Справа № 160/2476/20
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2020-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 квітня 2020 року Справа № 160/2476/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Захарчук-Борисенко Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-
03.03.2020 ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просила:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплачувати пенсію за віком ОСОБА_1 , з врахуванням заробітної плати для обчислення пенсії, всього стажу роботи, в тому числі пільгового, з підвищенням розміру пенсії відповідно до ч. 3 ст. 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», але в розмірі не меншому ніж прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, починаючи з дати звернення - 11.12.2017 та виплачувати пенсію на визначений пенсіонером банківський рахунок.
В обгрунтування позовних вимог зазначено, що до липня 1999 ОСОБА_1 проживала в АДРЕСА_1 , надалі виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю, де перебуває на консульському обліку посольства України в державі Ізраїль.
Однак, рішенням Кам`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України дніпропетровської області № 79 від 18.12.2017 ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відмовлено з підстав того, що відповідно до п. 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій заява про визначення пенсії подається за місцем проживання (реєстрації) заявника. За наданими клієнтами не підтверджено місце проживання (реєстрації) ОСОБА_1 на території України.
02.02.2018 представник позивача звернувся до Кам`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області із заявою долучити до матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 нотаріально засвідчені копії свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_1 , свідоцтва про укладення шлюбу серія НОМЕР_2 , довідки про реєстрацію шлюбу вих. № 101 від 16.07.1998, свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 .
30.04.2018 представник позивача - Акерман О.М. звернувся до суду з позовом.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.06.2018 в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 04.12.2018 рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.06.2018 в адміністративній справі № 804/3204/18 скасовано. Визнано протиправним та скасовано рішення Кам`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області № 79 від 18.12.2017 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії, подану до Кам`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області 11.12.2017, з урахуванням висновків суду.

27.12.2019 представником позивача в Кам`янському відділі обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області під особистий підпис отримано рішення № Б-16885 від 01.02.2019 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , в обґрунтування якого зазначено, що у заяві про призначення пенсії значиться ОСОБА_1 , але до заяви додано лише незавірену належним чином копію паспорту громадянина України для виїзду за кордон на ОСОБА_1 (без зазначення по батькові, термін дії паспорта подовжено лише до 21.05.2019) та незавірену належним чином копію картки платника податків на ОСОБА_1 (без зазначення по батькові). Надано незавірену копію атестата, який стверджує денну форму навчання, ОСОБА_1 , натомість документ, який стверджує про зміну прізвища до заяв додано. Не додано основний документ, що підтверджує трудовий стаж - трудову книжку.

Згідно наданих довідок загальний стаж ОСОБА_1 складає 10 років 2 місяці 22 дні.

До трудового стажу не враховано періоди: з 01.09.1973 по 01.07.1974 навчання в міському профтехучилищі № 15 м. Києва (атестат видано ОСОБА_1 ); за період з 15.09.1976 по 10.07.1980 робота на Республіканській міжміській телефонній станції МЗ УРСР, оскільки згідно наказу від 15.09.1976 № 285-к на посаду телефоністки зараховано ОСОБА_1 , при цьому до заяви не додано документ, який стверджує про зміну прізвища.

05.02.2020 представник позивача - Акерман О.М. звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (Кам`янський відділ обслуговувування громадян) із заявою долучити до заяви про призначення пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , нотаріально засвідчену копію паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 № НОМЕР_4 від 11.10.2019 та надіслати на aдресу представника нове рішення за результатом повторного розгляду заяви про призначення пенсії за віком ОСОБА_1 від 11.12.2017 року з урахуванням доданих документів.

Позивач вважає протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № Б-16885 від 01.02.2019 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , а тому звернувся до суду з даною позовною заявою для захисту своїх порушених прав та законних інтересів.

Ухвалою суду від 04.03.2020 позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху із встановленим строком для усунення її недоліків.

16.03.2020 представником позивача на виконання вимог ухвали суду від 04.03.2020 було усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 18.03.2020 було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні в порядку статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

21.04.2020 до суду від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі та просив суд відмовити у їх задоволенні.

