить про те, що ОСОБА_2 не міг подати вищевказаний документ до командування Сухопутних військ Збройних сил України з обхідним листом та не мав можливості написати його 26 грудня 2017 року.

Більш того, представник позивача послався й на те, що передумовою для видачі розпорядження щодо надання часу ОСОБА_2 для здачі справ є наказ про повернення останнього з лікування та початок виконання ним своїх обов`язків після лікування. Проте, ОСОБА_2 в цей час перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні реанімації та інтенсивної терапії (нейрохірургічних та неврологічних хворих) клініки нейрохірургії у важкому стані з набряком головного мозку.

Представник позивача у своїх письмових поясненнях також послався й на те, що відповідачем не надано доказів проведення бесіди з ОСОБА_2 стосовно його звільнення, не надано підтвердження того, що ОСОБА_2 попереджено про дострокове розірвання контракту за пунктом «б» частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок» та доказів того, що 26 грудня 2017 року з ОСОБА_2 були проведені всі розрахунки за грошове, продовольче та речове забезпечення, або згоду ОСОБА_2 на виключення зі списків частини без проведення остаточного розрахунку.

На підставі вищевикладеного, як стверджує представник позивача, у відповідача 1 були відсутні правові підстави для видання наказу про виключення ОСОБА_2 зі списків особового складу частини та зняття з усіх видів забезпечення з 26 грудня 2017 року.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача 1 у відзиві на позовну заяву послався на те, що відповідно до постанови військово-лікарської комісії, зазначеної у свідоцтві про хворобу №1263, затвердженого Центральною військово-лікарською комісією від 19 жовтня 2017 року вх. №3108 підполковник ОСОБА_2 , визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.

Крім того, представник відповідача 1 зазначив, що відповідно до положень чинного законодавства, рапорт на звільнення військовослужбовця з військової служби за станом здоров`я не потрібен, тому накази, на думку представника відповідача 1, накази командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 12 грудня 2017 року №484 та від 26 грудня 2017 року №247 є законними.

З урахуванням викладеного, представник відповідача 1 просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача 2 у відзиві на позовну заяву послався на те, що зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та до постанови Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2013 року №975 призведе до порушення порядку виплати такої допомоги, оскільки рішення приймається комісією після надходження та розгляду усіх необхідних підтверджуючих документів, у зв`язку з чим представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 квітня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

20 серпня 2018 року судом постановлено ухвалу, якою повідомлено Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України про оголошення перерви у підготовчому засіданні та витребувано додаткові докази.

Ухвалою від 14 вересня 2018 року судом витребувані у ІНФОРМАЦІЯ_2 додаткові докази у справи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 жовтня 2018 року уточнений адміністративний позов залишено без руху та позивачу наданий строк для усунення виявлених судом недоліків.

05 листопада 2018 року судом постановлено ухвалу, якою повідомлено Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України про оголошення перерви у підготовчому засіданні та витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_3 додаткові докази.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 грудня 2018 року судом повідомлено Міністерство оборони України про його залучення до участі у справі у якості співвідповідача запропоновано надати відзив на позовну заяву, а також повторно витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_3 додаткові докази.

19 грудня 2018 року судом постановлена ухвала про закінчення підготовчого провадження та про призначення справи до розгляду в судовому засіданні.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 лютого 2019 року витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_3 додаткові докази.

В судовому засіданні 10 квітня 2019 року представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідачів заперечував проти задоволення позовних вимог та просив у їх задоволенні відмовити, пославшись на обставини, аналогічні тим, що викладені у відзивах на позовну заяву.

За наявності згоди представників сторін, а також враховуючи достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи, у судовому засіданні 10 квітня 2019 року, згідно з частиною третьою статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України судом прийнято рішення про подальший розгляд у письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив такі обставини.

Так, на підставі наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено що позивач з 09 листопада 1996 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 .

У відповідності до матеріалів особової справи ОСОБА_2 , останній проходив військову службу, з 1992 року на офіцерських посадах. З лютого 2014 року на посаді начальника служби пожежної безпеки Командування Сухопутних військ Збройних Сил України.

Також суд наголошує, що в матеріалах справи наявні докази того, що ОСОБА_2 проходив військову службу на підставі контракту про проходження громадянином України військової служби у Збройних Силах України, укладеного строком на 5 років.

Відповідно до наданої суду копії Витягу із наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по стройовій частині) від 28 квітня 2017 року №81, підполковника ОСОБА_2 визнано таким, що з 28 квітня 2017 року вибув у госпіталь.

29 вересня 2017 року ОСОБА_2 направлений на ВЛК для визначення придатності до військової служби у зв`язку із погіршенням стану здоров`я відповідно до наказу від 29 вересня 2017 року №185.

Як свідчить надана суду копія виписки з медичної карти стаціонарного хворого №4685, ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні з 21 вересня 2017 року по 25 жовтня 2017 року і за результатами ВЛК непридатний до служби з виключенням з військового обліку, потребує звільнення від виконання службових обов`язків на службі для оформлення документів, але не більше 30 календарних днів.

Відповідно до витягу із наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по стройовій частині) від 06 листопада 2017 року №211 з 04 листопада 2017 року ОСОБА_2 є таким, що звільнений від виконання службових обов`язків за станом здоров`я з 04 листопада 2017 року по 03 грудня 2017 року.

Наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 17 листопада 2017 року №220 ОСОБА_2 направлено з 17 листопада 2017 року у госпіталь на стаціонарне лікування.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії подання, останнє подається до звільнення ОСОБА_2 з військової служби у відставку за пунктом «б» (за станом здоров`я) на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про невідповідність до військової служби з виключенням з військового обліку відповідно до частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з урахуванням вимог цієї ж статті з правом носіння військової форми одягу.

Також у вказаному поданні міститься інформація щодо проведення 11 грудня 2017 року співбесід Командувачем Сухопутних військ Збройних Сил України генерал-полковником ОСОБА_3 .

Відповідно до наданої суду копії Витягу із наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 12 грудня 2017 року №484 начальника служби пожежної безпеки Командування Сухопутних військ, підполковника ОСОБА_2 відповідно до частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову служби», з урахуванням вимог частини 8 цієї ж статті звільнено у відставку за підпунктом «б» за станом здоров`я, з правом носіння військової форми одягу.

На підставі вказаного витягу з наказу Тимчасово виконуючий обов`язки Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України ОСОБА_4 доручив полковнику ОСОБА_5 включити в наказ КСВ ЗС України (по стройовій частині) та надано підполковнику ОСОБА_2 6 діб з 21 по 26 грудня 2017 року для здачі справ та посади, яку обіймає, а також виключити зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення з 26 грудня 2017 року.

Також, в матеріалах справи наявна копія рапорту від 26 грудня 2017 року, в якій стоїть підпис, за твердженнями представника відповідача, ОСОБА_2 , проти чого заперечує позивач та її представник.

Відповідно до змісту цього рапорту ОСОБА_2 доповів, що на підставі наказу Командувача Сухопутних військ України (по особовому складу) від 12 грудня 2017 року №484 справи та посаду начальника служби пожежної безпеки Командування Сухопутних Військ Збройних Сил України здав. Чергову відпустку за 2017 рік не використав, грошову допомогу для оздоровлення отримав, також просив виплатити грошову компенсацію за невикористану чергову відпустку за 2017 рік. Матеріальну допомогу за 2017 рік для вирішення соціально-побутових питань та грошову компенсацію за неотримане речове майно отримав. На квартирному обліку в ЖК гарнізону м. Києва перебуває з 21 листопада 1996 року. За рахунок МО України службовим та постійним житлом не забезпечений.

За змістом наданої суду копії Витягу із наказу Командувача Сухопутних Військ Збройних Сил України (по стройовій частині) від 26 грудня 2017 року №247 підполковника ОСОБА_2 виключено із списків особового складу, всіх видів забезпечення з подальшим зарахуванням на військовий облік до Козелецького РВК Чернігівської області з 26 грудня 2017 року.

Також вказаним наказом визначено, що грошова компенсація за неотримане речове майно у зв`язку із звільненням з військової служби виплачується відповідно до вимог наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по стройовій частині) від 26 грудня 2017 року №247, припинено доступ до державної таємниці та наказано виплатити одноразову грошову допомогу по звільненню відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 за 29 календарних роки.

Згідно наданої суду копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 02 січня 2018 року відділом державної реєстрації смертей Головного територіального управління юстиції у місті Києві складено відповідний актовий запис №108.

Відповідно до виписки з протоколу патолого-анатомічного дослідження №2 від 02 січня 2018 року хворого ОСОБА_2 , причиною смерті останнього зазначено набряк-набухання головного мозку та злоякісне новоутворення головного мозку, а згідно з відповіддю військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» від 06 вересня 2018 року №4/5232 захворювання ОСОБА_2 «так, пов`язані з проходженням військової служби».

Більш того, відповідно до наявної в матеріалах справи копії листа військової частини НОМЕР_4 від 19 лютого 2018 року №191, заступник командира військової частини НОМЕР_4 доповів начальнику управління особового складу Командування Сухопутних військ Збройних Сил України про те, що 17 грудня 2017 року до військової частини НОМЕР_4 надійшов рапорт підполковника ОСОБА_2 щодо розрахунку коштів для нарахування за неотримане речове майно за час проходження військової служби. Станом на 23 грудня 2017 року в речовій службі військової частини НОМЕР_4 був зроблений розрахунок коштів за неотримане речове майно ОСОБА_2 та передано особисто в руки підполковнику ОСОБА_2 . Разом з тим повідомлено, що кошти на виплату грошової компенсації за неотримане речове майно станом на сьогодні відсутні, заявку на виділення фінансового ресурсу надано до Тилу Командування Сухопутних військ Збройних Сил України в січні 2018 року.

При цьому, згідно листа фінансово-економічної служби Командування Сухопутних військ Збройних Сил України ОСОБА_2 зі списків військової частини НОМЕР_5 виключений 26 грудня 2017 року та на його картковий рахунок в Ощадбанку були перераховані: 26 грудня 2017 року одноразова грошова допомога при звільненні в сумі 123872,12 грн, а 27 грудня 2017 року грошове забезпечення по 26 грудня включно у розмірі 23805,11 грн, а також повідомлено, що компенсація за речове майно виплачується через фінансово-економічну службу військової частини НОМЕР_4 .

Також, згідно відповіді Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» від 20 лютого 2019 року №4/1007, ОСОБА_2 перебував у період з 25 грудня 2017 року по 01 січня 2018 року у відділенні реанімації та інтенсивної терапії (нейрохірургічних та неврологічних хворих) клініки нейрохірургії. Стан розцінювався як важкий, свідомість в даний період часу дозволяла контактувати з медичним персоналом та родичами. Визначення усвідомлення значень дій та керування ними входять до компетенції психіатричної експертизи (за згодою пацієнта) і не передбачається алгоритмом надання допомоги хворим, а у вказаній відповіді зазначено, що під час лікування препарати які застосовувались не входить до групи А (сильнодіючі речовини).

Вважаючи, що наказ Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 26 грудня 2017 року №247 (по стройовій частині) в частині виключення зі списків особового складу з 26 грудня 2017 року ОСОБА_2 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, у зв`язку з невиплатою усіх належних до виплати сум, дати та підстави звільнення, позивач звернулась до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Більш того, позивач вважає, що їй має бути нарахована та виплачена одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, яка їй після смерті ОСОБА_2 виплачена не була.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-XII (далі по тексту Закон №2232-ХІІ), який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби. здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби. Крім наведеного, правовідносини врегульовані і Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі по тексту Закон №2011-ХІІ), який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Частиною другою статті 19 Конституції України на органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи покладено обов`язок діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до частини дев`ятої статті 2 Закону №2232-ХІІ громадяни України в добровільному порядку можуть проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України або інших військових формувань. Порядок відбору та прийняття на службу у військовому резерві, строки, умови та порядок її проходження, а також підстави та порядок звільнення із служби визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження громадянами України служби у військовому резерві, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом «б» частини першої статті 26 цього ж Закону звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.

Згідно пункту «б» частини другої статті 26 Закону №2232-ХІІ звільнення зі служби проводиться військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, - на підставах, передбачених частиною шостою з урахуванням випадків, визначених частиною восьмою цієї статті.

Пункт «б» частини шостої статті 26 Закону №2232-ХІІ передбачає, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність або обмежену придатність до військової служби.

Частиною восьмою цієї статті, в свою чергу, передбачено, що під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 або 3 цієї частини за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу (підпункт «б» пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону).

Згідно частини дев`ятої статті 26 Закону України №2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі визначає Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджене Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі по тексту Положення).

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 розділу І цього Положення, воно застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.

Згідно пункту 7 Положення військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Пунктом 35 розділу ІІ Положення передбачено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби (крім випадку, передбаченого пунктом 195 цього Положення):

- за рішенням командування військової частини за наявності підстав, передбачених пунктами «а», «б», «в», «г», «е», «є», «ж», «и», «і», «ї», «й» та «л» частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;

- за рішенням військовослужбовця за наявності підстав, передбачених пунктами «а», «б», «в», «д», «з», «к» та «м» частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

У відповідності до абзацу 1 пункту 233 Положення військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) військовий комісаріат, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

При цьому, абзацом 2 цього ж пункту передбачено, що при звільненні військовослужбовця з військової служби за рішенням командування військової частини відповідно до підпункту 1 пункту 35 цього Положення рапорт на звільнення військовослужбовцем не подається. У такому разі командуванням військової частини складається аркуш бесіди з військовослужбовцем за формою, визначеною Міністерством оборони України.

Відповідно до пункту 236 Положення з військовослужбовцями, які проходять військову службу за контрактом, перед їх звільненням проводиться бесіда з питань звільнення.

Форма, порядок оформлення та зберігання документа, в якому відображається зміст проведення бесіди, визначаються Міністерством оборони України.

Згідно з абзацами 1, 3 пункту 240 Положення військовослужбовці, які визнані непридатними до військової служби за станом здоров`я, підлягають звільненню з військової служби за станом здоров`я. Після отримання військовою частиною відповідного висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність військовослужбовця до військової служби за станом здоров`я документи про його звільнення з військової служби оформляються та надсилаються посадовій особі, яка видає наказ про звільнення негайно.

Більш того, пунктом 242 Положення передбачено, що після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік.

При звільненні з військової служби на військовослужбовця оформлюється службова характеристика, в якій відповідний командир (начальник) в обов`язковому порядку надає висновок щодо доцільності проходження служби у військовому резерві Збройних Сил України на визначених ним посадах. Ця характеристика додається до особової справи військовослужбовця.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153 визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року №170 (далі по тексту Інструкція №170).
Так, відповідно до абзаців 1, 2 пункту 2.12 Інструкції №170 контракт про проходження служби припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби за підставами, визначеними пунктом 35 Положення. Командування військової частини відповідно до чинного законодавства повинно попередити військовослужбовця про дострокове розірвання контракту за наявності підстав, передбачених пунктами «б», «в», «г», «и», «ї», «й», «л» частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», та провести бесіду з військовослужбовцем з цього приводу, про що оформлюється Аркуш бесіди (додаток 10). Про дострокове розірвання контракту за наявності підстав, передбачених пунктами «б», «в», «д», «з», «к» частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовець повідомляє командування військової частини рапортом на звільнення з військової служби.

При цьому, положеннями пункту 14.10 Інструкції №170 передбачено, що командири військових частин зобов`язані забезпечити своєчасне здавання посади, проведення усіх необхідних розрахунків з військовослужбовцями, стосовно яких видано наказ по особовому складу про звільнення з військової служби, у порядку, визначеному пунктом 242 Положення, та направлення їх на військовий облік до військових комісаріатів за місцем проживання.

Аналіз наведених норм чинного на момент виникнення спірних правовідносин вимог законодавства дозволяє дійти висновку, що законодавцем передбачений певний алгоритм дій при звільненні військовослужбовця з військової служби, зокрема:

- у разі відсутності рапорту військовослужбовця про звільнення обов`язкове проведення з ним співбесіди, яка оформлюється відповідним аркушем бесіди, який, в свою чергу, долучається до матеріалів особової справи військовослужбовця;

- проведення повного розрахунку з військовослужбовцем при звільненні або

- наявність згоди військовослужбовця на виключення зі списків з особового складу, у разі не проведення такого розрахунку.

При цьому, суд також звертає увагу, що для здійснення військовослужбовцем заходів щодо своєчасного здавання посади та справ при звільненні необхідна особиста присутність вказаного військовослужбовця на службі.

В той же час, судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_2 був звільнений від виконання службових обов`язків за станом здоров`я з 04 листопада 2017 року відповідно до витягу із наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по стройовій частині) від 06 листопада 2017 року №211, а наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 17 листопада 2017 року №220 у зв`язку з погіршенням стану здоров`я ОСОБА_2 направлено з 17 листопада 2017 року у госпіталь на стаціонарне лікування.

Будь-яких належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_2 приступив до виконання службових обов`язків (видання відповідного наказу тощо) матеріали справи не містять.

Проте, судом також було встановлено, що військово-лікарською комісією ОСОБА_2 був визнаний таким, що непридатний до військової служби за станом здоров`я.

Тобто, командування Сухопутних військ Збройних Сил України мало право звільнити ОСОБА_2 з військової служби на підставі висновку військово-лікарської комісії, проте, з проведенням відповідної співбесіди з ОСОБА_2 , що мала бути оформлена Аркушем бесіди, який, в свою чергу, мав бути долучений до матеріалів особової справи військовослужбовця.

Натомість, надані суду копії матеріалів особової справи ОСОБА_2 не вказують на те, що з останнім командуванням було проведено відповідну співбесіду, а посилання у поданні про звільнення ОСОБА_2 щодо його проведення 11 грудня 2017 року співбесід Командувачем Сухопутних військ Збройних Сил України генерал-полковником ОСОБА_3 , не підтверджуються належними та допустимими доказами, у розумінні вимог чинного Кодексу адміністративного судочинства України.

Наведене в сукупності свідчить про порушення відповідачем вимог законодавства в частині процедури звільнення військовослужбовця з військової служби у зв`язку з невідповідністю за станом здоров`я.

Більш того, суд зауважує, що відповідачем не доведено, а судом не встановлено проведення повного розрахунку з ОСОБА_2 станом на момент його звільнення з військової служби у відставку за станом здоров`я, зокрема, про нарахування та виплату йому компенсації за неотримане речове майно, що також підтверджується наявними в матеріалах справи доказами про те, що й після смерті останнього, така компенсація виплачена не була, що, в свою чергу, дозволяє суд дійти висновку про обов`язкове надання згоди військовослужбовця на виключення зі списків особового складу без проведення повного розрахунку, але таких доказів матеріали справи також не містять.

Таким чином, суд дійшов висновку про порушення відповідачем вимог законодавства й в частині виключення зі списків з особового складу та всіх видів забезпечення, оскільки станом на день виключення з ОСОБА_2 не було проведено повного розрахунку та була відсутня згода останнього на його виключення зі списків.

Також, суд вважає за необхідне звернути особливу увагу й на те, що ОСОБА_2 , як було встановлено судом, у період з 25 грудня 2017 року по 01 січня 2018 року перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні реанімації та інтенсивної терапії (нейрохірургічних та неврологічних хворих) клініки нейрохірургії, його стан розцінювався як важкий, свідомість в даний період часу дозволяла контактувати з медичним персоналом та родичами.

Наведене свідчить, що ОСОБА_2 не мав можливості самостійно подати рапорт від 26 грудня 2017 року, копія якого знаходиться в матеріалах справи (Т.1, арк. 135).

Більш того, відомості, зазначені у цьому рапорті, зокрема, в частині здавання посади та справ, а також в частині отримання грошової компенсації за неотримане речове майно спростовуються іншими наявними в матеріалах справи доказами, що, в свою чергу, дозволяє суду дійти висновку про те, що вказаний рапорт не був поданий саме ОСОБА_2 .

Крім того, суд зауважує, що матеріалами справи підтверджено, що причина смерті ОСОБА_2 «ТАК, пов`язана з проходженням військової служби», будь-яких доказів, які б спростовували вказаний факт відповідачем суду надано не було.

Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що наказ Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по стройовій частині) від 26 грудня 2017 року №247 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню повністю, а не лише в частині виключення зі списків особового складу, оскільки визнання протиправним та скасування цього наказу лише в цій частині призведе до наявності суперечностей в частині вже виплачених сум грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні, які були виплачені ще 26-27 грудня 2017 року на картковий рахунок ОСОБА_2 до смерті останнього.

Суд зауважує, що позивачем не оспорюється факт перерахування відповідачем на картковий рахунок її чоловіка зазначених у наказі №247 від 26 грудня 2017 року сум, як і не оспорюється факт їх отримання.

В той же час, суд вважає за необхідне зазначити, що у відповідності до пункту 34 Положення контракт припиняється (розривається) у день, що настає після дня смерті (загибелі) військовослужбовця або дня визнання його судом безвісно відсутнім чи оголошення померлим.

Пунктом 243 Положення передбачено, що після видання наказу про звільнення військовослужбовця з військової служби підстава звільнення зміні не підлягає, якщо при звільненні не допущені порушення законодавства і не виникли нові обставини, пов`язані зі звільненням.

Враховуючи встановлені судом обставини, керуючись частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача вчинити дії щодо припинення (розірвання) контракту, укладеного з ОСОБА_2 , начальником служби пожежної безпеки Командування Сухопутних військ Збройних Сил України, у зв`язку зі смертю останнього ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В той же час, суд зауважує, що в даному випадку відсутня можливість змінити підстави виключення зі списків саме у наказі від 26 грудня 2017 року №247, оскільки станом на 26 грудня 2017 року ОСОБА_2 був ще живий, а тому, відповідач не міг виключити його зі списків у зв`язку зі смертю.

Стосовно позовних вимог щодо зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу відповідно до пункту 1 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 «Про затвердження порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», суд виходить з такого.

Так, пунктом 2 частини другої статті 214 Закону України №2232-ХІІ передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби.

У відповідності до пункту 2 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі смерті військовослужбовця (крім військовослужбовця строкової служби), що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби.

При цьому, механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст), визначений Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 (далі по тексту Порядок №975; в редакції, що діяла на момент звернення позивача з приводу виплати допомоги).

Пунктом 10 Порядку №975 передбачено, що члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується одноразова грошова допомога, подають за місцем проходження служби (зборів) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста або уповноваженим структурним підрозділам державних органів, на які покладаються функції щодо підготовки необхідних для призначення пенсії документів (далі уповноважений орган), певні документи, перелік яких зазначений у цьому пункті.

Проте, позивачем не доведено, а судом не встановлено, що остання зверталась за місцем проходження служби ОСОБА_2 або до іншого уповноваженого структурного підрозділу з відповідною заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю чоловіка, а наявність в матеріалах справи відповіді на адвокатський запит щодо порядку призначення та виплати такої допомоги не свідчить про існування правових підстав для задоволення позовних вимог та зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити таку одноразову грошову допомогу позивачу, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, позивачем частково підтверджено достатніми та належними доказами факт порушення її прав та інтересів в межах спірних правовідносин, в той час як відповідачем не доведено правомірність його дій з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, у суду наявні правові підстави для часткового задоволення позовних вимог.
Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як свідчить наявна у матеріалах справи квитанція, позивачем під час звернення з цим позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 2114,40 грн. Відтак, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд присуджує на користь позивача судові витрати у розмірі 704,80 грн.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 2, 5-11, 72-77, 139, 143, 241-246, 255Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по стройовій частині) від 26 грудня 2017 року №247.

3. Зобов`язати Командування Сухопутних військ Збройних Сил України вчинити дії, спрямовані на припинення (розірвання) контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, укладеного з ОСОБА_2 , у зв`язку зі смертю останнього, врахувавши при вчиненні таких дій фактичні нарахування та виплати, що відбулись у зв`язку з виданням та виконанням наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по стройовій частині) від 26 грудня 2017 року №247.

4. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) за рахунок бюджетних асигнувань Командування Сухопутних військ Збройних Сил України (04119, місто Київ, вулиця Дегтярівська, будинок 11г, ) понесені нею судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 704,80 грн (сімсот чотири гривні 80 копійок).

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому в ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено протягом 30 днів з моменту складення повного тексту до суду апеляційної інстанції в порядку, визначеному ст.ст.293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Суддя Н.А. Добрівська