Справа № 540/2465/19
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2020-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2020 р.м.ОдесаСправа № 540/2465/19

Головуючий в 1 інстанції: Кисильова О.Й.

рішення суду 1 інстанції прийнято у м. Херсон

20 січня 2020 року

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Димерлія О.О., Єщенка О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 20 січня 2020 року, у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2019 року фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі № 183/21-22-13-02/ від 30.03.2018 року про виключення з реєстру платників єдиного податку ФОП ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначила, що нею були виявлено 23.09.2019 року при відвідуванні електронного кабінету про переведення ФОП ОСОБА_1 на загальну систему оподаткування. Вважає рішення відповідача від 30.03.2018 року № 183/21-22-13-02/ НОМЕР_1 про виключення з реєстру платників єдиного податку незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки: підставою для проведення фактичної перевірки слугував акт обстеження, що не відповідає вимогам законодавства; підприємець не використовувала працю 13 осіб, як стверджує відповідач.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 20 січня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, Головне управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі звернулось до суду із апеляційною скаргою, в якій зазначило про порушення судом першої інстанції під час ухвалення вищевказаного рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У своїх доводах апелянт зазначає, що судом першої інстанції безпідставно було відмолено у задоволенні клопотання відповідача про залишення без розгляду позову ФОП ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення № 183/21-22-13-02/ НОМЕР_1 від 30.03.2018 року, оскільки позивачем було порушено встановлені КАС України строки звернення до суду із таким позовом. Крім того, апелянт вважає помилковими висновки суду першої інстанції про відсутність порушень позивачем п. 291.4 ст. 291 ПК України, оскільки 21.03.2018 року у ході проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 в кафе, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , результати якої оформлено актом від 21.03.2018 року №306/21-22-13-06/ НОМЕР_1 посадовими особами ГУ ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі було виявлено, що позивач у своїй підприємницькій діяльності використовувала працю 13 осіб, що є порушенням обов`язкових умов перебування на спрощеній системі оподаткування другої групи. Судом першої інстанції не було прийнято до уваги, що усі надані позивачем до перевірки цивільно-правові угоди містять ознаки трудового договору, вказані наймані працівники знаходились на робочих місцях та обслуговували споживачів, що позивачем не заперечувалось. У зв`язку із вказаним, рішення щодо виключення з реєстру платників єдиного податку з 01.04.2018 р. прийнято правомірно та скасуванню не підлягає.

23.04.2020 року від позивача за підписом представника надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач вказує, що апеляційна скарга є необґрунтованою та незаконною і такою, що не підлягає задоволенню, оскільки податковий орган щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом посилається лише на сам факт відправки кореспонденції позивачу. Проте не може довести які саме документи були відправлені позивачу поштою. Крім того, штриховий ідентифікатор 052, який вказує відповідач, не існує. Щодо проведення фактичної перевірки, на думку позивача у податкового органу були відсутні підстави для її призначення, оскільки законом не передбачено призначення перевірки на підставі «акту обстеження». Щодо суті встановленого порушення, відповідач не встановив які саме особи працювали без відповідного оформлення трудових угод, прізвища, ім`я, по батькові, адреси їх проживання. Жодних письмових пояснень від таких громадян про те, що вони були наймані, - податковою чи іншим державним органом не відбиралось.

Судова колегія вважає, що апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження відповідно до п.1 ч.1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами, ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець з 21.05.2014 року та основним видом економічної діяльності є: 56.30 «обслуговування напоями» (а.с.16-17).

Відповідно до інформаційної довідки від 02.06.2014 року № 5751/10/21-03-17-01-22 ОСОБА_2 (дівоче прізвище позивача) з 01.06.2014 року перебуває на спрощеній системі оподаткування, ставка єдиного податку становить 15% (а.с. 18).

16.01.2017 року робочою групою з легалізації оплати праці та зайнятості населення, повноти сплати внесків до соціальних фондів Суворовського району м. Херсона, створеною рішенням виконавчого комітету Херсонської міської ради від 30.05.2017 року № 155, складено акт обстеження ФОП ОСОБА_1 , згідно з яким в кафе ( АДРЕСА_2 ) виявлено 6 працівників, які відмовились представитись та не надали документи, що підтверджують трудові відносини (а.с. 32-33).

До складу робочої групи входили представники від: Херсонської об`єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Головного управління Держпраці у Херсонській області, Суворовської районної у м.Херсоні ради, Херсонського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області, Херсонського міського центру зайнятості.

На підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 80.2.7 п. 80.2 ст. 80 ПК України, п. 2 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» ГУ ДФС у Херсонській області видано накази від 15.03.2018 року №294 та № 295 «Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

На підставі наказів від 15.03.2018 року № 294 та № 295 видано направлення від 15.03.2018 року №№ 159-162, відповідно до яких з 16.03.2018 року проводиться фактична перевірка ФОП ОСОБА_1 тривалістю 6 днів.

У період з 16.03.2018 року по 21.03.2018 року уповноваженими особами ГУ ДФС у Херсонській області здійснено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 в кафе, що розташовані за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .

За результатами фактичної перевірки складено акт від 21.03.2018 року № 306/21-22-13-06/ НОМЕР_1 , в якому зафіксовано порушення ФОП ОСОБА_1 вимог перебування на спрощеній системі оподаткування, а саме - використання у своїй господарській діяльності праці 13 осіб (а.с. 54-56).

У зв`язку з виявленими порушеннями, 30.03.2018 року ГУ ДФС у Херсонській області прийнято рішення № 183/21-22-13-02/ НОМЕР_1 , яким ФОП ОСОБА_1 виключено з реєстру платників єдиного податку з 01.04.2018 року відповідно до п. 299.11 ст. 299 Податкового Кодексу України (а.с.73).

Не погоджуючись з вказаним рішення, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки з ФОП ОСОБА_1 перебували у трудових відносинах одночасно менше ніж 10 осіб, то прийняття рішення щодо виключення з реєстру платників єдиного податку з цієї підстави є протиправним.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України № 2755-VI від 02.12.2010 року (далі -ПК України).

Підстави призначення, обставини та порядок проведення перевірки визначено положеннями статті 80 ПК України.

В основу проведення фактичної перевірки платника податків відповідачем покладено підпункт80.2.7 пункту80.2 та п.80.6 статті 80 ПК України, відповідно до якого, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких обставин, зокрема, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.

Судом першої інстанції було вірно встановлено, що підставою для прийняття наказів від 15.03.2018 року № 294 та № 294 про проведення фактичної перевірки позивача став акт обстеження робочої групи з питань легалізації оплати праці та зайнятості населення, повноти сплати внесків до соціальних фондів Суворовського району м. Херсона від 16.01.2017 року, згідно якого в кафе ( АДРЕСА_2 ) виявлено 6 працівників, які відмовились представитись та не надали документи, що підтверджують трудові відносини.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав у податкового органу для проведення фактичної перевірки.

Як свідчать матеріали справи, під час фактичної перевірки встановлено, що в кафе, яке знаходиться за адресою:

- АДРЕСА_2 дві особи працюють за трудовим договором ( ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ) та 5 осіб за цивільно-правовими угодами ( ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 );

- АДРЕСА_1 , дві особи працюють за трудовим договором ( ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ) та 4 особи за цивільно-правовими угодами ( ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ).

У зв`язку з цим, відповідачем зроблено висновки про порушення підприємцем, яка перебуває на спрощеній системі оподаткування, вимоги щодо використання праці не більше 10 найманих осіб.

Стосовно цих обставин, судом першої інстанції було враховано наступні норми чинного законодавства.

Згідно ч. 1ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Частиною 1статті 1 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Загальне визначення цивільно-правового договору міститься у ст.626 Цивільного кодексу України, згідно ч.1 якої договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому, відповідно до ст.6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1ст.627 Цивільного кодексу України).

Статтею 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відтак, цивільно-правовий договір-це угода між сторонами: громадянином і організацією (підприємством, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір про надання послуг, виконання робіт тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

За цивільно-правовим договором, укладеним між власником і громадянином, останній зобов`язується за винагороду виконувати для підприємства індивідуально визначену роботу. Основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Вказані висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними зокрема в постанові від 18.01.2018 року у справі №350/403/16-ц.

За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

При цьому, за цивільно-правовим договором оплачується не процес праці, а її результати, котрі визначають після закінчення роботи і оформляють актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата. Договором також може бути передбачено попередню або поетапну оплату. У трудовій книжці запис про виконання роботи за цивільно-правовими договорами не робиться. Водночас відповідно до п. «а» ч.3ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків зараховується до стажу роботи, що дає право на трудову пенсію.

Отже, основною ознакою, яка відрізняє трудові відносини від цивільно-правових є те, що трудове законодавство регулює процес трудової діяльності, її організації, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Аналіз наведених норм дає можливість дійти висновку, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. Підрядник, який працює згідно з цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Якщо фізичні особи не надавали замовнику трудових книжок, вони не входять до штату підприємства, не підлягають правилам внутрішнього трудового розпорядку, облік їхнього робочого часу замовником не здійснюється, то вказані відносини відповідають ознакам цивільного договору.

Згідно матеріалів справи та не заперечується сторонами, позивач до фактичної перевірки надала наступні трудові договори (а.с. 59-64):

- від 22.02.2016 року, укладений з ОСОБА_11 щодо виконання останньою роботи бухгалтера (згідно додатку до трудового договору від 01.08.2017 року змінено дані працівника на ОСОБА_16 );

- від 08.11.2016 року, укладений з ОСОБА_10 щодо виконання роботи кухаря;

- від 02.03.2018 року, укладений з ОСОБА_4 щодо виконання роботи прибиральниці службових приміщень;

- від 11.08.2016 року, укладений з ОСОБА_3 щодо виконання роботи адміністратора (згідно п. 2 договору додатку до трудового договору від 07.10.2016 року працівник зобов`язаний виконувати обов`язки керуючого);

та наступні цивільно-правові угоди (а.с.68, 71-72):

- від 17.03.2018 року, укладену з ОСОБА_9 , згідно з п. 1.1 якої Замовник (ФОП ОСОБА_1 ) доручає, а Виконавець ( ОСОБА_9 ) бере на себе зобов`язання виконати такі роботи: приготувати 120 стаканів фруктових напоїв (сік, фреш та ін.);

- від 17.03.2018 року, укладену з ОСОБА_8 , згідно з п.1.1 якої Замовник (ФОП ОСОБА_1 ) доручає, а Виконавець (ОСОБА_21 ) бере на себе зобов`язання виконати такі роботи: роздрукувати 200 чеків;

- від 01.03.2018 року, укладену з ОСОБА_5 , згідно з п.1.1 якої Замовник (ФОП ОСОБА_1 ) доручає, а Виконавець (ОСОБА_5 ) бере на себе зобов`язання виконати такі роботи: прийняти замовлення від 200 осіб, подати 50 страв та 70 напоїв.

Крім того, позивачем до фактичної перевірки надано цивільно-правову угоду від 01.03.2018 року № 4, згідно з п.1.1 якої ФОП ОСОБА_1 доручає, а ОСОБА_12 бере на себе зобов`язання виконати такі роботи: приготувати 300 піц та страв європейської кухні. За виконану роботу Замовник сплачує Виконавцеві винагороду 2700 грн. (п. 2.2 цивільно-правової угоди). Термін дії угоди відповідно до п. 7.1 цивільно-правової угоди - з 01.03.2018 року по 30.04.2018 року (а.с. 65).

01.03.2018 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_13 укладено цивільно-правову угоду № 5, згідно з п.1.1 якого Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов`язання виконати такі роботи: приготувати 100 порцій суші та 100 порцій японських страв. За виконану роботу Замовник сплачує Виконавцеві винагороду 2900 грн. (п.2.2 цивільно-правової угоди). Термін дії угоди відповідно до п.7.1 цивільно-правової угоди - з 01.03.2018 року по 30.04.2018 року (а.с. 66).

01.03.2018 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_15 укладено цивільно-правову угоду № 8, згідно з п.1.1 якого Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов`язання виконати такі роботи: приготувати 200 страв європейської кухні. За виконану роботу Замовник сплачує Виконавцеві винагороду 2500 грн. (п.2.2 цивільно-правової угоди). Термін дії угоди відповідно до п.7.1 цивільно-правової угоди з 01.03.2018 року по 30.04.2018 року (а.с. 67).

01.03.2018 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_6 укладено цивільно-правову угоду № 12, згідно з п.1.1 якого Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов`язання виконати такі роботи: приготувати 100 порцій суші та 100 порцій японських страв. За виконану роботу Замовник сплачує Виконавцеві винагороду 2900 грн. (п.2.2 цивільно-правової угоди). Термін дії угоди відповідно до п.7.1 цивільно-правової угоди з 01.03.2018 року по 30.04.2018 року (а.с. 69).

01.03.2018 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_7 укладено цивільно-правову угоду № 13, згідно з п.1.1 якого Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов`язання виконати такі роботи: приготувати 250 страв європейської кухні. За виконану роботу Замовник сплачує Виконавцеві винагороду 2700 грн. (п.2.2 цивільно-правової угоди). Термін дії угоди відповідно до п.7.1 цивільно-правової угоди з 01.03.2018 року по 30.04.2018 року (а.с.70).

В своїх доводах апелянт зазначає, що усі вищевказані цивільно-правові угоди містять ознаки трудового договору, адже у договорах передбачено, зокрема здійснення координації процесу виконання робіт уповноваженою особою позивача, яка полягає у організації процесу робіт, контролю за ходом їх виконання. Під час перевірки встановлено, що всі наймані особи перебували на робочих місцях та обслуговували споживачів.

Проте, суд такі доводи апелянта вважає необґрунтованими, оскільки дослідженими судовою колегію письмовими доказами підтверджується, що на підставі трудових договорів ФОП ОСОБА_1 використовує працю 4 найманих осіб, а саме: ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та на підставі цивільно-правових угод з ознаками трудового договору - 3 найманих осіб, а саме: ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_5 .

Щодо цивільно-правових угод, укладених з ОСОБА_19 , ОСОБА_6 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ФОП ОСОБА_1 з вищевказаними громадянами перебувала у цивільно-правових відносинах, а не у трудових, як про це стверджує відповідач, адже умовами даних угод визначено конкретний обсяг виконуваних робіт, та конкретний термін угод кожен з яких складав 1-2 місяці, а виконавці не підлягали правилам внутрішнього трудового розпорядку, облік їхнього робочого часу замовником не здійснювався.

Положеннями п.п.291.2, п.291.3 ст. 291 ПК України визначено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

До другої групи належать фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 1500000 гривень (пп.2 п.291.4 ст.291 ПК України).

Отже, з урахуванням вищевикладеного, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що кількість осіб, які протягом календарного року перебували з позивачем у трудових відносинах одночасно не перевищувала 10 найманих осіб.

Таким чином, у зв`язку з відсутністю порушень ФОП ОСОБА_1 п. 291.4 ст. 291 ПК України, підстав для прийняття оскаржуваного рішення у відповідача не було, що правильно встановлено судом першої інстанції.

Нормою ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На підставі з`ясованих обставин, судова колегія вважає недоведеною відповідачем правомірність прийняття рішення ГУ ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі № 183/21-22-13-02/ від 30.03.2018 року, яким ФОП ОСОБА_1 виключено з реєстру платників єдиного податку.

Доводи апелянта про наявність підстав для залишення без розгляду позову ФОП ОСОБА_1 з підстав пропуску строку звернення до адміністративного суду з позовом про оскарження рішення від 30.03.2018 року колегія суддів вважає необґрунтованими виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, про переведення на загальну систему оподаткування позивач дізналась лише 23.09.2019 року при відвідуванні електронного кабінету виключення з реєстру платників єдиного податку та переведення на загальну систему оподаткування. Дані обставини підтверджуються листом ГУ ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 22.10.2019 року № 565/ФОП/21-22-33-01 «Про розгляд скарги».

До суду із даним позовом ФОП ОСОБА_1 звернулась 21.11.2019 року, тобто в межах строку, встановленого ч. 2 ст. 122 КАС України.

З урахуванням встановленого, судова колегія вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для залишення позовної заяви без розгляду, оскільки належних доказів своєчасного вручення оскаржуваного рішення позивачу, апелянтом не надано. Посилання податкового органу на надіслання на адресу ФОП ОСОБА_20 оскаржуваного рішення рекомендованим листом з повідомленням як на належне вручення рішення № 183/21-22-13-02/ НОМЕР_2 на переконання колегії суддів є необґрунтованим, адже як свідчать матеріали справи та не заперечується сторонами, вказаний рекомендований лист було повернуто відправнику 14.05.2018 року з причин «за закінченням терміну зберігання». Опису вкладення даного поштового відправлення апелянтом не надано.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для залишення даної позовної заяви без розгляду. Вказане питання було правильно вирішено судом першої інстанції при відкритті провадження у справі ухвалою від 25.11.2019 року та ухвалою від 20.01.2020 року.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає вказану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі - залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 20 січня 2020 року, у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправним та скасування рішення - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Танасогло Т.М.
Судді Димерлій О.О. Єщенко О.В.