В обгрунтування своєї правової позиції представник відповідача зазначив, що призначити пенсію ОСОБА_1 не має підстав через відсутність загального стажу 15 років.

Окрім того, як зазначено в заяві позивача від 11.12.2017 про призначення/перерахунок пенсії, останнє місце реєстрації - АДРЕСА_1 та місце проживання Ізраїль АДРЕСА_2 . Документи, передбачені п. 2.22 Порядку № 22-1 щодо підтвердження місця проживання (реєстрації) на території України в м. Кам`янське Дніпропетровської області, ОСОБА_1 до Головного управління не надавались, тож звернення позивача до Заводського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсії Кам`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області із заявою про призначення/перерахунок пенсії безпідставне.

Таким чином, представник відповідача вважає, що позивачем подано заяву про призначення пенсії за віком не за місцем проживання (реєстрації), а отже, відповідач, як орган державної влади, що повинен діяти виключно в межах наданих законом повноважень та у спосіб, передбачений законом, не є особою, яка по відношенню до позивача має обов`язок щодо призначення пенсії.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, встановив наступне.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що до липня 1999 ОСОБА_1 проживала в АДРЕСА_1 , надалі виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю, де перебуває на консульському обліку посольства України в державі Ізраїль.

На виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 04.12.2018 відповідачем було прийнято рішення № Б-16885 від 01.02.2019 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , в обґрунтування якого зазначено, що у заяві про призначення пенсії значиться ОСОБА_1 , але до заяви додано лише незавірену належним чином копію паспорту громадянина України для виїзду за кордон на ОСОБА_1 (без зазначення по батькові, термін дії паспорта подовжено лише до 21.05.2019) та незавірену належним чином копію картки платника податків на ОСОБА_1 (без зазначення по батькові). Надано незавірену копію атестата, який стверджує денну форму навчання, ОСОБА_1 , натомість документ, який стверджує про зміну прізвища до заяв додано. Не додано основний документ, що підтверджує трудовий стаж - трудову книжку.

Згідно наданих довідок загальний стаж ОСОБА_1 складає 10 років 2 місяці 22 дні.

До трудового стажу не враховано періоди: з 01.09.1973 по 01.07.1974 навчання в міському профтехучилищі № 15 м. Києва (атестат видано ОСОБА_1 ); за період з 15.09.1976 по 10.07.1980 робота на Республіканській міжміській телефонній станції МЗ УРСР, оскільки згідно наказу від 15.09.1976 № 285-к на посаду телефоністки зараховано ОСОБА_1 , при цьому до заяви не додано документ, який стверджує про зміну прізвища.

05.02.2020 представник позивача - Акерман О.М. звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (Кам`янський відділ обслуговувування громадян) із заявою долучити до заяви про призначення пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , нотаріально засвідчену копію паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 № НОМЕР_4 від 11.10.2019 та надіслати на aдресу представника нове рішення за результатом повторного розгляду заяви про призначення пенсії за віком ОСОБА_1 від 11.12.2017 року з урахуванням доданих документів.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Передбачене Конституцією України право громадян на соціальний захист конкретизоване у Законі України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яким встановлено порядок нарахування та виплати пенсії.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 25-рп/2009 від 07.10.2009 положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) та згідно з його п. 2 втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Згідно рішення Конституційного Суду України право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Європейський Суд з прав людини у рішенні у справі Пічкур проти України, яке набрало статусу остаточного 07.02.2014, зазначив, що право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника, що призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач є громадянкою України, на час звернення за призначенням пенсії вік ОСОБА_1 склав 62 роки, підтверджений документами страховий стаж склав 18 років 8 місяців 15 днів та відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» набула право на признання пенсії за віком.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до п. "д" ч. 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до п. 1 постанови КМУ № 637 від 12.08.1993 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Статтею 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідна до ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Постановою правління Пенсійного фонду України № 25-1 від 14.12.2015р. встановлено, що Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1), застосовується з урахуванням того, що, зокрема, із заявами про призначення пенсії до управлінь Пенсійного фонду України у Вінницькій, Донецькій, Київській та Херсонській областях, починаючи з 01 січня 2016 року; в Запорізькій, Кіровоградській, Миколаївській, Черкаській, Чернівецькій, Хмельницькій областях та у м. Києві - з 01 червня 2016 року; у Дніпропетровській, Закарпатській, Івано-Франківській, Луганській, Львівській, Полтавській, Тернопільській та Харківській областях - з 01 липня 2016 року; у Волинській, Житомирській, Одеській, Рівненській, Сумській та Чернігівській областях - з 01 серпня 2016 року, можуть звертатися особи, які проживають (зареєстровані) в цих адміністративно-територіальних одиницях, незалежно від території обслуговування таких органів.

Отже, враховуючи приписи Порядку № 25-1 від 14.12.2015, починаючи з 01 серпня 2016 року особи можуть звертатися із заявами про призначення пенсії до будь-якого органу Пенсійного фонду України незалежно від території обслуговування.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» застрахована особа має право на отримання пенсійних виплат на умовах і в порядку, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

Таким чином, відповідач при обчисленні пенсії повинен врахувати стаж і заробітну плату, з якої обчислюється пенсія.

Так, в заяві від 11.12.2017 заявник просив відповідача здійснити запити для отримання довідок по заробітній платі, що враховується для обчислення пенсії, по стажу роботи, про перейменування (реорганізацію) підприємств, інших недостатніх для призначення пенсії документів, врахувати найвигідніший період.

Відповідно до п. 3.3. розділу III Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» орган, що призначає пенсію, надає допомогу особам, зазначеним у пунктах 1.1 і 1.2 розділу І цього Порядку, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії.

Відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Суд зазначає, що твердження відповідача про те, що до стажу ОСОБА_1 не можливо зарахувати періоди з 01.09.1973 по 01.07.1974 - навчання в міському профтехучилищі № 15 м. Києва (атестат видано ОСОБА_1 ) та з 15.09.1976 по 10.07.1980 - робота на Республіканській міжміській телефонній станції МЗ УРСР, оскільки згідно наказу від 15.09.1976 № 285-к на посаду телефоністки зараховано ОСОБА_1 , при цьому до заяви не додано документ який стверджує про зміну прізвища є безпідставними тому, як 02.02.2018 управлінню надавались нотаріально засвідчені копії свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_1 , свідоцтва про укладення шлюбу серія НОМЕР_5 , довідки про реєстрацію шлюбу вих. № 101 від 16.07.1998, свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 .

А тому, суд доходить висновку, що вищевказані документи підтверджують зміну прізвища позивача.

Згідно п. 4.2. Порядку 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Посилання відповідача на те, що до заяви позивача про призначення пенсії від 11.12.2017 додано незавірені належним чином копії паспорта, картки платника податків та атестата спростовуються розпискою-повідомленням від 11.12.2017, згідно з якою спеціалісту Пенсійного фонду надавались оригінали вищезазначених документів для звіряння. Будь - яких розбіжностей та невідповідностей спеціалістом зафіксовано не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни крім пенсійних виплат із системи пенсійного забезпечення мають право отримувати доплати, надбавки та підвищення до зазначених виплат, додаткову пенсію в порядку та за рахунок коштів, визначених законодавством.

Ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених раніше чинним законодавством, окрім випадків, передбачених цим Законом.

Пільги щодо обчислення стажу роботи в деяких медичних закладах передбачені ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Так, робота у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі. Право на пільгове обчислення стажу мають працівники незалежно від найменування посад.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 21.01.1992 по 20.04.1999 працювала соціальним працівником у психоневрологічному інтернаті, що відноситься до списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Відповідно до абз. 10 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Таким чином, управління повинно врахувати додатково 7 років пільгового стажу роботи.

Відповідно до ч. 3 ст. 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» жінкам, які народилися у період по 31 грудня 1961 року, після виходу на пенсію встановлюється підвищення розміру пенсії, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, в розмірі 2,5 відсотка за кожні шість місяців більш пізнього виходу на пенсію, починаючи з 55 років до досягнення ними 60-річного віку.

