Справа № 280/2302/20
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2020-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ПРО ЗАКРИТТЯ ПРОВАДЖЕННЯ У СПРАВІ

23 квітня 2020 року Справа № 280/2302/20 м. Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Максименко Л.Я., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Мелітопольського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Південно- Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (72311 Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Вакуленчука, 99, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась із позовною заявою до Мелітопольського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Південно- Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (далі - відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Гайдей Н.Ю. про відкриття виконавчого провадження від 19.03.2020 в частині стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 9 446 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивачем 30.03.2020 року у добровільному порядку було передано ключі від спірної квартири, про що було складено акт. Однак, державний виконавець не надав позивачу копію вказаного акту на руки, а дозволив тільки його сфотографувати. Вказане свідчить про те, що фактично судове рішення державним виконавцем виконане не було. Державний виконавець не вчинив будь-яких дій, які б свідчили про реалізацію заходів примусового виконання рішення, передбачених Законом України «Про виконавче провадження». Більш того, рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13.05.2019 року може бути виконана лиже боржником, державний виконавець взагалі не в змозі без участі боржника в примусовому порядку виконати дане рішення, а отже й відсутні підстави для стягнення виконавчого збору. На підставі викладеного, просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 08.04.2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі № 280/2302/20 та призначено справу до розгляду на 17.04.2020 з викликом сторін.

Також, ухвалою суду від 08.04.2020 залучено до участі в справі №280/2302/20 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 .

Відповідач позовну заяву не визнав, у письмовому відзиві від 17.04.2020 вх. №18260 посилається на те, що при винесені постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 61589476 від 19.03.2020 державний виконавець керувався виключно нормами Закону України «Про виконавче провадження», а саме п.2 ч.5 ст. 26 якою передбачено, що у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. На підставі викладеного, просить суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Третя особа письмові пояснення по суті спору не надала.

У судове засідання 17.04.2020 представники сторін не з`явились.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін та третьої особи в порядку письмового провадження.

Згідно з ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Судом встановлено наступне.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13.05.2019 року частково задоволено позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , що діє в інтересах малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , треті особи: приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Рій Катерини Юріївни, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Садовніченко Вікторія Миколаївна, орган опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, про визнання права власності на квартиру, визнання недійсним договорів купівлі-продажу квартири та витребування квартири з чужого незаконного володіння. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 від 15 грудня 2015 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Садовніченко Вікторією Миколаївною за реєстровим номером №2055. Витребувано у ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_3 іншій частині позов залишено без задоволення. В зустрічному позові до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області про визнання недійсним договору купівлі-продажу відмовлено.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 30.07.2019 року рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13.05.2019 року було залишено без змін. Рішення набрало законної сили 30.07.2019 року.

17.03.2020 за вхідн. 17923/19.29-40 на адресу Мелітопольського MP ВДВС ПС МУМЮ (м. Дніпро) на примусове виконання за заявою ОСОБА_2 в особі представника за довіреністю ОСОБА_11 надійшов виконавчий документ, а саме виконавчий лист № 320/6060/17, виданий 18.09.2019 Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області про витребування у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , квартиру АДРЕСА_3 .

19.03.2020 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №61589476.

Не погоджуючись із постановою про відкриття виконавчого провадження від 19.03.2020 в частині стягнення виконавчого збору позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

У статті 124 Конституції України закріплено, щоправосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. За пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.

У рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04, пункт 24) Європейський суд з прав людини закріпив поняття «суд, встановлений законом», яке стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність.

Фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах установленої компетенції.

На спірні правовідносини поширюється саме Закон № 1404-VIII, згідно зі статтею 1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Так, частиною 5 ст. 26 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Також, частиною 4 ст. 27 Закону № 1404-VІІІ визначено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

У спірній ситуації, державний виконавець не виносив окремої постанови про стягнення виконавчого збору одночасно із постановою про відкриття виконавчого провадження. Лише у постанові від 19.03.2020 про відкриття виконавчого провадження п.2 зазначено про необхідність стягнення з боржника виконавчого збору/основної винагороди виконавця у розмірі 9446 грн.

Згідно ч. 3 ст. 40 Закону № 1404-VІІІ у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Із наданих суду документів встановлено, що 31.03.2020 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №61589476 з примусового виконання виконавчого листа № 320/6060/17 від 18.09.2019 на підставі п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Того ж дня, 31.03.2020 державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору ВП №61589476 в сумі 9 446, грн.

За змістом пункту 7 частини другої статті 17 Закону № 1404-VІІІ постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Відповідно до частини другої статті 74 Закону № 1404-VІІІ рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 06 червня 2018 року у справах № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18) та № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01575/11 (провадження № 14-425цс18), від 13 березня 2019 року у справі № 545/2246/15-ц (провадження № 14-639цс18), від 03 та 10 квітня 2019 року у справах № 370/1288/15 (провадження № 14-612цс18) та № 766/740/17-ц (провадження № 14-664цс18), від 29 травня 2019 року у справі № 758/8095/15-ц (провадження № 14-134цс19), від 02 жовтня 2019 року у справі № 753/22823/18-ц (провадження № 14-408цс19).

Тобто, саме постанова від 31.03.2020 ВП №61589476 про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом в розумінні п. 7 ч. 2 ст. 17 Закону № 1404-VІІІ та може бути оскаржена до Запорізького окружного адміністративного суду.

В даному випадку, постанова про відкриття виконавчого провадження від 19.03.2020 навіть в частині щодо визначення необхідності стягнення виконавчого збору в сумі 9 446, грн. не є самою постановою про стягнення виконавчого збору.

Відтак, спір у цій справі не може бути розглянутий в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі: якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі.

Згідно ч. 1 ст. 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Суд роз`яснює позивачу його право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства щодо оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження від 19.03.2020 ВП №61589476.

Питання про судові витрати не вирішується, оскільки ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 08.04.2020 ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 238, 239, 248, 256, КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі № 280/2302/20 за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Мелітопольського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Південно- Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (72311 Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Вакуленчука, 99, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про визнання протиправною та скасування постанови, - закрити.

Роз`яснити позивачу його право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Роз`яснити позивачу, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 10-денний строк з дня її підписання.

Суддя Л.Я. Максименко