Справа № 460/233/20
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2020-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2020 рокуЛьвівСправа № 460/233/20 пров. № А/857/3556/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Носа С.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 02 березня 2020 року про повернення позовної заяви, прийняту суддею Нор У.М. у місті Рівному у справі за позовом ОСОБА_1 до Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, -

встановив :

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся з позовом до Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України про визнання протиправною бездіяльність щодо недотримання встановленого Законом України «Про доступ до публічної інформації» строку надання відповіді на запит позивача від 08.11.2019 року; визнання протиправними дій щодо ненадання своєчасної відповіді на запит позивача від 08.11.2019 року, наданого у відповідності до Закону України «Про доступ до публічної інформації», після продовження строку розгляду запиту до 20 робочих днів згідно з повідомленням від 12.11.2019 року № 501/4157; зобов`язання надати позивачу відповідь на поставлені питання у запиті від 08.11.2019 року, наданого у відповідності до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 02 березня 2020 року позовну заяву повернуто позивачу.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав належних і допустимих доказів малозабезпеченості та дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору.

Щодо доводів ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору у даній справі як учасника бойових дій, суд звернув увагу на те, що позивачем при зверненні до суду вимог про порушення його прав, передбачених статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не заявлено, що свідчить про відсутність підстав для звільнення від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» (маються покликання на постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі №545/1149/17 та від 09.10.2019 року у справі №9901/311/19).

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із порушенням процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що запит від 08.11.2019 року поданий учасником бойових дій з причин та підстав зменшення грошового забезпечення за період з 31.07.2017 року по 28.09.2017 року, зокрема, щомісячної додаткової грошової винагороди та щодо причин та підстав позбавлення його військової посади з 31.07.2017 року, заявлені позовні вимоги зобов`язального характеру стосуються захисту його прав як учасника бойових дій та обсягу соціального і правового захисту.

Звертає увагу на те, що однією із основних засад судочинства є забезпечення розгляду справи, а відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечено судовими процедурами , які повинні бути справедливими.

Покликається на правову позицію Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №686/114/16-ц та від 02.08.2019 року у справі №761/12145/17, де зазначено, що сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду.

Просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи, що апеляційну скаргу подано на ухвалу суду про повернення позовної заяви, в силу приписів ч.2 ст.312 КАС України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, приходить до переконання, що оскаржувана ухвала вимогам ст.242 КАС України не відповідає.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом на посадах офіцерського складу у військових частинах Збройних Сил України. Наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 13.09.2017 року №318 звільнений у запас за пунктом «б» (за станом здоров`я) відповідно до частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з урахуванням вимог частини 8 цієї ж статті.

Наказом командувача військ ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 21.09.2017 року №215 з 28.09.2017 року виключений із списків особового складу частини та направлений для зарахування на військовий облік до Рівненського об`єднаного міського військового комісаріату.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 12.05.2015 ОСОБА_1 є учасником бойових дій (а.с.58).

08.11.2019 ОСОБА_1 звернувся із запитом до Командира військової частини НОМЕР_2 та просив надати інформацію щодо причин та підстав зменшення грошового забезпечення за період з 31.07.2017 року по 28.09.2017 року, зокрема, вказати у відповідності до якого саме пункту наказу Міністра оборони України від 11.06.2008 року № 260 (пункту 9.1 чи 10.1 даного наказу) здійснено зменшення та виплату грошового забезпечення за період з 31.07.2017 року по 28.09.2017 року, а саме: щомісячної додаткової винагороди, та/або вказати інший нормативно правовий акт (наказ, тощо), який і слугував зменшенню у виплаті щомісячної додаткової грошової винагороди з 31.07.2017 року по 28.09.2017 року та інформацію щодо причин та підстав позбавлення його військової посади (тобто штатної посади) з 31.07.2017 року.

Як зазначено у позовній заяві, неотримання відповіді на вказаний запит стало підставою для звернення ОСОБА_1 із позовом до суду.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 17 січня 2020 року у зв`язку з невідповідністю поданої позовної заяви вимогам статті 161 КАС України, а саме не поданням документа про сплату судового збору, позовну заяву залишено без руху. При цьому зазначено, що позивач звернувся до суду з позовом з приводу оскарження бездіяльності та дій відповідача щодо своєчасності надання відповіді на запит від 08.11.2019 року, які не стосуються порядку та обсягу соціальних гарантій чи будь-яким іншим чином стосуються соціального і правового захисту ветеранів війни, в тому числі учасників бойових дій.

07.02.2020 року ОСОБА_1 подав до суду клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Ухвалою суду від 11.02.2020 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору та продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви на 10 (десять) днів з дня вручення даної ухвали.

На виконання вимог вказаної ухвали, ОСОБА_1 подав клопотання про звільнення від сплати судового збору, зазначивши, що розмір його пенсії з врахуванням надбавки на дружину з 01.02.2019 року складає 9171,82 грн. Крім того стверджував, що протягом 2019 року він несе значні витрати на онкохвору сестру, а забезпечення його багатодітної сім`ї протягом 2019 року здійснюється за рахунок кредитних коштів АТ «Приватбанк».

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 02 березня 2020 року позовну заяву повернуто позивачу.

Перевірячи законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 161 КАС України встановлено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до частини 1 статті 168 КАС України позов пред`являється шляхом подання позовної заяви в суд першої інстанції, де вона реєструється та не пізніше наступного дня передається судді.

Згідно з частиною 1 статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити) (частина 2 статті 169 КАС України).

Суд апеляційної інстанції зауважує, що залишення позовної заяви без руху - це тимчасовий захід, який застосовується судом, з метою усунення позивачем недоліків позовної заяви та дотримання порядку її подання.

Згідно з частинами 1, 2 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Частиною 1 статті 133 КАС України встановлено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору встановлені Законом України «Про судовий збір» статтею 5 якого закріплено перелік осіб, які звільняються від сплати судового збору, зокрема, учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав (пункт 13 частини 1).

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (надалі Закон № 3551-XII).

Відповідно до статті 5 Закону № 3551-XII учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Перелік встановлених законодавством пільг учасникам бойових дій визначений статтею 12 Закону № 3551-XII.

Аналіз пункту 13 частини 1 статті 5 Закону «Про сплату судовий збір» в сукупності з частиною 2 статті 22 Закону № 3551-XII вказує на те, що учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору стосовно пільг, прав та гарантій закріплених законодавством саме через набуття такого статусу.

Водночас, як вбачається з матеріалів адміністративної справи, підставою для звернення до адміністративного суду з даною позовною заявою стало ненадання відповіді на запит ОСОБА_1 від 08.11.2019 року.

Вказані обставини суддею суду першої інстанції ні в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, ні в ухвалі про повернення позовної заяви не проаналізовані, аргументам позивача щодо передумов та підстав звернення із позовом до суду, правову оцінку не надано.

В свою чергу Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 28 листопада 2013 року № 12-рп/2013 зазначив, що «гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Це відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя, від 14 травня 1981 року № (81) 7: «У тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати» (підпункт 12 пункту D).

Отже, сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів є складовою доступу до правосуддя, який є елементом права особи на судовий захист, гарантованого статтею 55 Конституції України.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. У зв`язку з наведеним, залишення позову без руху з підстав, передбачених законом (невідповідність позовної заяви вимогам щодо її змісту, несплата судового збору тощо) не є порушенням права на справедливий судовий захист. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

За висновками Європейського суду з прав людини, загалом, прийнятним вважається встановлення в національному законодавстві процесуальних обмежень та вимог з метою належного здійснення правосуддя; проте вони не повинні підривати саму суть права на доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини від 16 грудня 1992 року у справі «Хаджіанастасіу проти Греції», пункти 32-37).

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 08.04.2010р. у справа «Меньшакова проти України» (Заява № 377/02) у п.52 «Суд повторює, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі «право на суд», яке, згідно з практикою Суду, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом (Рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ЕСПЛ 2002-ІІ).

У справі «Мушта проти України» ЄСПЛ нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

Отже, адміністративні суди зобов`язані забезпечити доступ до суду з неухильним дотриманням вимог Закону України «Про судовий збір», у тому числі й щодо підстав звільнення від його сплати, а тому надаючи правову оцінку аргументам скаржника, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що заявлені позовні вимоги зумовлені питаннями зменшення грошового забезпечення за період з 31.07.2017 року по 28.09.2017 року, зокрема, а також причини та підстави позбавлення його військової посади (тобто штатної посади) з 31.07.2017 року, а тому висновки суду першої інстанції щодо не пов`язаності таких з правовим статусом позивача як учасника бойових дій, а отже відсутності підстав для застосування пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», є передчасними.

За таких обставин, враховуючи положення статті 320 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, а також те, що повернення позовної заяви не повинно створювати штучні перешкоди для доступу до правосуддя в адміністративній справі, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви, що унеможливило доступ позивача до правосуддя, а тому оскаржувана ухвала судді суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 246, 312, 320, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 02 березня 2020 року про повернення позовної заяви у справі №460/233/20 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та оскарженню до Верховного Суду не підлягає.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
С. П. Нос
Повне судове рішення складено 23.04.2020 року.