Оскільки позивач набув право виходу на пенсію згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в 55 років, а звернувся за призначенням пенсії в 62 роки, управління повинно підвищити розмір пенсії відповідно до ч. 3 ст. 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у разі якщо сукупність виплат, зазначених у частині першій цієї статті, разом з пенсійними виплатами із системи пенсійного забезпечення та іншими доходами не досягають розміру прожиткового мінімуму, визначеного законом для непрацездатних громадян, такі громадяни мають право на отримання державної соціальної допомоги в порядку, розмірах та за рахунок коштів, визначених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Так, у своїй відмові призначити пенсію відповідач зазначив, що у наданому пакеті документів міститься копія закордонного паспорта та картки платника податків на ім`я ОСОБА_1 , що не відповідає прізвищу, імені та по батькові, які зазначені у заяві про призначення пенсії.

Однак, суд вважає, що твердження відповідача щодо розбіжності в документах є безпідставними: прізвище, ім`я та рік народження, зазначені в паспорті та картці платника податків ОСОБА_1 ідентичні прізвищу, імені та року народження, які зазначені у заяві про призначення пенсії. Зазначення ім`я по-батькові у паспорті громадянина України для виїзду за кордон не передбачено формою цього документу та вимогами до його заповнення.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій № 22-1, на який посилаються територіальні органи ПФУ при відмові, зокрема, у призначенні пенсії за відсутності місця проживання (реєстрації) громадян України в межах України та необхідність надання документів на підтвердження місця проживання (реєстрації) в межах України, не приведено у відповідність до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Конституції України.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Відповідно ч. 1 ст. 47 Закону пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно п 6. Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року № 1596 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2016 року № 662) одержувачі самостійно вибирають уповноважений банк для відкриття поточного рахунка.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України є: паспорт громадянина України, свідоцтво про належність до громадянства України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, тимчасове посвідчення громадянина України, проїзний документ дитини, дипломатичний паспорт, службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну.

В паспорті позивача серія НОМЕР_6 від 11 жовтня 2019року дійсного до 11 жовтня 2029 року, визначено громадянство - Україна.

Частиною 3 статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Відповідно до абз. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставами для їх обмеження.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як встановлено ст. 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Виходячи із правової та соціальної природи пенсії право громадянина на призначення йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні.

Відповідно до п. 10.3 постанови № 7 Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року у разі визнання судом неправомірними дій чи бездіяльності відповідача суд може зобов`язати його вчинити чи утриматися від вчинення певних дій у спосіб, визначений чинним законодавством, яким може бути захищено/відновлено порушене право.

Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 25.06.2015 по справі № 274/415/15-а зазначив: « ... у зв`язку з тим, що позивач в порядку, визначеному Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та в спосіб, передбачений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, звернулася за призначенням пенсії, апеляційний суд прийшов до вірних висновків, що належним способом захисту порушеного права буде зобов`язання відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком, згідно поданої заяви від 29.09.2014 року.»

З урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи задоволення позовної заяви, суд приходить до висновку про наявність підстав для присудження на користь позивача здійснених ним судових витрат у розмірі 840,80 грн. відповідно до квитанції № 1898-3713-6228-8859 від 13.03.2020 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області.

Керуючись ст. ст. 139, 242-244, 250, 255, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_7 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № Б-16885 від 01.02.2019 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплачувати пенсію за віком ОСОБА_1 , з врахуванням заробітної плати для обчислення пенсії, всього стажу роботи, в тому числі пільгового, з підвищенням розміру пенсії відповідно до ч. 3 ст. 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», але в розмірі не меншому ніж прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, починаючи з дати звернення - 11.12.2017 та виплачувати пенсію на визначений пенсіонером банківський рахунок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_7 ) судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок грн. 80 коп.) відповідно до квитанції № 1898-3713-6228-8859 від 13.03.2020, оригінал якої міститься в матеріалах справи.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко