Справа № 160/1247/20
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2020-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 квітня 2020 року Справа № 160/1247/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі - головуючого судді Кучми К.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до керівника апарату Заводського районного суду м.Кам`янське Дніпропетровської області Міхайловської Наталії Ігорівни про визнання дій протиправними,-
У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до адміністративного суду з вищезазначеною позовною заявою, в якій просить визнати дії державного службовця керівника апарату Заводського районного суду м.Кам`янське Міхайловської Н.І. щодо надання неповної та недостовірної інформації у відповіді на її звернення від 09.08.2019 р. - протиправними.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що вона 09.08.2019 р. звернулася у письмовому вигляді до відповідача, у пункті 3 якого містилося прохання, надати підтвердження за місцем її реєстрації дати відправки матеріалів справи №208/5323/15 до Дніпровського апеляційного суду після прийняття додаткового рішення Заводським районним судом м.Кам`янське. 28.08.2019 р. нею було отримано конверт із Заводського районного суду м.Кам`янське, в якому містилося два документи: відповідь на її письмове звернення до керівника апарату суду стосовно надання підтвердження за місцем її реєстрації дати відправки справи до Дніпровського апеляційного суду за підписом голови суду та копія супровідного листа про відправку справи №208/5323/15 до Дніпровського апеляційного суду за підписом відповідача. У відповіді голови суду та керівника апарату суду факт її неодноразових звернень до Заводського районного суду м.Кам`янське з метою ознайомлення з матеріалами справи №208/5323/15, не заперечувався. Проте, підтвердження за її адресою інформації про відправку матеріалів справи №208/5323/15 у відповіді керівника апарату суду надано не було. Відповідачем у листі від 28.08.2019 р. їй надано лише копію супровідного листа, яка містила інформацію про те, що ще 24.07.2019 р. матеріали справи №208/5323/15 були направлені до Дніпровського апеляційного суду. Крім того, відповідь на її звернення за підписом відповідача є неповною, тому що не було наступної інформації: дати відправки за місцем її, як учасника справи, реєстрації копії супровідного листа про відправку матеріалів справи до Дніпровського апеляційного суду; підтвердження відправки за місцем її реєстрації копії супровідного листа про відправку матеріалів справи до Дніпровського апеляційного суду, пояснення, чому копія супровідного листа про відправку матеріалів справи від 24.07.2019 р. була відправлена їй, як учаснику справи, тільки 22.08.2019 р. Відповідь керівника апарату суду на її звернення від 09.08.2019 р. також містила недостовірну інформацію, а тому вона змушена була звернутися до суду з даною позовною заявою.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.02.2020 року у даній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні, після усунення позивачем недоліків своєї позовної заяви.
Стосовно оформлення відправки справи до Дніпровського апеляційного суду від 24.07.2019 р. за її підписом, як керівника апарату суду, а саме стосовно назви справи, відповідач зазначила, що така ж назва значиться на обкладинці справи, в додатковому рішенні Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11.07.2019 року та у постанові Дніпровського апеляційного суду. У зв`язку із чим, відповідач вважає, що в супровідному листі зазначена правильна назва справи, яка відповідає дійсності, а саме як на обкладинці та в додатковому рішенні Заводського районного суду м.Дніпродзержинька Дніпропетровської області. Стосовно пункту який зазначила ОСОБА_1 в позовній заяві, щодо заміни назви справи за три з половиною роки ведення справи у Заводському районному суді м.Дніпродзержинська, пояснила наступне. Відповідно до матеріалів справи та автоматизованої системи документообігу суду (АСДС), ніяких змін в назві позову з власною ініціативою суду не здійснювалось, що підтверджується копією позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ житлового будинку та земельної ділянки в натурі, як об`єктів права спільної часткової власності на якому приставлений єдиний унікальний номер справи. За таких обставин, відповідач просила суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно з ст.258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Частинами 5, 8 ст.262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
За викладених обставин, відповідно до вимог статей 258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві, позицію відповідача, викладену у відзиві на позовну заяву, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд зазначає про таке.
Судом встановлено, що 09.08.2019 року за вх.№ 1160 до Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області, на ім`я керівника апарату суду Міхайловської Н.І., надійшла заява від ОСОБА_1 .
В даній заяві позивач просила надати їй інформацію стосовно відсутності бейджеків у співробітників канцелярії судді Івченко Т.П.; надання повідомлення ПІП та посаду співробітниці канцелярії судді Івченко Т.П., яка вручила копію супровідного листа від 27.07.2019 р.; надання підтвердження відправки за адресою ОСОБА_1 інформації про відправку матеріалів справи за №208/5323/15 до Дніпровського апеляційного суду; надання повідомлення дати відправки матеріалів справи за №208/5323/15 (суддя Івченко Т.П.) до Дніпровського апеляційного суду.
Так, ОСОБА_1 пов`язує порушення своїх прав з діями, зокрема керівника апарату Заводського районного суду м.Кам`янське Міхайловської Н .І. , щодо надання на її погляд неповної та недостовірної інформації у відповіді на її звернення від 09.08.2019 р.
Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд приходить до наступного.
Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулюються Законом України «Про звернення громадян». Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.
Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
За приписами частин 1, 3, 4 статті 3 Закону України «Про звернення громадян», під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод, тощо.
Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
Положеннями ст.5 Закону України «Про інформацію» передбачено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.
Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
Відповідно до частин 1, 2 статті 7 Закону України «Про інформацію», право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації.
Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.
Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.
За приписами ст.15 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.
Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Положеннями ст.19 Закону України «Про звернення громадян» встановлено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема, об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Стосовно пункту 3 звернення позивача в її заяві від 09.08.2019 року, а саме ненадання Заводським районним судом м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області підтвердження за місцем її реєстрації дати відправки матеріалів справи № 208/5323/15 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Кам`янської міської ради про поділ житлового будинку та земельної ділянки в натурі, як об`єктів права спільної часткової власності, суд зазначає наступне.

Так, при наданні відповіді на звернення ОСОБА_1 , яке надійшло до суду 09.08.2019 р. за вх.№ 1160, стосовно підтвердження відправки за її адресою про відправку матеріалів цивільної справи № 208/5323/15 до Дніпровського апеляційного суду після прийняття додаткового рішення, відповідач виходила, із даних автоматизованої системи документообігу суду Д-3, реєстрів направлення справ до Дніпровського апеляційного суду, оскільки на час надання відповіді дана справа № 208/5323/15 знаходилась в Дніпровському апеляційному суді, про що свідчить штамп на супровідному листі від 09.08.2019 р. № 22-12427.

Відповідач у своєму відзиві також зазначив, що відповідно до ст.17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», єдність системи судоустрою забезпечується: єдиним порядком організаційного забезпечення діяльності судів; фінансування судів виключно з Державного бюджету України. Згідно з ст.155 Закону, організаційне забезпечення роботи суду здійснює його апарат, який очолює керівник апарату суду. Відповідно до ст.148 вищевказаного Закону, фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснює територіальні управління Державної судової адміністрації України. Так як забезпечення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області, поштовими марками залежить від фінансування з державного бюджету, тому направлення сторонам по справі про направлення справи № 208/5323/15 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Кам`янської міської ради про поділ житлового будинку та земельної ділянки в натурі, як об`єктів права спільної часткової власності до Дніпровського апеляційного суду, направлялись простими листами через поштове відділення. У зв`язку із тим, що повідомлення сторонам про направлення справи до Дніпровського апеляційного суду, направлялось Заводським районним судом м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області, простим листом, який надсилається без видачі розрахункового документу та доставляється без розписки про вручення, шляхом вкладення до абонентських поштових скриньок адресатів, підтвердити саме відправку на адресу ОСОБА_1 стосовно направлення справи до Дніпровського апеляційного суду, як це прохала позивач у своїй заяві, не є можливим.

Щодо пункту 4 звернення позивача в її заяві від 09.08.2019 року, стосовно оформлення відправки справи до Дніпровського апеляційного суду від 24.07.2019 р. за відповідача підписом, як керівника апарату суду, а саме стосовно назви справи, відповідач зазначила, що така ж назва значиться на обкладинці справи, а також в додатковому рішенні Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11.07.2019 року та постанові Дніпровського апеляційного суду.

Відповідач у відзиві також вказала стосовно пункту, який зазначила ОСОБА_1 в даній позовній заяві, щодо заміни назви справи за три з половиною роки ведення справи у Заводському районному суді м.Дніпродзержинська, наступне. Відповідно до матеріалів справи та автоматизованої системи документообігу суду (АСДС), ніяких змін в назві позову з власною ініціативою суду не здійснювалось, що підтверджується копією позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ житлового будинку та земельної ділянки в натурі, як об`єктів права спільної часткової власності на якому приставлений єдиний унікальний номер справи.

Аналізуючи норми Закону України «Про звернення громадян», суд дійшов висновку, що обов`язок органів, до яких направлені звернення, повідомляти осіб про наслідки їхнього розгляду, як елемент конституційної гарантії звернення до органів публічної влади, включає і доведення змісту відповіді до заявника.

Суд вважає, що з огляду на зміст указаного зобов`язання, орган вважається таким, що виконав передбачений Конституцією України обов`язок, якщо склав відповідь на звернення особи у чіткій відповідності до поставлених у ньому питань і довів зміст відповіді до заявника в обраний ним спосіб: поштою, а отже позовні вимоги щодо надання неповної інформації у відповіді на позивача звернення від 09.08.2019 р. задоволенню не підлягають.

Крім того, законодавство України не містить визначення недостовірної інформації і не окреслює фактичних ознак, які вказують на недостовірність інформації. Встановлюються тільки ознаки недостовірності, які можуть бути спростовані. Частина 3 статті 277 ЦК України встановлює презумпцію недостовірності негативної інформації: «Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного». Тобто, будь-яка негативна інформація буде розглядатися судом як недостовірна, якщо поширювач інформації не доведе, що ця негативна інформація відповідає дійсності.

Виходячи з викладеного вище, недостовірну інформацію можна визначити як інформацію, що належить до однієї з двох таких категорій:

1) інформація про суб`єкта, яка була поширена і сприймається негативно принаймні певною групою членів суспільства, що може спричинити порушення немайнових прав відповідної особи, при цьому відсутнє чинне рішення суду щодо достовірності/недостовірності такої інформації (презюмовано недостовірна);

2) будь-яку інформація, недостовірність якої встановлена судом (доведено недостовірна).

Разом з тим, доказів надання відповідачем недостовірної інформації у даній відповіді, позивачем не надано, а судом з наявних у справі матеріалів не встановлено.

Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України визначено, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В силу ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовної заяви слід відмовити повністю з викладених вище підстав.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250, 262 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до керівника апарату Заводського районного суду м.Кам`янське Дніпропетровської області Міхайловської Наталії Ігорівни про визнання дій протиправними - відмовити повністю.

Судовий збір по даній справі не стягується.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Суддя К.С. Кучма