Справа № 816/2321/16
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2020-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

23 квітня 2020 року

Київ

справа №816/2321/16

адміністративне провадження №К/9901/36186/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Олендера І.Я.,

суддів: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 2 лютого 2017 року (суддя Ясиновський І.Г.) та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 6 березня 2017 року (судді: Бегунц А.О. (головуючий), Старостін В.В., Рєзнікова С.С.) у справі № 816/2321/16 за позовом Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Горішньопланівської міської ради до Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. Комунальне підприємство «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Горішньопланівської міської ради (далі - позивач, КП «ВУВКГ») звернулось до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області (далі - відповідач, контролюючий орган, ГУ ДФС у Полтавській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 01.12.2016 № .

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення було прийнято контролюючим органом всупереч та не у відповідності до вимог чинного податкового законодавства, оскільки відповідач зробив висновки про порушення позивачем чинного податкового законодавства не обґрунтовані посиланням на відповідні обставини, а господарські операції позивача з контрагентом мали реальний характер, що підтверджується належними первинними документами.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

3. Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 2 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 6 березня 2017 року, адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області від 01.12.2016 № .

4. Суд першої інстанції, з рішенням якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що контролюючий орган приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 01.12.2016 № діяв всупереч та не у відповідності до вимог чинного законодавства, оскільки відповідачем не спростовано факт належного оформлення первинних документів, на підставі яких позивачем задекларовано суми з ПДВ та не було надано належних та достатніх доказів на підтвердження нереальності господарських операцій позивача з його контрагентом.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

5. Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, ГУ ДФС у Полтавській області подало касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 2 лютого 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 6 березня 2017 року та прийняти рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог КП «ВУВКГ» у повному обсязі.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

6. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що в період з 17.10.2016 по 11.11.2016 ГУ ДФС у Полтавській області проведено документальну планову виїзну перевірку Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідного-каналізаційного господарства» Горішньоплавнівської міської ради з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2013 по 30.06.2016, законодавства про збір та облік єдиного соціального внеску за період з 01.01.2011 по 30.06.2016. За результатами проведеної перевірки складений акт від 18.11.2016 № 528/16-31-14-01-09/24388032, яким зафіксовані порушення п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 60 667,00 грн, в т.ч. за жовтень 2015 року - 60 667,00 грн.

У зв`язку із встановленням в ході проведення перевірки порушень вимог податкового законодавства, ГУ ДФС у Полтавській області було прийнято податкове повідомлення-рішення від 01.12.2016 № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість за основним платежем в розмірі 60 667,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 15 166,75 грн. Фактичною підставою для відображення в акті від 18.11.2016 № 528/16-31-14-01-09/24388032 порушень і винесення спірного податкового повідомлення-рішення слугував викладений в акті перевірки висновок відповідача про неможливість підтвердження реальності проведення операцій по придбанню вугілля у ТОВ «Дагор Менеджмент».

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 30 липня 2015 року між ТОВ «Дагор Менеджмент» (постачальник) та КП «ВУВКГ» (покупець) укладено договір поставки № 137, згідно якого постачальник зобов`язується поставити вугілля кам`яне, а покупець прийняти и оплатити товар на умовах договору. В рамках виконання вказаного договору, позивачем у вересні 2015 року придбано у ТОВ «Дагор Менеджмент» кам`яне вугілля на загальну суму 364 000,00 грн, в т.ч. ПДВ 60 666,67 грн. Реальність виконання умов укладеного правочину підтверджується залученими до матеріалів справи документами первинного та бухгалтерського обліку: видатковою накладною від 31.08.2015 № 01-07/08-15, рахунком-фактурою № DM 31-08/15 від 31.08.2015, податковими накладними від 03.09.2015 № 11, № 1. На підставі зазначених податкових накладних позивачем було включено до складу податкового кредиту за жовтень 2015 року суму 60 667,00 грн. Оплата придбаного товару здійснювалась позивачем у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на користь ТОВ «Дагор Менеджмент», що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжного доручення та виписки з банку, та не заперечується відповідачем.

Крім того, позивачем було надано прибутковий ордер № 626 від 11.09.2015, з якого вбачається оприбуткування товару, придбаного у ТОВ «Дагор Менеджмент» за перевіряємий період, операції по поставці в повному обсязі відображені в бухгалтерському обліку позивача, що також не заперечується відповідачем. На підтвердження реальності транспортування придбаного товару у ТОВ «Дагор Менеджмент» позивачем було надано копії залізничних накладних, довідки про перевезення вантажу залізничним транспортом. Перевезення вантажу здійснювалося залізничним транспортом до ПАТ «Полтавський ГЗК» для КП «ВУВКГ» згідно п. 1.1 Договору на транспортне обслуговування № 3982, укладеного ПАТ «Полтавський ГЗК» (виконавець) та КП «ВУВКГ» (замовник) 25.12.2014, на підтвердження чого до матеріалів справи долучені копії: договору від 25.12.2014 № 3982, акту виконання робіт на транспортне обслуговування від 30.09.2015, рахунки, акту загальної форми, відомості плати за користування вагонами, виписки з банку. Перевезення придбаного у ТОВ «Дагор Менеджмент» товару від ПАТ «Полтавський ГЗК» здійснювалось власним транспортним засобом КП «ВУВКГ» - тракторами колісними та автомобілем КрАЗ 256 Б, які, відповідно до свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу є власністю ТОВ «ВУВКГ»

Судами попередніх інстанцій встановлено, що вугілля кам`яне було придбане позивачем у ТОВ «Дагор Менеджмент» з метою використання у своїй господарській діяльності для забезпечення населення та інших споживачів міста опаленням житлових та промислових будівель. Основним видом діяльності позивача є забір, очищення та постачання води. З метою здійснення діяльності у відповідності до мети та предмету визначених в статуті позивача з початком опалювального періоду позивачем використовувалося вугілля в котельнях цехів водопостачання. Тобто, придбання позивачем вугілля кам`яного відповідає меті та змісту господарської діяльності КП «ВУВКГ».

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

7. В доводах касаційної скарги контролюючий орган цитує норми матеріального та процесуального права, перелічує порушення, які на його думку допущено позивачем та вказує на неврахування судами першої та апеляційної інстанцій окремих положень Податкового кодексу України щодо оформлення відповідних первинних документів, а також того, що по ланцюгу постачання вугілля КП «ВУВКГ», у 4-й ланці - ТОВ «РОЗВИТОК 2015», у якого, за податковою інформацією, відсутня податкова звітність про наявність основних фондів для здійснення господарської діяльності, та ненаданні позивачем документального підтвердження досягнення відповідного економічного ефекту від здійснення таких господарських операцій, що у своїй сукупності призвело до неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та порушень норм процесуального права при прийнятті рішення.

8. Позивач надіслав заперечення на касаційну скаргу, в якому вказує на правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права та просить залишити скаргу без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін.

9. Касаційний розгляд справи проведено у попередньому судовому засіданні, відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року №2147-VІІІ, що діє з 15 грудня 2017 року).

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

10. Податковий кодекс України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин):

10.1. Підпункт 14.1.18 пункту 14.1 статті 14.

Бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

10.2. Пункт 44.1 статті 44.

Для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

10.3. Пункти 198.1, 198.3, 198.6 статті 198.

До податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

10.4. Пункти 200.1, 200.2, 200.3 статті 200.

Сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

11. Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (у редакції на час виникнення спірних правовідносин):

11.1. Стаття 1.

Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

11.2. Стаття 3.

Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, грунтуються на даних бухгалтерського обліку.

11.3. Частини перша та друга статті 9.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

12. Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

13. Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

14. Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту.

15. Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

16. При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

17. У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.

18. Також платник податків при виборі контрагента та укладенні з ним договорів має керуватись і належною обачністю, оскільки від цього залежить подальше фактичне виконання таких договорів, отримання прибутку та права на отримання певних преференцій, зокрема формування податкового кредиту з ПДВ.

19. Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

20. Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, Товариство повинно мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції

21. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції Закону, що діяла до набрання чинності Закону України від 15.01.2020 № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ»).

22. Доводи касаційної скарги не містять інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені у запереченні на адміністративний позов, апеляційній скарзі та з урахуванням яких суди першої та апеляційної інстанції вже надавали оцінку встановленим обставинам справи. У ході розгляду справи судами першої та апеляційної інстанції було надано належну оцінку доказам, наданих позивачем та зібраних судами на підставі статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції на час прийняття судами рішень).

23. Виходячи із системного аналізу вищевказаних норм права, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції, що контролюючий орган приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 01.12.2016 № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість за основним платежем в розмірі 60 667,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 15 166,75 грн, діяв всупереч та не у відповідності до вимог чинного податкового законодавства.

Колегія суддів зазначає, що визначальним для вирішення справи є дослідження та встановлення фактичного руху активів в процесі виконання укладених договорів, і таке дослідження має бути здійснено на підставі первинних документів, які мають бути належним чином оформлені, стосуватись саме господарських операцій за якими було сформовано спірні суми податкового кредиту, та які в сукупності мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення таких операцій. Посилання контролюючого органу на те, що по ланцюгу постачання вугілля КП «ВУВКГ», у 4-й ланці - ТОВ «РОЗВИТОК 2015» за податковою інформацією відсутня податкова звітність про наявність основних фондів для здійснення господарської діяльності та ненаданні позивачем документального підтвердження досягнення відповідного економічного ефекту від здійснення таких господарських операцій та мети здійснення такої діяльності, є безпідставними, оскільки відповідачем не було надано судам першої та апеляційної інстанції жодних належних та достатніх доказів на підтвердження того, що позивач брав участь у господарських відносинах з постачання вказаного товару від ТОВ «РОЗВИТОК 2015» до ТОВ «Дагор Менеджмент». Крім того, як обґрунтовано зазначили суди першої та апеляційної інстанції, вугілля кам`яне було придбане позивачем у ТОВ «Дагор Менеджмент» з метою використання у своїй господарській діяльності, а саме для забезпечення населення та інших споживачів міста опаленням житлових та промислових будівель. Основним видом діяльності позивача є забір, очищення та постачання води та з метою здійснення такої діяльності, у відповідності до мети та предмету визначених в статуті позивача, з початком опалювального періоду позивачем використовувалося вугілля в котельнях цехів водопостачання. Тобто, придбання позивачем вугілля кам`яного відповідає меті та змісту господарської діяльності КП «ВУВКГ».

Колегія суддів зазначає, що витрати для цілей формування податкового кредиту з податку на додану вартість повинні бути підтверджені належними і допустимими первинними документами, які відображають реальність відповідних господарських операцій, і є підставою для формування податкового обліку платника податків, а у справі, що розглядається, позивачем було надано до судів першої та апеляційної інстанції оформлені у відповідності до вимог чинного податкового законодавства первинні документи (договори, видаткові накладні, рахунки-фактуру, податкові накладні, прибутковий ордер, договір на транспортне обслуговування, акт виконання робіт на транспортне обслуговування, рахунки, акт загальної форми, відомості плати за користування вагонами, виписки з банку та інші документи), тоді як контролюючим органом не було доведено та надано належних доказів на підтвердження нереальності господарських операцій між КП «ВУВКГ» та ТОВ «Дагор Менеджмент».

24. Судами першої та апеляційної інстанції в повній мірі встановлено фактичні обставини справи та надано об`єктивний та обґрунтований їх аналіз з урахуванням доводів наведених контролюючим органом у запереченні на адміністративний позов та апеляційній скарзі, у зв`язку з чим, відсутні підстави вважати, що обставини справи встановлено не повно чи неправильно, а, отже, і наведені відповідачем доводи в касаційній скарзі не спростовують правильних по суті висновків судів першої та апеляційної інстанцій.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

25. Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судами фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судових рішень, а тому касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 2 лютого 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 6 березня 2017 року слід залишити без задоволення.

26. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

27. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій (частина перша статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції Закону, що діяла до набрання чинності Закону України від 15.01.2020 № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ»).

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359, пунктом 4 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області залишити без задоволення, а постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 2 лютого 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 6 березня 2017 року у справі № 816/2321/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

І.Я.Олендер

І.А. Гончарова

Р.Ф. Ханова ,

Судді Верховного Суду