Справа № 812/729/15
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2020-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2020 року справа №812/729/15

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Гайдара А.В., Геращенка І.В., у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 05 березня 2020 року про заміну сторони виконавчого провадження у справі № 812/729/15 (головуючий суддя І інстанції - Басова Н.М.), складене у повному обсязі 05 березня 2020 року у м. Сєвєродонецьк Луганської області, за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі м. Донецька, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною, стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

27 лютого 2020 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження у справі № 812/729/15 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі м.Донецька, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною, стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та стягнення моральної шкоди (а.с.159-165 т.3).

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 05 березня 2020 року відмовлено у задоволені клопотання про заміну сторони виконавчого провадження (а.с. 196-199 т.3).

Не погодившись з судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 05 березня 2020 року та замінити сторону виконавчого провадження (відповідача) на Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції при відмові у задоволені заяви про заміну сторони виконавчого провадження порушив вимоги ст. 124, 129-1 Конституції України.

Вказує, що на позивача законодавцем не покладено обов`язку щодо вчинення активних дій з виконання удового рішення у примусовому порядку, це є його правом, відтак, звернення позивача до органу Державної казначейської служби не звільняє Управління Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі м. Донецька від обов`язку виконання постанови Луганського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2015 року по справі № 812/729/15, яка набрала законної сили - 31 січня 2017 року.

Вважає хибними висновки суду першої інстанції, що виконання постанови Державною казначейською службою не потребує заміни боржника правонаступником, оскільки здійснюється за рахунок коштів бюджетної програми КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою».

Зазначає, що головною причиною невиконання постанови суду є факт того, що боржник по справі - Управління Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі м. Донецька здійснило перереєстрацію на підконтрольну Україні територію, а саме до м. Покровськ, однак не функціонує.

При цьому, вважає, що повний обсяг повноважень Управління Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі м. Донецька здійснює Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України за підставі положень постанови правління Пенсійного фонду України від 12 травня 2015 року № 9-1 «Про здійснення повноважень з обслуговування страхувальників».

Вважає, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права в частині знехтування принципу верховенства права та судової практики Європейського Суду з прав людини та Верховного Суду, зокрема, не використання висновків, викладених у постанові від 27 грудня 2019 року по справі №757/42871/15-а.

Вважає, що лише заміна сторони виконавчого провадження може забезпечити ефективне виконання рішення по даній справі (а.с. 225-230 т.3).

Від третьої особи , що не заявляє самостійних позовних вимог - Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області 02 квітня 2020 року надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки виконання судового рішення забезпечено в порядку передбаченому Законом України « Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Cторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

22 квітня 2020 року від позивача до канцелярії суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що постановою Луганського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. Визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду у Ворошиловському районі м.Донецька щодо невиплати заборгованості по заробітній платі ОСОБА_1 . Стягнуто з Управління Пенсійного фонду у Ворошиловському районі м.Донецька на користь позивача заборгованість по виплаті заробітної плати у розмірі 3 860,06 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 55 145,94грн. з урахуванням належних відрахувань. В іншій частині у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Постанова в частині стягнення на користь позивача з управління Пенсійного фонду у Ворошиловському районі м.Донецька середньої заробітної плати за один місяць у розмірі 4559,48 грн. з урахуванням належних відрахувань допущено до негайного виконання (а.с.137-140 т.1).

Судовими рішеннями судів апеляційної та касаційної інстанції від 31 січня 2017 року та від 04 жовтня 2018 року постанова суду першої інстанції залишено без змін (а.с.31-33, 96-102 т.2).

09 листопада 2018 року Луганським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист (а.с. 109а, 158-159 т. 2).

12 лютого 2019 року заявник ОСОБА_1 надіслав на адресу Управління Державної казначейської служби України у м. Покровську Донецької області заяву про виконання судового рішення з виконавчим листом виданим Луганським окружним адміністративним судом 09 листопада 2018 року по справі № 812/729/15 та встановленими законодавством додатками, який був отриманий виконавцем 15.02.2019 року .

04 березня 2019 року заявник ОСОБА_1 отримав супровідний лист УДКСУ у м. Покровську Донецької області за № 6-16/181 від 28.02.2019 року про направлення документів з виконання рішення суду до ГУ Державної казначейської служби України у Донецькій області для подальшого опрацювання та перерахування коштів 19.05.2019 року.

Як вбачається з листа Державної казначейської служби України № 5-11-11/9504 від 30 травня 2019 року (а.с. 171 т. 3) з 20 лютого 2019 року виконавчий лист обліковується в Казначействі за бюджетною програмою 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою». У відповіді вказано, що рішення суду не виконано, у зв`язку з тим, що погашення заборгованості за рішеннями суду, пов`язаними з трудовими правовідносинами відноситься до другої черги погашення заборгованості за бюджетною програмою.

Встановлений Законом України « Про Державний бюджет України на 2019 рік» за бюджетною програмою в сумі 600,00 млн. гривень обсяг коштів не дозволяє Казначейству здійснити в поточному році погашення заборгованості за всіма гарантованими державою судовими рішеннями.

У відповіді Державної казначейської служби України № 5-11-11/2515 зазначено, що Казначейство здійснює заходи щодо виконання виконавчих документів, які відносяться до першої черги погашення заборгованості за рахунок коштів бюджетної програми (а.с.172 т.3).

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 05 березня 2020 року відмовлено у задоволені клопотання про заміну сторони виконавчого провадження у зв`язку з відсутністю правових підстав для її здійснення (а.с. 196-199 т.3) .

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статті 1,5 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404,виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404,виконання рішень іншими органами та установами :

1. У випадках, передбачених законом, рішення щодо стягнення майна та коштів виконуються податковими органами, а рішення щодо стягнення коштів - банками та іншими фінансовими установами.

2. Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

3. У випадках, передбачених законом, рішення можуть виконуватися іншими органами.

4. Органи та установи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, не є органами примусового виконання.

Відповідно до ч.1 та ч.4 ст. 379 Кодексу адміністративного судочинства України, на які посилався заявник у заяві як на правову підставу звернення, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Положення цієї статті застосовується також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Аналогічні приписи містить й частина п`ята статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Під правонаступництвом у виконавчому провадженні необхідно розуміти заміну однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав та обов`язків до іншої особи (правонаступника), що раніше не брали участі у виконавчому провадженні. Правонаступництво можливо на всіх стадіях виконавчого провадження - з моменту відкриття виконавчого провадження до його закінчення.

Отже, під час виконавчого провадження заміна сторони виконавчого провадження володіє ознаками інституту процесуального правонаступництва, встановленого статтею 52 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного судового рішення), яка визначає процесуальні наслідки переходу прав і обов`язків від однієї особи до іншої у відносинах, щодо яких виник спір.

Заміна сторін в площені виконання рішення суду може проводитись на стадії примусового виконання, тобто наявності виконавчого провадження або заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Загальною ознакою способу набуття права власності є правонаступництво, тобто перехід прав та обов`язків від однієї особи до іншої.

Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав і обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи зі складу спірного матеріального правовідношення.

Під публічним правонаступництвом слід розуміти повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції; це вступ у адміністративно - правові відносини нового суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) на місце суб`єкта, що або припинив своє існування або повністю чи частково позбувся адміністративної компетенції.

Відповідно до частин першої та другої статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов`язків іншим юридичним особам - правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Статтею 33 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» від 15 травня 2003 року № 755-IV передбачено, що юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов`язків іншим юридичним особам - правонаступникам у результаті злиття, приєднання, поділу, перетворення (реорганізації) або в результаті ліквідації за рішенням, прийнятим засновниками (учасниками) юридичної особи або уповноваженим ним органом, за судовим рішенням або за рішенням державного органу, прийнятим у випадках, передбачених законом. Юридична особа є такою, що припинилася, з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи.

Отже, юридична особа вважається припинено з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців відповідного запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи.

Аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку, що однією з обов`язкових умов для заміни сторони виконавчого провадження є вибуття однієї із сторін виконавчого провадження, який у даному випадку відсутній, оскільки також відсутнє примусове виконання рішення суду і виконавче провадження, а рішення суду( виконавчий лист) вже виконується в безспірному порядку казначейською службою.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 595 зобов`язано міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, місцеві державні адміністрації забезпечити до 01 грудня 2014 року переміщення бюджетних установ, підприємств та організацій, що належать до сфери їх управління, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, в населенні пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі.

Згідно інформації, що міститься у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 05 березня 2020 року №, судом встановлено, що Управління Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі м. Донецька () перебуває на підконтрольній Україні території - Донецька область, місто Покровськ, вулиця Свердлова, будинок 154; у процесі припинення не перебуває, юридичних осіб - правонаступників не визначено (а.с.193-195 т.3).

Суд апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції, що відсутність підстав публічного та процесуального правонаступництва у межах спірних правовідносин доводить неможливість його здійснення.

З заяви про заміну сторони виконавчого провадження вбачається, що заявник просить замінити відповідача (боржника) - Управління Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі м. Донецька на Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, у зв`язку з тим, що Управління Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі м. Донецька не функціонує та знаходиться за адресою Покровського об`єднаного управління.

Однак, Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області не є правонаступником боргових зобов`язань Управління Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі м. Донецька, які виникли з підстав трудових правовідношень між позивачем ОСОБА_1 та Управлінням Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі м. Донецька.

Відповідно до пункту 12 Положення про Управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, відповідач, як територіальний орган ПФУ України, є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс та кошторис видатків, рахунки в органах Казначейства та уповноважених банках, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням.

Начальник територіального управління вносить начальнику головного управління Фонду для затвердження штатний розпис управління Фонду та кошторис видатків на його утримання (пп.3 пункту 10 Положення); штатний розпис та кошторис видатків на утримання управління Фонду затверджуються начальником відповідного головного управління Фонду (пункт 11 Положення).

Оглядом матеріалів справи судом встановлено, що дійсно відповідач не функціонує в повному обсязі, однак жодного нормативно-правового акту або розпорядчого документу, яким були визначені передача прав та обов`язків, зокрема заборгованість перед звільненими працівниками, від Управління Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі м. Донецька до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, не існує.

Суд апеляційної інстанції вважає посилання заявника на постанову правління Пенсійного фонду України від 12 травня 2015 року № 9-1 «Про здійснення повноважень з обслуговування страхувальників», як на правову підставу передачі повноважень від Управління Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі м. Донецька до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо виконання постанови Луганського окружного суду у справі №812/729/15, незмістовним з огляду на наступне.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 12 травня 2015 року № 9-1 «Про здійснення повноважень з обслуговування страхувальників» передано частину повноважень управлінь, що знаходяться на території, яка не підконтрольна українській владі, управлінням, що знаходяться на території підконтрольній українській владі, зокрема прийняття звітності, передбаченої законодавством, надання довідок, встановлених законодавством, формування звітності та виконання завдань, передбачених підпунктами 2-4, 6, 9-12, 16, 9 пункту 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 року за № 41/26486.

Однак, вищезазначена постанова не передбачає правонаступництва управління, а лише виконання деяких повноважень, до яких не входить виконання рішень судів щодо стягнення заборгованості по заробітній платі.

Крім того, в матеріалах справи наявні докази того, що ОСОБА_1 звернувся з приводу виконання рішення суду до управління Державної казначейської служби України у м.Покровську Донецької області у відповідності до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 5 червня 2012 року № 4901-VI (далі - Закон №4901-VI) регулює питання щодо виконання рішень судів боржниками по яких є державні органи.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 4901 держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Особливості виконання рішень суду про стягнення коштів з державного органу визначені статтею 3 Закону № 4901-VI, згідно частини першою якої виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду. Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України (частина друга статті 3 Закону № 4901-VI).

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону № 4901-VI перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

Як вбачається з листа Державної казначейської служби України № 5-11-11/9504 від 30 травня 2019 року (а.с. 171 т. 3) з 20 лютого 2019 року виконавчий лист обліковується в Казначействі за бюджетною програмою 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою». У відповіді вказано, що рішення суду фактично прийнято до виконання , однак не виконано, у зв`язку з тим, що погашення заборгованості за рішеннями суду, пов`язаними з трудовими правовідносинами відноситься до другої черги погашення заборгованості за бюджетною програмою та розглянеться Казначейством після погашення заборгованості по першій черзі (а.с.172 т.3).

В Казначействі за бюджетною програмою обліковується невиконаних виконавчих документів на загальну суму 337,05 млн. гривень, які відносяться до першої черги погашення заборгованості, 57,67 млн. гривень, які відносяться до другої черги погашення заборгованості.

Відтак, виконання постанови суду по справі № 812/729/15 здійснюється Державною казначейською службою шляхом безспірного списання коштів державного бюджету за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів у відповідності до Закону № 4901-VI та Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ від 3 серпня 2011 року №845, що є іншим видом виконання рішень суду ніж у примусовому порядку органами виконавчої служби, а тому не потребує заміни боржника правонаступником.

Держава взяла на себе обов`язок щодо виконання постанови суду у справі 812/729/15, а тому стягувачу будуть виплачені кошти саме за бюджетною програмою КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державною» при надходженні його черги.

Стаття 124 Конституції України та стаття 14 КАС встановлюють, що судові рішення, зокрема постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

В даному випадку заявник, надаючи заяву про заміну сторони у виконавчому провадженні, фактично просить суд змінити зміст резолютивної частини у рішенні по справі № 812/729/15 та замінити відповідача по справі, оскільки права позивача були захищені шляхом стягнення з Управління Пенсійного фонду у Ворошиловському районі м.Донецька на користь позивача заборгованість по виплаті заробітної плати у розмірі 3 860,06 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 55 145,94грн. з урахуванням належних відрахувань.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що такі вимоги не були розглянуті судом першої інстанції, а заміна сторони у виконавчому провадженні у вказаний у своїй заяві позивачем спосіб тягне за собою зміну постанови по суті, вихід за межі позовних вимог та вирішення питання, яке не було предметом розгляду у цій справі.

При цьому, суд не бере до уваги посилання заявника / апелянта на неможливість виконання рішення суду, оскільки постанова, на підставі якої видано виконавчий лист набрала законної сили та є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, відповідно до положень КАС України та виконується за бюджетною програмою КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державною» при надходженні його черги.

Суд апеляційної інстанції не бере до уваги також посилання заявника на висновки, які викладені в постанові Верховного Суду від 27 грудня 2019 року по справі №757/42871/15-а (К/9901/29728/15), оскільки предмети цих справи не є тотожними, як і порядок виконання рішення суду першої інстанції, у справі, яка розглядалась Верховним Судом виконання рішення суду здійснював державний виконавець у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження», а в даній справі виконання рішення здійснюється відповідним органом, який не є органом примусового виконання, відповідно до вимог Закону України « Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Відтак, суд апеляційної інстанції не вбачає жодного порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині знехтування принципу верховенства права та судової практики Європейського Суду з прав людини та Верховного Суду, оскільки основним питанням є виконання рішення суду органом, на який Державою покладено зазначений обов`язок . Однак дана заява не стосується саме питань несвоєчасного виконання рішення суду казначейським органом.

Суд апеляційної інстанції також не приймає до уваги доводи апелянта, що рішення суду залишається без виконання більше 3 років 3 місяців, оскільки суд першої інстанції правильно здійснив аналіз зазначеним доводам та рішення суду набрало законної сили після розгляду в судових інстанціях , а заявником отримано виконавчий лист 09 листопада 2018 року та звернуто до виконання лише в лютому 2019 року.

З огляду на встановлені обставини справи, наведені норми процесуального закону, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви відповідача про заміну сторони виконавчого провадження.

Згідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права, відтак, ухвала суду є такою, що підляже залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 311, 316, 325, 328, 329, 379 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 05 березня 2020 року про заміну сторони виконавчого провадження у справі № 812/729/15 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, та продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України щодо запобігання поширення коронавірусної хвороби (COVID-19).

Повне судове рішення складено 22 квітня 2020 року.

Судді Т.Г.Арабей

А.В. Гайдар

І.В. Геращенко