Справа № 360/5085/19
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2020-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2020 року справа №360/5085/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Ястребова Л.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_2, Головного управління Національної поліції в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 23 січня 2020 року (повний текст складено 28 січня 2020 року в м. Сєвєродонецьк) у справі № 360/5085/19 (суддя І інстанції - Смішлива Т.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про стягнення винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції, -

В С Т А Н О В И В:

02 грудня 2019 року ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до до Головного управління Національної поліції в Луганській області (далі - відповідач) в якому просив суд: - визнати неправомірною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо не нарахування та невиплати винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 07 листопада 2015 року по 31 січня 2016 року на суму 23269,12 гривень; - зобов`язати Головне управління Національної поліції в Луганській області провести нарахування та виплату винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 07 листопада 2015 року по 31 січня 2016 року на суму 23269,12 гривень.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ та органах Національної поліції. 23 серпня 2019 року позивача звільнено зі служби в поліції за статтею 77 ч. 1 п. 2 Закону України "Про Національну поліцію".

Згідно довідки Головного управління Національної поліції в Луганській області № А-684 від 09 вересня 2019 року в період з 13 серпня 2014 року по 07 листопада 2015 року, з 07 листопада 2015 року по 30 квітня 2018 року, позивач безпосередньо брав участь в антитерористичній операції (далі - АТО), забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення АТО на території Луганської області. Позивач 30 жовтня 2019 року звернувся із заявою до начальника ГУНП щодо нарахування та виплати йому винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції, однак, 25 листопада 2019 року отримав відповідь, якою позивачу відмовлено у нарахуванні зазначеної винагороди. Зазначене позивач вважає протиправною бездіяльністю відповідача.

З посиланням на норми Закони України "Про Національну поліцію", "Про оплату праці", постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 07 листопада 2007 року № 1294, від 31 січня 2015 року № 24 "Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій", від 11 листопада 2015 року № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" та наказу Міністерства оборони України від 02 лютого 2015 року № 49 "Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій" позивач просить суд задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 23 січня 2020 року у справі № 360/5085/19 позов задоволено частково. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Луганській області (93406, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Вілєсова, буд. 1, ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції за 07 листопада 2015 року в сумі 277,01 грн (двісті сімдесят сім гривень 01 коп.) з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Позивачем та відповідачем на рішення суду першої інстанції подано апеляційні скарги.

Позивач в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги позивачем зазначено, що рішення суду першої інстанції винесено без всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх доказів та обставин, з порушенням норм процесуального та матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення в цій частині про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідачем зазначено, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційних скарг, і дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , є учасником бойових дій, у період з 07 листопада 2015 року по 19 жовтня 2016 року проходив службу на посаді начальника відділу управління інформаційного забезпечення ГУНП в Луганській області, звільнений зі служби 23 серпня 2019 року, що підтверджено копіями документів, а саме: паспорта громадянина України (арк. спр. 26), карткою фізичної особи - платника податків (арк. спр. 27), посвідчення учасника бойових дій (арк. спр. 28), рішення комісії МВС України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій працівників ОВС України (арк. спр. 23), довідки про проходження служби (арк. спр. 51).

Відповідно до наказу першого заступника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (по стройовій частині) від 12 грудня 2014 року № 97, з метою виконання службових (бойових) завдань позивач залучений та безпосередньо брав участь в антитерористичній операції на території Луганської області, забезпеченні її проведення в період з 13 серпня 2014 року (арк. спр. 61-63).

Відповідно до наказу першого заступника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) (по стройовій частині) від 17 листопада 2015 року № 321 позивач вибув зі складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей з 07 листопада 2015 року (арк. спр. 64-66).

Відповідно до наказу першого заступника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) (по стройовій частині) від 07 грудня 2015 року № 341 з метою виконання службових (бойових) завдань позивач залучений та безпосередньо брав участь в антитерористичній операції на території Луганської області, забезпеченні її проведення в період з 07 листопада 2015 року (арк. спр. 67-69).

Відповідно до наказу першого заступника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) (по стройовій частині) від 30 квітня 2018 року № 120дск позивач вибув зі складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей (арк. спр. 70-72).

Згідно довідки від 09 вересня 2019 року № А-684 Головне управління Національної поліції в Луганській області зазначило, що позивач дійсно в період 13 серпня 2014 року по 07 листопада 2015 року та з 07 листопада 2015 року по 30 квітня 2018 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення Антитерористичної операції на території Луганської області (арк. спр. 24).

На запит відділу правового забезпечення Головного управління Національної поліції в Луганській області від 09 грудня 2019 року за № 1139/111/28-2019 щодо надання інформації виконання позивачем завдань керівництва штабу антитерористичної операції з наданням відповідних наказів командирів (штабу АТО), будь яких доказів (документів) та обґрунтовані пояснення, які б свідчили про те, що позивач в спірний період виконував завдання керівництва штабу антитерористичної операції, Управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції в Луганській області листом від 11 грудня 2019 року за № 3479/111/21-2019 повідомило про відсутність документів та відомостей відносно позивача (арк. спр. 73, 74).

На запит відділу правового забезпечення Головного управління Національної поліції в Луганській області від 09 грудня 2019 року за № 1140/111/28-2019 щодо надання документів на підтвердження обставин безпосередньої участі позивача в антитерористичній операції: наказів щодо виконання поставлених завдань охорони об`єктів (несення служби на блокпостах, звільнення об`єктів, які захоплені, тощо) постових відомостей під час охорони об`єкта (блокпоста, базового табору, складу ракетно-артилерійського озброєння, польового парку тощо), де визначені особовий склад, який залучається до охорони, час, місце, порядок виконання завдань, книга служби нарядів та подій, що відбувались, журналу бойових дій (журналу ведення оперативної обстановки), бойового донесення (підсумкове, термінове або позатермінове), рапорт керівника підрозділу, який виконував завдання, та інші докази за їх наявності Управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції в Луганській області листом від 11 грудня 2019 року за № 3480/111/21-2019 повідомило про відсутність документів та відомостей відносно позивача (арк. спр. 75, 76).

Відповідно до довідок про доходи за період проходження позивачем служби в Головному управлінні Національної поліції в Луганській області від 01 листопада 2019 року № 915/111/22-2019 (арк. спр. 16), від 10 грудня 2019 року № 1018/111/22-2019 (арк. спр. 79) у межах спірних правовідносин позивачу за період з 07 листопада 2015 року по 31 січня 2016 року нараховано грошове забезпечення: - з 07 листопада 2015 року в сумі 6648,32 грн; - за грудень 2015 року в сумі 8310,40 грн; - за січень 2016 року в сумі 8310,40 грн, винагорода за безпосередню участь в антитерористичній операції позивачу не нараховувалась, що також підтверджено довідкою про доходи від 10 грудня 2019 року № 1017/111/22-2019 (арк. спр. 78).

Відповідно рапорту, складеного ОСОБА_2 09 листопада 2015 року, останній залучався до чергування на блокпосту "Метьолкіне" з 31 жовтня 2015 року (арк. спр. 103).

Згідно з наказом ГУ МВС України у Луганській області № 2734 від 30 жовтня 2015 року ОСОБА_2 залучено до виконання завдань із забезпечення охорони громадського порядку на блокпосту "Метьолкіне" з 31 жовтня по 07 листопада 2015 року (арк. спр. 150).

На час винесення вказаного наказу ОСОБА_2 проходив службу в ГУ МВС України у Луганській області, а з 07 листопада 2015 року останнього наказом ГУНП в Луганській області № 4 о/с від 07 листопада 2015 року призначено на посаду начальника відділу Управління інформаційного забезпечення Головного управління Національної поліції України (арк. спр. 138).

Однак, після звільнення ОСОБА_2 з ГУ МВС України у Луганській області та призначення на посаду в ГУНП в Луганській області позивача від виконання завдань із забезпечення охорони громадського порядку на блокпосту "Метьолкіне" не увільнено та 07 листопада 2015 року він продовжував виконувати поставленні завдання.

З урахуванням викладеного, судом встановлено, що за період з 07 листопада 2015 року по 31 січня 2016 року позивач приймав безпосередню участь в антитерористичній операції лише 07 листопада 2015 року.

Спірним у справі є наявність підстав для нарахування та виплати позивачу винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає таке.

Закон України від 02 липня 2015 року № 580-VIІI "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580); постанову Кабінету Міністрів України від 31 січня 2015 року № 24 "Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій", яка діяла до 21.01.2016 (далі - Постанова № 24); Порядок та умови виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та резервістам, механізм підтвердження виконання окремих завдань під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, затверджені наказом Міністерства оборони України від 02 лютого 2015 року № 49, які діяли до 18.03.2016 (далі - Порядок № 49); наказ Міністерства внутрішніх справ України від 23 липня 2014 року № 719 "Про виплату винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, резервістам та працівникам (невійськовослужбовцям), льотного, льотно-підйомного, інженерно-технічного складу авіації та водіям автотранспортних засобів Національної гвардії України" (далі - Наказ № 719); постанову Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" (далі - Постанова № 988); постанову Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року № 18 "Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських" (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 2016 року № 38) (далі - Постанова № 18), наказ Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 року № 499 "Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ", який діяв до 13.12.2016 (далі - Наказ № 499); наказ Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 259 "Про затвердження Інструкції про розміри та умови виплати винагороди поліцейським в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій" (далі - Наказ № 259).

Пунктом 1 Постанови № 24 встановлено, що в особливий період або під час проведення антитерористичної операції військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань, правоохоронних органів, Державної служби з надзвичайних ситуацій, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода у відсотках місячного грошового забезпечення.

Розмір винагороди визначається виходячи з розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних додаткових видів місячного грошового забезпечення постійного характеру, премії та повинен становити не менш як 3 тис. гривень на місяць. У разі коли військовослужбовець, особа рядового або начальницького складу, що брали безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду менше одного календарного місяця, розмір винагороди визначається пропорційно дням участі виходячи з її розміру, що становить не менш як 3 тис. гривень (абзац 2 пункту 1 Постанови № 24).

Відповідно до абзацу 3 пункту 1 Постанови № 24 винагорода військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу виплачується також під час безперервного перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я після отриманих під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду поранень (контузії, травми, каліцтва).

Згідно з пунктом 1 додатку № 1 до Постанови № 24 в період мобілізації (в тому числі часткової) або з моменту введення воєнного стану та до дати завершення демобілізації або закінчення (скасування) воєнного стану, період проведення антитерористичної операції винагорода у розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення виплачується за безпосередню участь військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу, звільненні таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою.

Пунктом 1 Наказу № 719 визначено виплачувати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, резервістам та працівникам (невійськовослужбовцям), льотного, льотно-підйомного, інженерно-технічного складу авіації та водіям автотранспортних засобів Національної гвардії України за безпосередню участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбиття збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення цих об`єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою починаючи з 01 травня 2014 року винагороду в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення, але не менш ніж 3000 гривень, у розрахунку на місяць. Обчислення цієї винагороди здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення або заробітної плати (у тому числі з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди), за останньою займаною штатною посадою на час участі в зазначених операціях і заходах.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Порядку № 49 військовослужбовцям (крім резервістів) у період мобілізації (у тому числі часткової) або з моменту введення воєнного стану та до дати завершення демобілізації або закінчення (скасування) воєнного стану, у період проведення АТО за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи АТО, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою виплачується винагорода у розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення.

Розмір винагороди визначається, виходячи з розміру посадового окладу (у тому числі посадового окладу за посадою, до тимчасового виконання обов`язків (завдань) за якою допущено військовослужбовця), окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних додаткових видів місячного грошового забезпечення постійного характеру, премії, та повинен становити не менш як 3000 гривень на місяць. У разі участі у воєнних конфліктах чи АТО, інших заходах в умовах особливого періоду менше одного календарного місяця розмір винагороди визначається пропорційно дням участі, виходячи з її розміру, що становить не менш як 3000 гривень (пункт 2 розділу ІІ Порядку № 49).

Згідно з пунктом 3 розділу ІІ Порядку № 49 винагорода виплачується за час, обрахований з дня фактичного початку участі військовослужбовців (крім резервістів) у заходах, зазначених у пункті 1 цього розділу, до дня завершення такої участі, про що зазначається у відповідних наказах командирів (штабу АТО).

З системного аналізу вищевказаних норм, з урахуванням змістового навантаження розділових знаків у пункті 2 Постанови № 24, пункті 1 додатку № 1 до Постанови № 24, пункті 1 Наказу № 719, пункті 1 розділу ІІ Порядку № 49 можна дійти висновку, що за безпосередню участь в антитерористичних операціях військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу правоохоронних органів виплачується винагорода, яка обчислюється у розмірі 100 % місячного грошового забезпечення з розрахунку на місяць. Проте, такий розмір не повинен бути меншим ніж 3000 грн на місяць. У разі коли військовослужбовець, особа рядового або начальницького складу правоохоронних органів брали безпосередню участь у антитерористичній операції менше одного календарного місяця, розмір винагороди визначається пропорційно дням участі, виходячи з її розміру, що становить не менш як 3 тис. гривень.

Відповідно до пункту 5 розділу ІІ Порядку № 49 військовослужбовці вважаються такими, що беруть безпосередню участь в АТО, у разі одночасного дотримання таких умов: залучені до проведення АТО; перебувають у підпорядкуванні (виконують завдання) керівництва штабу АТО (крім військовослужбовців військових прокуратур та розвідувальних органів України); перебувають у районі проведення АТО.

Місцезнаходженням Головного управління Національної поліції в Луганській області та місце проходження служби позивача є м. Сєвєродонецьк, Луганської області.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком.

Відповідно до Додатку в розділі "Луганська область" перший пункт "Міста обласного значення" під номером 11, зокрема, зазначено: м. Сєвєродонецьк (Сєвєродонецька міська рада).

Таким чином, м. Сєвєродонецьк (Сєвєродонецька міська рада), Луганської області є населеними пунктами, на території яких з 14 квітня 2014 року здійснювалась антитерористична операція, у тому числі й в спірний період.

Матеріалами справи підтверджено безпосередня участь позивача у проведенні антитерористичної операції 07 листопада 2015 року, за яку Постановою № 24 встановлено виплату грошової винагороди. В інші дати зі спірного періоду докази прийняття позивачем участі в АТО відсутні.

Пунктом 1 Постанови № 988 установлено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Оскільки наказ Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260 "Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання" набрав чинності 27 травня 2016 року, до спірних правовідносин слід застосувати норми Наказу № 499.

Пунктом 3 Наказу № 499, яким затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, встановлено, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення (аналогічні за змістом положення містяться в пункті 3 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 року за № 669/28799, який набрав чинності 27 травня 2016 року (далі - Порядок № 260).

Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженою Наказом № 499, зокрема, визначено, що: - при виплаті особі рядового чи начальницького складу грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата (підпункт 1.7); - грошове забезпечення, виплачене особі рядового чи начальницького складу несвоєчасно або виплачене їй у меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, що передував моменту звернення за одержанням недоотриманого грошового забезпечення, протягом якого особа мала на нього право (підпункт 1.12).

Аналогічні за змістом положення містяться в пунктах 9, 11 Порядку № 260.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 2016 року № 38 внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року № 18, які набрали законної сили з 04 лютого 2016 року, а саме абзац перший пункту 1 після слів "Державної служби з надзвичайних ситуацій" доповнити словами "та поліцейським".

Таким чином, з 04 лютого 2016 року пунктом 1 Постанови № 18 установлено, що в особливий період або під час проведення антитерористичної операції військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Генеральної прокуратури України, особам рядового і начальницького складу Державної пенітенціарної служби, Державної служби з надзвичайних ситуацій та поліцейським за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода у розмірах, визначених керівниками відповідних державних органів за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством соціальної політики, у межах бюджетних призначень. Розміри винагороди визначаються пропорційно часу участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 259 затверджено Інструкцію про розміри та умови виплати винагороди поліцейським в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій (далі - Інструкція № 259), а також визначено, що цей наказ набирає чинності з дня його офіційного опублікування та застосовується з дня набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року № 18 "Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських".

Постанова № 18 набрала чинності 21 січня 2016 року, при цьому постанова КМУ від 27 січня 2016 року № 38, якою внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року № 18 щодо виплати поліцейським винагороди за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції набрала законної сили 04 лютого 2016 року, внаслідок чого Інструкція № 259 застосовується до спірних правовідносин з 04 лютого 2016 року.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІІ Інструкції № 259 поліцейським за безпосередню участь у воєнних конфліктах, під час проведення АТО та інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода:

1) за час перебування в межах визначеної зони (району) проведення воєнного конфлікту чи АТО, інших заходів в умовах особливого періоду в розмірі 1200 гривень, у розрахунку на місяць;

2) у разі безпосереднього зіткнення (взаємного вогневого контакту), потрапляння під обстріли, відбиття збройного нападу на об`єкти, що охороняються поліцейськими, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою в розмірі 4200 гривень, у розрахунку на місяць.

Обрахунок проводиться шляхом ділення розміру винагороди на кількість календарних днів у місяці та множення на кількість днів безпосередньої участі (пункт 2 розділу ІІІ Інструкції № 259).

Правоохоронні органи - державні органи, що на підставі законодавства держави здійснюють правоохоронну (правозастосовну та правозахисну) діяльність.

Діяльність правоохоронних органів спрямована на забезпечення законності і правопорядку, захист прав та інтересів громадян, соціальних груп, суспільства і держави, попередження, припинення правопорушень, застосування державного примусу або заходів громадського впливу до осіб, які порушили закон та правопорядок.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону № 580 Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

За приписами статті 2 Закону № 580 завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Національна поліція є правоохоронним органом. Постановою № 24 визначено, що в особливий період або під час проведення антитерористичної операції особам рядового та начальницького складу правоохоронних органів виплачується винагорода за безпосередню участь в антитерористичній операції у відсотках місячного грошового забезпечення.

Суд зазначає, що для безпосередньої участі в антитерористичній операції, у чергуваннях в добових нарядах щодо реагування на протиправні дії з боку незаконно озброєних формувань та диверсійно-розвідувальних груп, можливі прояви тероризму і сепаратизму, інші правопорушення, а також у відрядженнях позивач був задіяний лише в період, визначений вказаним рапортом за підписом позивача та витягом з наказу № 2734 від 30 жовтня 2017 року, які, в свою чергу, і є підставою для здійснення відповідачем нарахування та виплати позивачу винагороди за безпосередню участь у проведенні АТО.

Аналогічний правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 805/2527/17-а.

Аргументи позивача про те, що він брав безпосередню участь в антитерористичній операції з 07 листопада 2015 року по 31 січня 2016 року на підставі довідки ГУНП в Луганській області № А-684 від 09.09.2019 та наказів АТЦ при СБУ, суд вважає безпідставними, оскільки вказаний період часу є загальним періодом, що визначає лише можливість залучення позивача до проведення антитерористичної операції.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року по справі № 805/4523/16-а, від 31 липня 2019 року по справі № 812/1962/17.

З огляду на вищевикладене твердження позивача, що накази Антитерористичного Центру при Службі безпеки України є належними доказами безпосередньої участі позивача у антитерористичній операції, є безпідставними.

На підставі наведених норм законів та встановлених обставин у справі, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що винагорода за участь в антитерористичній операції позивачеві повинна була виплачуватися за 07 листопада 2015 року.

Відповідно до довідок наданих позивачем до позову, у спірний період позивач на лікарняному та у відпустці не перебував (арк. спр. 18, 19).

Відповідно до довідок про доходи за період проходження позивачем служби в Головному управлінні Національної поліції в Луганській області від 01 листопада 2019 року № 915/111/22-2019 (арк. спр. 16), від 10 грудня 2019 року № 1018/111/22-2019 (арк. спр. 79) у межах спірних правовідносин позивачу за період з 07 листопада 2015 року по 31 січня 2016 року нараховано грошове забезпечення: - з 07 листопада 2015 року в сумі 6648,32 грн; - за грудень 2015 року в сумі 8310,40 грн; - за січень 2016 року в сумі 8310,40 грн.

Судом встановлено, що позивачу відповідачем не нараховано та невиплачено винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції за 07 листопада 2019 року в сумі 277,01 грн з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів (6648,32 грн /24 дня х 1 день).

Згідно з частинами першою та другою статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При розгляді справи "Кечко проти України" (заява № 63134/00) Європейський Суд з прав людини зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (аналогічна позиція викладена в рішенні у справі № 59498/00 "Бурдов проти Росії").

Таким чином, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Щодо позовних вимог про визнання неправомірною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції, суд зазначає таке.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Зважаючи на обставини справи, враховуючи, що відповідач не нарахував та не виплатив винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції, суд вважає, що належним, достатнім та ефективним способом захисту порушених прав позивача є стягнення винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції.

Самі по собі дії (бездіяльність) відповідача не тягнуть для позивача настання будь-яких негативних наслідків, відповідно, такий спосіб захисту, як визнання неправомірною бездіяльність, жодним чином не сприятиме відновленню прав позивача. Тому суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні цієї вимоги позивача.

В прохальній частині позовної заяви позивач просив суд стягнути з відповідача на винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції за спірний період в розмірі 23269,12 грн.

Оскільки при здійсненні розрахунків розміру винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 07 листопада 2015 року по 31 січня 2016 року суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно не нараховано та невиплачено позивачу винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції за 07 листопада 2015 року в сумі 277,01 грн, тому позовні вимоги задоволено частково.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України в пункті 6 Постанови № 13 від 24.12.1999 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначення сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата податку з доходів громадян є обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Таким чином, відповідач, як податковий агент згідно норм Податкового Кодексу України зобов`язаний виплатити позивачеві винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції, утримавши з нього при виплаті законодавчо встановлені податки та збори.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги ОСОБА_2, Головного управління Національної поліції в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 23 січня 2020 року у справі № 360/5085/19 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 23 січня 2020 року у справі № 360/5085/19 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 21 квітня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

Л.В. Ястребова