Справа № 127/5254/20
Суддя: Ковбаса Ю. П.
Дата ухвалення: 2020-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 127/5254/20
Провадження № 2-а/127/114/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2020 р.м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Ковбаса Ю.П. розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора взводу 2 роти 4 поліцейського Управління патрульної поліції у Вінницькій області лейтенанта поліції Бурлачука Павла Валерійовича про скасування постанови серії ДП18 № 553144 від 22.08.2019, у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про скасування постанови серії ДП18 № 553144 від 22.08.2019, у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП

Позивач мотивував адміністративний позов наступним.

22.08.2019, інспектором взводу 2 роти 4 поліцейським УПП у Вінницькій області лейтенантом поліції Бурлачуком П.В., було винесено постанову про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 553144, про те, що 22.08.2019, о 21 год. 50 хв. по вул. Батозька, в м. Вінниця, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки «SKODA FELICIA» р/н НОМЕР_1 , не маючи при собі посвідчення водія, чим порушив п. 2.1(а) ПДР України.

На думку позивача постанова є незаконною та такою, що підлягає скасуванню з огляду на те, що у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки він правопорушення у якому його визнав винним інспектор поліції не здійснював та ПДР України не порушував.

Також позивач в поданому до суду позові вказував, що інспектором грубо порушено вимоги законодавства при складанні постанови та безпідставно не враховано його пояснення щодо невинуватості у вчиненні правопорушення.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, однак про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином в порядку, визначеному ч. 2 ст. 268 КАС України.

Відповідач, в судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву про розгляд справи без його участі, також просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі. Завчасно подавши до суду відзив на позовну заяву.

Згідно ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій. Відповідно до ч.2 ст. 268 КАС України учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд прийшов наступного висновку.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 22 серпня 2019 року інспектором взводу 2 роти 4 поліцейським УПП у Вінницькій області лейтенантом поліції Бурлачуком П.В., було винесено постанову про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 553144, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення положень ч. 1 ст. 126 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень.

Відповідно до ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Таким чином, з врахуванням процесуальних особливостей адміністративного судочинства, доведення факту неправомірності дій позивача покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 251 КУпАП України, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому такі кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу ( групи доказів).

Таким чином, шляхом співставлення зібраних по справі доказів, з врахуванням встановленого КАС України обов`язку доведення, суд прийшов до висновку про недоведеність вини позивача в скоєнні адміністративного правопорушення.

Суд вважає, що відповідачем не доведено факт вчинення позивачем порушень правил дорожнього руху, оскільки в матеріалах справи відсутні документи та матеріали, які б могли бути визнані судом як докази про вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 2.1(а) ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

Частина 1 ст. 126 КУпАП зазначає, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Крім того, на підтвердження правомірності оскаржуваного рішення представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву зі змісту якого вбачається, що інспектором поліції за порушення ПДР України було зупинено автомобіль марки «SKODA FELICIA» р/н НОМЕР_1 , під час перевірки документів у водія ОСОБА_1 було відсутнє посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, у зв`язку із чим він порушив п. 2.1(а) ПДР України. Також встановлено, що відсутній відеозапис факту порушення п. 2.1(а) ПДР ОСОБА_1 ..

Під час дослідження позовної заяви, судом також було встановлено, що позивач 22 серпня 2019 року не міг порушити ПДР та взагалі зупинений інспектором поліції, враховуючи той факт, що в цей період він перебував за межами держави, що також підтверджується відміткою в закордонному паспорті на ім`я ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 05.08.2016, де на сторінці 22 вбачається, що ОСОБА_1 з 20.08.2019 по 23.08.2019 перебував на території Республіки Польща.

Відповідачем не надано належних, допустимих доказів в підтвердження порушення позивачем п. 2.1(а) Правил дорожнього руху України. З цих підстав суд приходить до висновку, що відсутні об`єктивні докази підтверджуючи заперечення відповідача.

Згідно зі ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу в межах позовних вимог.

Відповідно до ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу або протест без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи принцип змагальності адміністративного процесу та встановлений КАС України обов`язок відповідача щодо доказування правомірності свого рішення, суд вирішує спір на основі викладених в позові аргументів та з`ясованих в судовому засіданні обставин.

Підсумовуючи вище викладене, а також те, що відповідачем не надано суду достовірних доказів в підтвердження того, що позивач ОСОБА_1 своїми діями порушив ПДР України, тому суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 33, 122, 293 КУпАП, ст. 90, 77, 227, 228, 241 - 246 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 553144 від 22.08.2019, у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 - закрити, зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя