Справа № 441/1921/18
Суддя: Перетятько О. В.
Дата ухвалення: 2020-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

441/1921/18 2-а/441/3/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2020 р. Городоцький районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Перетятько О.В.

за участі секретаря Сороки М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Городоцької міської ради Львівської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання до вчинення дій, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась з позовом до Городоцької міської ради Львівської області, третя особа - ОСОБА_2 , в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення ХХV сесії VІІ скликання Городоцької міської ради Львівської області № 1631 від 13.09.2018 р. «Про відмову гр. ОСОБА_1 в передачі у власність земельної ділянки на АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд», зобов`язати Городоцьку міську раду Львівської області надати їй дозвіл на розробку проекту щодо відведення даної земельної ділянки.

Позовні вимоги мотивує тим, що така відмова є немотивованою, неправомірною та безпідставною, рішення порушує право на виділення у власність земельної ділянки позивачки, і фактично є відмовою погодити межі земельної ділянки. Окрім цього, оспорюване рішення прийняте з порушенням вимог ч. 6 і 7 ст. 118 ЗК України, оскільки порушені строки розгляду її зави. Ознайомившись із оскаржуваним рішенням, зваживши на перелік норм матеріального закону, що стали підставою для його прийняття, врахувавши той факт, що згаданим рішенням грубо порушується ряд її законних прав та інтересів, вважає, що таке є протиправним, а тому змушена звернутися в суд за захистом порушених прав та інтересів.

З урахуванням правової позиції Верховного Суду України, а також з огляду на ту обставину, що відповідач, зловживаючи наданими повноваженнями, може повторно всупереч Закону прийняти протиправне рішення про відмову ОСОБА_1 у наданні земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва, тому з метою уникнення повторного звернення до суду з позовом на бездіяльність чи протиправність рішень відповідача, просить визнати протиправним і скасувати рішення № 1631 від 13.09.2018 р. «Про відмову гр. ОСОБА_1 в передачі у власність земельної ділянки на АДРЕСА_1 » для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд», зобов`язати Городоцьку міську раду Львівської області надати їй дозвіл на розробку проекту щодо відведення даної земельної ділянки.

У судовому засіданні 23.01.2020 р. представник позивачки - адвокат Тороній Г.М. позов підтримала з мотивів, наведених у ньому, просить про його задоволення. В судове засідання 24.03.2020 р. не з`явилась, подала письмову заяву, в якій просила про розгляд справи без її участі та участі позивачки (а.с. 110-11).

Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, подала до суду відзив на позов, в якому просила про розгляд справи без її участі, позов категорично заперечила, зазначила, що спірна земельна ділянка перебуває у користуванні ОСОБА_2 , якому рішенням Городоцької міської ради Львівської області на підставі його заяви надано дозвіл на розроблення детального плану території для передачі у власність вказаної земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с. 56-60).

Третя особа - ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, пояснень по суті позову не надав (а.с. 112).

У судове засідання 24.03.2020 р. учасники судового процесу не з`явились, належним чином повідомлялись про дату, час та місце судового засідання, а тому суд, з урахуванням поданих сторонами заяв та відзиву, вирішив здійснювати розгляд справи у їхній відсутності.

Оглянувши заяви представників позивача та відповідача, заслухавши представника позивача в судовому засіданні, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Сторони в судове засідання не з`явились, третя особа письмових пояснень по суті позову не надала, учасники справи належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, а тому згідно із вимогами ч. 1 ст. 205 КАС України, суд вважає за можливе розглядати справу по суті у їхній відсутності на підставі наявних в справі матеріалів.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Руїз Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року нагадав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються; межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи.

Положеннями ч. 1 ст. 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно ч. 1 і 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Судом встановлено та із матеріалів справи вбачається, що рішенням Городоцької міської ради №583 від 27.06.2007р. ОСОБА_1 передано у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 , площею 0,10 га.

На підставі цього рішення, 05.07.2007 року, їй видано Державний акт серії ЯД № 516322, що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №01.07.450.00801та згідно якого ОСОБА_1 передано у власність земельну ділянку площею 0,0999 га для будівництва і обслуговування житлового будинку в м. Городок Львівської області (а.с. 11-12).

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 21.02.2017 р. визнано недійсним та скасовано рішення Городоцької міської ради Львівської області від 27.06.2007 року № 583 про передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд, визнано недійсним та скасовано Державний акт на право приватної власності на землю ЯД №516322, що виданий 05.07.2007 року та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №01.07.450.00801 та згідно якого ОСОБА_1 надавалась у власність земельна ділянка площею 0,0999 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель в м.Городок Львівської області (а.с. 21-24).

Підставою для скасування вищенаведених Рішення та Державного акту стало те, що земельна ділянка, яка перебувала у власності ОСОБА_1 частково накладалась на земельну ділянку ОСОБА_3 , що розташована по АДРЕСА_2 , орієнтовна площа накладки складає 0,03 га.

З огляду на наведене, позивачка вирішила переоформити право власності на ту частину земельної ділянки, яка не була спірною, площею 0,07 га., тому рішення суду від 21.02.2017 року ОСОБА_1 не оскаржувалось.

12.06.2017 року ОСОБА_1 звернулась до Городоцької міської ради Львівської області із письмовою заявою, в якій просила передати їй у приватну власність земельну ділянку, площею 0,08 га по АДРЕСА_1 (а.с. 34).

Із копії листа першого заступника міського голови - Проць І. № 02-14/1423 від 10.07.2017 р. вбачається, що вищезазначена заява ОСОБА_1 у перелік питань на розгляд чергової сесії міської ради не вносилась, оскільки на її попередньому засіданні 01.06.2017 року було розглянуто і внесено на розгляд сесії заяву учасника АТО - ОСОБА_2 на цю ж земельну ділянку. Рішенням сесії міської ради № 931 від 23.06.2017 року йому надано дозвіл на виготовлення детального плану території для передачу у приватну власність земельної ділянки по АДРЕСА_1 (а.с. 35).

З покликанням на ст. 116, 118 Земельного кодексу України ОСОБА_1 18.06.2018 року звернулась до Городоцької міської ради Львівської області із письмовою заявою, в якій просила передати їй безоплатно у власність земельну ділянку, площею 0,08 га по АДРЕСА_1 та надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення даної земельної ділянки, внести її заяву на розгляд чергової сесії міської ради, до якої долучила копію паспорта, РНОКПП та абрис земельної ділянки (а.с. 41).

Так, із листа міського голови Кущак Р.В. № 02-14/1708 від 17.07.2018 р. видно, що ця заява на розгляд чергової сесії 22.06.2018 року не виносилась, у звязку з тим, що на спірну земельну ділянку ОСОБА_2 . Рішенням сесії міської ради № 931 від 23.06.2017 року надано дозвіл на виготовлення детального плану території для передачу такої у приватну власність (а.с. 42).

Згідно з ч.ч.1-3 ст.116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

За положеннями ст. 40 Земельного Кодексу України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

Згідно з п. «г» ч. 1 ст. 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в містах - не більше 0,10 гектара.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Земельного Кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно з ч.6 ст.118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

За правилами ч.7 ст.118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Із листа Городоцької міської ради Львівської області № б/н від 10.10.2018 року, відзиву представника міської ради, вбачається, що позивачці відмовлено у передачі у власність земельної ділянки площею 0,07 га, оскільки рішенням сесії Городоцької міської ради Львівської області № 931 від 23.06.2017 року надано іншому громадянину - ОСОБА_2 дозвіл на розроблення детального плану території для передачі цієї ж земельної ділянки.

Крім того, вимога ОСОБА_1 щодо надання їй дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення даної земельної ділянки у власність у рішенні взагалі не обумовлена.

Аналізуючи зміст наведених норм, суд звертає увагу, що надання відповідного дозволу на розроблення детального плану території для передачі земельної ділянки у власність є одним із етапів погодження і оформлення документів, який відповідно до вимог чинного законодавства є необхідним для прийняття компетентним органом рішення про набуття громадянами земель у власність. У свою чергу, отримання дозволу на розроблення детального плану території не означає прийняття позитивного рішення про надання її у власність, оскільки процес передачі земельної ділянки громадянам у власність є стадійним, зокрема, першою стадією якого є надання уповноваженим органом дозволу на розробку проекту землеустрою.

Аналогічна правова позиція висловлена колегією суддів судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 10 грудня 2013 року (справа № 21-358а13), від 07 червня 2016 року (справа №21-1391а16) та від від 27 березня 2018 р. (справа №463/3375/15-а).

При цьому, за результатами розгляду клопотання про надання дозволу на розроблення документації землеустрою, відповідач може прийняти одне з таких рішень: або наказ про надання дозволу на розроблення відповідної документації із землеустрою, або мотивовану відмову у його наданні.

У Постанові Верховного Суду в справі №509/4156/15-а Суд прийшов до висновку, що відмова органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою фактично створює перешкоди для подальшого позитивного вирішення питання на користь особи, яка замовила і розробила проект землеустрою всупереч відмові у наданні такого дозволу, а тому може бути предметом судового оскарження.

Суд зазначає, що надання дозволу на розробку детального плану території іншим громадянам у межах однієї земельної ділянки не може бути підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, оскільки таку підставу не визначено ч. 7 ст. 118 ЗК України.

Крім того, посилання в оскаржуваному рішенні на ст. 12, 122, 158-161 ЗК України, ст. 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні не є належним мотивуванням рішення, оскільки чітко не зазначено, яка саме з підстав, зазначених у п. 7 ст. 118 ЗК України, стала підставою для відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою.

Матеріалами справи підтверджено, що звертаючись до Городоцької міської ради позивачка дотрималась передбачених ч. 6 ст. 118 ЗК України вимог до форми та змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Адже ні у спірному рішенні-відмові, ні у відзиві на позовну заяву, відповідач жодних зауважень щодо поданих позивачкою документів не вказав.

Водночас, наведеними вище положеннями ЗК України визначено виключні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Такими підставами може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Суд встановив, що Городоцькою міською радою Львівській області за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 прийнято рішення та листом повідомлено позивачку, що відносно земельної ділянки, на яку вона претендує, рішенням XVIII сесії VII скликання Городоцької міської ради Львівської області від 23.06.2017 р. надано дозвіл ОСОБА_2 на розроблення детального плану території для передачі її у власність.

Однак, такої підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки законодавством не передбачено.

З огляду на вищенаведене, аналізуючи подані докази в їх сукупності, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставинсправи з наданням оцінки усім аргументам учасників справи, суд прийшов до висновку, що рішення ХХV сесії сьомого скликання Городоцької міської ради Львівської області № 1631 від 13.09.2018 року про відмову гр. ОСОБА_1 в передачі у власність земельної ділянки на АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд є протиправним та підлягає скасуванню, а отже, в цій частині позов задоволює.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Городоцької міської ради Львівської області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговуавння житлового будинку та господарських будівель, площею 0,07 га, суд зазначає наступне.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

Частиною 4 ст.245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що зобов`язання відповідача надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки було б формою втручання в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, суд вважає, що в задоволені вказаної позовної вимоги необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 2, 77, 90, 241-246, 293 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Городоцької міської ради Львівської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання до вчинення дій задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення ХХV сесії сьомого скликання Городоцької міської ради Львівської області № 1631 від 13.09.2018 року про відмову гр. ОСОБА_1 в передачі у власність земельної ділянки на АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

У решті частині позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Городоцький районний суд Львівської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 06.04.2020 р.

Головуючий суддя Перетятько О.В.