Справа № 522/19518/19
Суддя: Бондар В. Я.
Дата ухвалення: 2020-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/522/159/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2020 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: судді - Бондар В.Я.,

за участі секретаря судового засідання - Грищук В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до сержанта поліції 1 батальйону 6 роти Управління патрульної поліції в Черкаській області Фошенко Марії Михайлівни, Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 15.11.2019 року звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до сержанта поліції 1 батальйону 6 роти Управління патрульної поліції в Черкаській області Фошенко Марії Михайлівни про визнання протиправною та скасування постанови серії ЕАК №1713202 від 06.11.2019 року про накладення адміністративного стягнення стосовно позивача.

В обґрунтування позову вказано, що був відсутній знак 5.70 про розміщення фото та відео фіксації, прилад «TruCam» на який відбулася фіксація порушення, виключений з Державного реєстру, розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувся з порушенням прав позивача.

Ухвалою суду від 18.11.2019 року позовна заява ОСОБА_1 залишена без руху, а позивачеві надано строк на усунення недоліків у позові.

29.11.2019 року позивачем до суду подано заяву, якою усунуті недоліки в позові.

Ухвалою суду від 04.12.2020 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання на 12.12.2019 року.

У зв`язку з перебуванням судді в колегії по кримінальній справі, судове засідання 12.12.2019 року не відбулося та було відкладено на 22.01.2020 року.

До суду 16.12.2019 року Департамент патрульної поліції в Черкаській області надіслав до суду копію постанови, копію фото, зробленого за допомогою приладу «TruCam» та відео на якому зафіксовано факт вчинення правопорушення та спілкування з позивачем.

У судовому засіданні 22.01.2020 року було залучено до участі у справі Департамент патрульної поліції в якості співвідповідача, розгляд справи відкладено на 04.02.2020 року.

У зв`язку з неявкою відповідача у судове засіданні 04.02.2020 року та враховуючи думку позивача, розгляд справи було відкладено на 27.02.2020 року.

У судовому засіданні було задоволено клопотання представника позивача Скачко А.В. про відкладення судового засідання з метою ознайомлення з диском, розгляд справи відкладено на 16.03.2020 року.

У судове засіданні 16.03.2020 року сторони не з`явилися, представник позивача подав клопотання про відкладення розгляд справи, клопотання було задоволено, наступне судове засідання призначене на 07.04.2020 року.

До суду 07.04.2020 року надійшли від представника позивача Скачко А.В. клопотання про перенесення розгляду справи та пояснення, згідно яких вказав, що з відеофайлів, наданих відповідачем вбачається, що поліцейські зупинили позивача в місці, де зупинка заборонена, тримали прилад TruCam в руках, який також працює не в автоматичному режимі, що суперечить ч.2 ст.40 Закону України «Про національну поліцію». Поліцейські не облаштували місце для своєї зупинки.

У судове засідання 07.04.2020 року учасники справи не з`явилися, у зв`язку з запровадженням дії на території України карантину, розгляд справи було відкладено на 23.04.2020 року.

У судовому засіданні 23.04.2020 року ОСОБА_1 та його представник Скачко А.В. підтримали заявлені позовні вимоги та просили задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Суд видалився до нарадчої кімнати до 12:00 год. 24.04.2020 року.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, дійшов наступного висновку.

За частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби, зокрема, у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

У положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Відповідно до положень ст. 283 КпАП України, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Судом встановлено, що 06.11.2019 року сержантом поліції Управління патрульної поліції в Черкаській області Фошенко Марією Михайлівною було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК №1713202 у відношення ОСОБА_1 , який керуючи транспортним засобом VOLVO ХС70, державний номер НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 178 км., чим перевищив швидкість руху на 68 км., швидкість вимірювалася приладом Трукам ТС000735.

Позивач не надає заперечень, що ним, встановлена правилами швидкість руху на трасі не була перевищена.

Статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353-XII вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно з ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, -тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР) зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до пункту 12.9.б ПДР України водієві забороняється: перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.

Пунктом 12.6.г ПДР закріплено, що поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.47, дозволяється рух із швидкістю: іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 - не більше 130 км/год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою - не більше 110 км/год., на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год.

Сторонами не заперечується, що зупинка позивача ОСОБА_1 з приводу порушення ним вказаного пункту ПДР вчинена на автомобільній дорозі Одеса-Київ».

Статтею 40 Закону України «Про національну поліції» передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Суд не погоджується з доводами позивача про те, що на дорозі був відсутній знак 5.70 ("Фото, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху"), адже знак інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів саме щодо змонтованої техніки. При зупинці патрульного автомобіля наявність попереджувального знаку не є необхідною, адже фотофіксація здійснюється не постійно, а лише в момент наявності на дільниці дороги патрульного екіпажу з ввімкненими маячками.

Факт перевищення ОСОБА_1 швидкості підтверджується фотознімком зробленим за допомогою спеціального технічного пристрою ТruСаm LТІ 20/20 (серійний номер ТС000735 ) № _VВ000_1106_111137), на якому зафіксовано факт вчинення позивачем правопорушення з прив`язкою до точки географічних координат.

Суд враховує, що лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 № UА-МІ/1-2903-2012. На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки "Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCam", який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12.

Експертний висновок лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 щодо його відповідності нормативних документів системи технічного захисту інформації в Україні стосується і зразку ТС000735 на який було вчинено фіксацію правопорушення позивача.

Посилання позивача на виключення технічного приладу з «Державного реєстру наказом Міністерства економічного розвитку в торгівлі України «№1362 від 02.11.2015» є необґрунтованими, адже вищевказаний наказ не містить виключень вимірювального засобу ТruСаm LТІ 20/20 (серійний номер ТС000735).

Отже, лазерний вимірювач швидкості TruCam LT1 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.

Правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.

Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCam, але також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії.

Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCam.

Таким чином, впровадження додаткових заходів для забезпечення достовірності інформації про порушення правил дорожнього руху та проведення їх експертиз не є обов`язковим.

Отже, посилання позивача на те, що дані приладу TruCam ТС000763, на підставі яких зафіксована перевищення швидкості, є недопустимими доказами, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та є необґрунтованими.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на неправомірність дій інспектора патрульної служби при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з огляду на наступне.

Постанову було складено на автомобільній дорозі в Черкаській області, Жашківському районі, де і здійснено зупинку позивача.

Положеннями статті 276 КУпАП визначено місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Так, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121 - 126, 127-1 - 129, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Справи про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, розглядаються за місцем оброблення та обліку таких правопорушень.

Законами України може бути передбачено й інше місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Пунктом 15.1 та Правил дорожнього руху передбачено, що зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

Позивач вказує, що зупинка його автомобіля та співробітників Управління патрульної поліції була здійснена в місці, яке не є спеціально відведеному.

Втім, пунктами 15.2 Правил дорожнього руху встановлено, що за відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху).

Тому, відповідачами при виявлені правопорушення на трасі було здійснено зупинку автомобіля, враховуючи положення п.15.2 ПДР, що підтверджується зокрема відеозаписом, наданим відповідачем.

Відповідно до п. 5 розділу III Інструкції, поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до її компетенції розгляд цієї справи; 2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці); 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Згідно з п. 9-10 розділу III Інструкції, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Отже, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення без складання відповідного протоколу, як і було вчинено інспектором Фошенко М.М. Посилання позивача на порушення інспектором поліцій його прав жодним чином не підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З останньої норми вбачається, що законодавець покладає тягар доказування на суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 КАС України, при цьому, у справах з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень судом не вирішується питання щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, а перевіряється законність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень у таких справах, за наслідками чого суд може визнати незаконним і скасувати рішення про накладення адміністративного стягнення або відмовити у цьому.

Крім того, відповідно до ч.5 ст. 242 КАС при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Правова позиція, яка викладена в постанові Верховного Суду від 14.03.2018 року у справі № 760/2846/16, полягає в тому, що відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України (ст. 77 КАС України в редакції 15.12.2017 року), кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України). Тож, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 71 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин та враховуючи наявні у справі докази, зважаючи на необґрунтованість доводів позивача, що спростовані матеріалами справи, суд вважає, що відповідач під час винесення оскаржуваної постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови.

Керуючись ст.ст. 2-14, 19-20, 22, 72-77, 118, 192, ч. 3 ст. 194, ч. 9 ст. 205, 227-228, ч.4 ст.229, 241-246, 250, 286, 293, 295 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) до сержанта поліції 1 батальйону 6 роти Управління патрульної поліції в Черкаській області Фошенко Марії Михайлівни (м. Черкачи, вул. Лесі Українки, 21), Департаменту патрульної поліції (м. Київ, вул. Федора Ернста, 3) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Приморський районний суд м. Одеси, шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення, але не менше ніж строк дії карантину в Україні.

Повний текст рішення суду складено 24.04.2020 року.

Суддя: В.Я.Бондар