Справа № 640/2861/20
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2020-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2020 року м. Київ № 640/2861/20
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кармазіна О.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доМіністерства оборони України
про визнання діяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Міністерства оборони України (03168, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 6), в якому просить суд:

1) визнати діяльність МО України щодо розгляду скарги позивача протиправною;

2) зобов`язати відповідача розглянути звернення позивача у відповідності до вимог ст. ст. 7, 15, 16 та 19 Закону України «Про звернення громадян» та надати на них відповідь за підписом керівника відповідача у строк визначений законом.

Позиція позивача.
Позивач зазначає (т.1, а.с. 15), що в порушення вимог статей 8, 19, 21, 40 Конституції України, статей 15, 16, 19 Закону України «Про звернення громадян», його скарга на ім`я відповідача, яка була зареєстрована на Урядовій гарячій лінії 1545 від 02.12.2019 за № ЗА-9966413 не була розглянута Міністерством оборони України по суті, у зв`язку з чим не забезпечено відповідачем поновлення порушених прав позивача на соціальний захист, на яке вказує позивач у скарзі. Відповіді у встановлений строк не надано, що є порушенням конституційного права позивача на звернення громадян.

Позивач звертає увагу, що скарга на дії заступника начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління ЗСУ полковника Череватого Т. була направлена відповідачем на адресу особи, дії якої оскаржувались та розглядалася полковником ОСОБА_2 .

Більш того, позивач звертає увагу, що скарги осіб з інвалідністю внаслідок війни розглядаються першими керівниками державних органів особисто.

Однак, в порушення вимог ч. 2 ст. 16 Закону України «Про звернення громадян» перші керівниками відповідача не розглянули по суті скаргу позивача, оскільки позивач є інвалідом 3 групи, чим позбавили позивача, на його думку, права на соціальний захист.

Враховуючи викладене у позовній заяві позивач просить задовольнити позов.

Позиція відповідача.
У відзиві від 26.03.2020 відповідач просить відмовити у задоволенні позову, вважаючи його необґрунтованим та безпідставним.

Крім іншого, звертає увагу, що відповідно до п. 1 та п. 2 розділу 4 Інструкції № 735 прийняття, реєстрацію та розгляд звернень громадян, які надійшли до МО України з урядової телефонної «Гарячої лінії», з Урядового контактного центру, здійснює структурний підрозділ МО України, відповідальний за організацію розгляду звернень громадян. З метою забезпечення оперативного розгляду звернень, що надійшли до МОУ, визначається посадова особа на рівні заступника Міністра оборони України, відповідальна за взаємодію з УКЦ, а також посадові особи структурного підрозділу відповідального за організацію розгляду звернень громадян, які безпосередньо відповідають за розгляд звернень громадян, що надійшли з урядової телефонної «Гарячої лінії».

Що стосується даного випадку, відповідач звертає увагу, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про Збройні Сили України», з метою приведення квартирно-експлуатаційного забезпечення військ у відповідність до вимог чинного законодавства, враховуючи порядок фінансування квартирно-експлуатаційного забезпечення, утримання, експлуатації та обліку фондів, наказом МОУ від 03.07.2013 № 448 затверджено Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України.

Наголошує, що позивач звернувся на Урядову «гарячу лінію» з житлових питань та надання роз`яснень стосовно норм Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом МОУ від 31.07.2018 № 380.

Також зазначає, що Головне КЕУ ЗСУ, як орган військового управління, відповідно до покладених завдань та визначених функцій уповноважене МОУ на розгляд питань, зазначених позивачем у зверненні.

У свою чергу, як зазначає відповідач, Міністерство оборони України в особі Головного КЕУ надало позивачу відповідь стосовно зазначених у зверненні питань. На звернення від 02.12.2019, яке надійшло до Головного КЕУ було надано відповідь від 17.12.2019 № 303/4/2788, що складає 15 днів.

Відповіді надані вчасно та підписані відповідними особами Головного КЕУ ЗСУ.

Відтак, відповідач не вбачає порушень з його боку та просить відмовити у задоволенні позову.

Процесуальні дії, вчинені у справі.
Ухвалою від 11.02.2020 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою від 02.03.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 263 КАС України вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи та проведення судового засідання (у письмовому провадженні).

30.03.2020 канцелярією суду зареєстровано клопотання позивача надіслати копію рішення суду по суті спору.

Встановлені судом обставини.
Позивач має посвідчення із визначенням, що він є особою з інвалідністю 3 групи і має права на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни осіб з інвалідністю внаслідок війни. Дата видачі посвідчення 19.09.2019.

Крім того, позивач має посвідчення, пред`явник якого має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій. Дата видачі 04.04.2017.

02.12.2019 на веб-сайті Урядового контактного центру сформовано звернення позивача (№ЗА-9966413).

Текст цього звернення: «Я, майор запасу ОСОБА_1 , являюсь особою з інвалідністю в наслідок війни 3 групи. Звертаюсь до Вас в зв`язку із систематичним порушенням моїх конституційних прав та соціальних гарантій посадовими особами. Також зазначеними в заяві посадовими особами грубо порушено Закон України про звернення громадян. Повний текст звернення в додатку (під назвою скарга на систематичний неналежний розгляд заяв)».

З доданого у файлі звернення із назвою «Заява» вбачається, що у ньому відсутнє посилання на особу, до якої звернута заява.

У заяві йдеться про обставини розгляду попередньої заяви позивача від 07.10.2019, заявленої на Урядовій «гарячій лінії» в якій позивач просив надати роз`яснення з питань застосування законодавства яким чином здійснюється (забезпечується) механізм виконання п. 18 розділу 6 Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців ЗСУ та членів їх сімей жилими приміщеннями, відносно осіб звільнених з військової служби з правом перебування на квартирному обліку. Зазначається у заяві, що проблема виникла в зв`язку з тим, що Інструкція передбачає та встановлює умови прийняття на квартирний облік лише військовослужбовців та не визначає механізм взяття (постановки) на квартирний облік осіб звільнених в запас з правом залишення на квартирному обліку після постановки на військовий облік в військові комісаріати інших гарнізонів.

Надалі у заяві у Заяві від 02.12.2019 позивач зазначає, що заява від 07.10.2019 розглядалась посадовою особою Головного КЕУ ЗСУ Пасічним М. та було надано відповідь від 18.10.2019 за підписом заступника начальника Головного КЕУ Череватого Т.

Позивач у заяві у заяві від 02.12.2019 зазначає, що у відповідь на заяву від 07.10.2019 йому не було надано жодних об`єктивних роз`яснень стосовно порушених питань. Натомість, на думку позивача, було надано формальну відписку де роз`яснено яким чином діють комісії та що позивач має право встати на квартирний облік до органів місцевого самоврядування. При цьому, виходячи з об`єктивної оцінки позивачем, як він зазначає, тексту відповіді позивачу було повідомлено, що жодних перешкод для переміщення квартирної черги позивача до іншого населеного пункту після звільнення немає. Тобто, як зазначає позивач у заяві від 02.12.2019 щодо відповіді на заяву від 07.10.2019, у відповіді зазначено, що позивач на законних підставах може встати на чергу за місцем фактичного проживання в іншому населеному пункті.

Надалі у заяві від 02.12.2019 позивач зазначає, що з метою отримання об`єктивної інформації та підтвердження свого права на переміщення своєї черги з Чернігівського гарнізону до населеного пункту де позивач фактично проживає після звільнення, за порадою знайомих, він звернувся до юридичної компанії. Після сплати послуг йому надана відповідь, що згідно Інструкції військовослужбовці, які звільнилися з військової служби у запас або відставку та не звертались під час проходження служби із зазначеного питання після звільнення, право на перебування, право на перебування на квартирному обліку в іншому населеному пункті втратили та мають залишатися на квартирному обліку лише за останнім місцем проходження військової служби.

У заяві від 02.12.2019 щодо відповіді на заяву від 07.10.2019 позивач зазначає, що у зв`язку з цим повторно звернувся 01.11.2019 на Урядову «гарячу лінію» з проханням повторно надати роз`яснення яким саме чином здійснюється (забезпечується) механізм виконання вищезгаданого п. 18 розділу 6 Інструкції. Позивач у повторному зверненні від 01.11.2019, як він зазначає, повторно вказав, що зазначені вище упущення в Інструкції прямо порушують його конституційні права на свободу та вільний вибір місця проживання як громадянина України та можуть призвести до позбавлення позивача права на отримання жит лового приміщення або грошової компенсації шляхом штучного зняття позивача з квартирної черги (обліку) та неможливості взяття його на квартирний облік в іншому гарнізоні так, як позивач не є військовослужбовцем.

У заяві від 02.12.2019 щодо відповіді на заяву від 07.10.2019 та щодо повторного звернення від 01.11.2019 позивач вкотре просив роз`яснити чи має він право зареєструвати своє місце проживання при військовому комісаріаті в разі відсутності можливості реєстрації постійного місця проживання за місцем мешкання.

Тобто, по суті, просив надати юридичну консультацію.

Із змісту вказаних заяв не вбачається прохання поставити на облік, питання зміни черги, переведення з черги.

При цьому не вбачається, що позивач звертався до Центру з надання безоплатної правової допомоги.

Позивач у заяві від 02.12.2019 щодо відповіді на заяву від 07.10.2019 в якій позивач також зазначає про відповідь на заяву від 01.11.2019 зазначає, що отримав відповідь від посадової особи Головного КЕУ ЗСУ Пасічним Миколою та йому було надано відповідь від 20.11.2019 за підписом заступника начальника Головного КЕУ Череватого Т., в якому, як зазначає позивач, зазначені посадові особи свідомо, упереджено, не об`єктивно, порушуючи чинне законодавство вказують, з що згідно п. 18 вищезгаданої розділу 6 Інструкції військовослужбовець ЗСУ після звільнення з військової служби в запас або відставку обирає місце проживання не за місцем проходження військової служби, він має право звернутися з відповідним рапортом до командира військової частини, за місцем проходження військової служби, про зарахування його та членів його сім`ї на квартирний облік за обраним місцем проживання після звільнення. Позивач надалі у зверненні від 02.12.2019 відносно попередніх звернень зазначає, що разом з тим, вони зазначають, що згідно Інструкції військовослужбовці, які звільнились з військової служби в запас або відставку та не звертались під час проходження служби із зазначеного питання після звільнення, право на перебування на квартирному обліку в іншому населеному пункті втратили та мають залишатись на квартирному обліку лише за основним місцем проходження військової служби.

Таким чином, як зазначає позивач у черговому зверненні від 02.12.2019 відносно попередніх звернень, посадові особи Головного КЕУ замість того щоб забезпечити позивача житлом або виплатити компенсацію, порушуючи, на думку позивача, його конституційні права та надані позивачу соціальні гарантії та права для інвалідів війни, свідомо і упереджено вводять його в оману, у своїй відповіді від 18.10.2019 штучно створюють передумови для втрати його права перебування на квартирному обліку, тим самим позбавляють позивача права на отримання житла чи грошової компенсації. Поряд з цим, як зазначає позивач у зверненні від 02.12.2019 відносно попередніх звернень, у відповіді від 20.11.2019 вони визнають, на думку позивача, що ввели його в оману, свідомо порушують чинне законодавство, хибно роз`яснюють неіснуючу норму в частині щодо написання рапорту перед звільненням та надають неіснуюче право командирам приймати рішення по постановці військовослужбовців на квартирний облік в непідпорядкованих їм гарнізонах (населених пунктах).

Позивач зазначає, що попередні звернення (до звернення від 02.12.2019) не були розглянуті об`єктивно і вчасно, не були перевірені викладені в них факти, не прийняті рішення відповідно до чинного законодавство і не забезпечено їх виконання. Звернута увага, що заяви (клопотання) осіб з інвалідністю розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій особисто.

Таким чином, як зазначав позивач у зверненні від 02.12.2019, посадові особи Головного КЕУ ЗСУ, знаючи про існуючі порушення конституційних прав військовослужбовців і осіб звільнених з військової служби на свободу пересування територією України, право на вільний вибір постійного чи тимчасового місця проживання на території України закріплених ст. 33 Конституції України та законодавства України про соціальний захист відповідної категорії і свідомо не вживають жодних дієвих заходів направлених на відновлення порушених прав. Натомість, як зазначає позивач, зазначені особи свідомо ігнорують порушені в зверненнях питання і самі грубо порушують чинне законодавство України.

При цьому, у заяві так і не визначено, - у чому конкретно полягає порушення прав у питанні постановці на облік в певному гарнізоні, чи переведенні з певної черги в іншу чергу чи щось інше.

По суті, у Заяві містяться фрази загального характеру, припущення про абстрактні порушення та відсутні конкретні вимоги в контексті необхідності реалізації конкретних житлових прав позивача.

Між тим, у Заяві від 02.12.2019 позивач просив:
призначити перевірку по викладених в заяві питаннях, проблемах та порушеннях чинного законодавства;

поновити порушені права;

притягнути винних посадових осіб до адміністративної та дисциплінарної відповідальності;

зобов`язати в найкоротший термін внести зміни у відповідні накази МО України, а разі необхідності клопотати про внесення змін і до Законів України;

провести попереджувальну роз`яснювальну роботу з керівниками винних посадових осіб;

про результати розгляду заяви від 02.12.2019 повідомити на зазначену адресу та у встановлений законодавством строк.

17.12.2019 позивачу надана відповідь за № 303/4/2788 (у копії відділу по роботі з громадянами та доступу до публічної інформації).

Зазначено, що ГКЕУ розглянуто звернення позивача на Урядову «гарячу лінію» щодо порушення, на думку позивача, його прав та соціальних гарантій в сфері житлового забезпечення, а також Закону України «Про звернення громадян» в частині об`єктивного та вчасного розгляду його попередніх звернень.

Зазначено, що з питань, які позивач порушував у своїх попередніх зверненнях щодо надання роз`яснень норм Інструкції стосовно зарахування на облік звільнених військовослужбовців, які виявили бажання проживати в іншому гарнізоні та перебувати там на обліку осіб, які потребують покращення житлових умов та повідомлення позивача про термін забезпечення житловим приміщенням або грошовою компенсацією за належне для отримання житлове приміщення за рахунок МО України, як інваліда війни, надано вичерпні відповіді листами ГКЕУ ЗСУ від 18.10.2019 № 303/4/2311, від 20.11.2019 № 303/4/2554 та від 05.12.2019 № 303/4/2688.

Разом з цим, під час особистого прийому, який проводив заступник Міністра оборони України 28.11.2019 позивачу було надано роз`яснення щодо порядку забезпечення житловими приміщеннями або виплати компенсації, особам звільненим з військової служби в запас або відставку, у тому числі і учасникам бойових дій, особам з інвалідністю.

Крім того, відносно строків розгляду зазначено, що попередні звернення були опрацьовані у строк відповідно до ст. 20 закону України «Про звернення громадян» (не більше одного місяця).

Зазначено також у відповіді позивачу, що звернення від 07.10.2019 надійшло 09.10.2019, на яке було надано відповідь від 18.10.2019, що складає 12 днів. Звернення від 01.11.2019 надійшло 05.11.2919, на яке надано відповідь від 20.11.2019, що складає 16 днів.

У зв`язку з чим зазначено, що не вбачається порушень щодо розгляду попередніх звернень позивача.

Вирішуючи з урахуванням наведеного спір по суті суд виходить з наступного.
Так, суд нагадує, що за даним позовом позивач просить:

1) визнати діяльність МО України щодо розгляду скарги позивача від 02.12.2019 протиправною;

2) зобов`язати відповідача розглянути звернення позивача у відповідності до вимог ст.ст. 7, 15, 16 та 19 Закону України «Про звернення громадян» та надати на них відповідь за підписом керівника відповідача у строк визначений законом.

Слід зазначити, що вказана Інструкція, відносно змісту окремих положень якої відбувалось листування, виникла дискусія та спір між учасниками відносин, затверджена наказом МО України від 31.07.2018 № 380 та зареєстрована у Мінюсті України 06 вересня 2018 р. за № 1020/32472.

За змістом вказаної норми п. 18 розділу 6 Інструкції у разі направлення осіб, звільнених з військової служби, що перебувають на обліку у військовій частині, на військовий облік у військовий комісаріат до іншого населеного пункту іншого гарнізону вони виключаються з обліку у військовій частині та зараховуються на облік у військовому комісаріаті та КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району іншого гарнізону на умовах, визначених цією Інструкцією. Військовослужбовці, що перебувають на обліку, які були відряджені до державних органів, підприємств, організацій, установ (у тому числі до військових прокуратур), а також до державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки у разі звільнення з військової служби зараховуються на облік у військовому комісаріаті або КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району за місцем перебування на військовому обліку.

Між тим, щодо доводів позивача про порушення строку надання відповіді на звернення від 02.12.2019, слід зазначити наступне.

Так, відповідно до положень ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.

Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

У даному випадку звернення позивача сформовано 02.12.2019 та відповідь надана, як вже зазначалося, 17.12.2019, а відтак судом не вбачається підстав для висновку про порушення строку надання відповіді.

Щодо інших доводів позивача відносно розгляду звернення від 02.12.2019 слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України Про звернення громадян (далі також Закон) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до ст. 3 Закону під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

У свою чергу, відповідно до положень ст.ст. 14 - 16 Закону України «Про звернення громадян» звернення осіб з інвалідністю внаслідок війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, установ, організацій і підприємств особисто.

Порядок розгляду, реєстрації, приймання, узагальнення та аналізу звернень військовослужбовців, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також інших громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які законно перебувають на території України (далі - громадяни), у структурних підрозділах апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, інших органів військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), а також порядок контролю за його дотриманням визначений, на виконання вимог ст. 22 Закону України визначено Інструкцією про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, яка затверджена наказом Міністерства оборони України від 28 грудня 2016 року N 735 (зареєстрована в Міністерстві юстиції України 23 січня 2017 р. за N 94/29962; далі Інструкція № 735).

Відповідно до п. 5 розділу 2 Інструкції керівники органів військового управління, командири військових частин особисто розглядають звернення і в першу чергу приймають Героїв України, Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, інвалідів Великої Вітчизняної війни, інвалідів - учасників антитерористичної операції (далі - АТО), жінок, яким присвоєно почесне звання України "Мати-героїня".

Відповідно до п. 8 зазначеної Інструкції у разі відсутності Міністра оборони України особистий прийом громадян проводять уповноважені ним посадові особи.

Міністр оборони України здійснює прийом громадян з питань його компетенції.

Відтак, з наведеного та положень ст. 22 Закону України Про звернення громадян вбачається, що:

відповідне звернення (питання, що ставиться), яке подається до певного органу (ставиться перед певним органом) має відноситись до компетенції цього органу;

особистий прийом пов`язаний із розглядом звернення;

у разі відсутності Міністра оборони України особистий прийом може бути проведений уповноваженою особою.

У даному випадку, аналізуючи зміст всіх вищезгаданих звернень позивача, який відтворений позивачем у заяві від 02.12.2019, у т.ч. останньої Заяви (від 02.12.2019), слід дійти висновку, що вони по суті зводиться до необхідності надання позивачу юридичної консультації та необхідності підтвердження правильності саме його розуміння змісту профільного НПА та порядку його застосування, тобто необхідності надання позивачу того бачення питання, яке саме він бажає.

При цьому, з тривалого листування також вбачається, що спір та звернення до суду пов`язані із різним сприйняттям та розумінням порядку застосування учасниками листування профільного НПА (п. 18 розділу 6 Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями), а саме: позивачем, на його думку відповідачем/ГКЕУ та «юридичною компанією», а також із гіпотетичними припущеннями позивача про можливі негативні зміни у стані житлових прав позивача у зв`язку із власним розуміння норм зазначеної Інструкції в аспекті вибору позивачем місця проживання, а вимоги позову по суті стосуються та зводяться до необхідності констатації судом наявних, на думку позивача, упущень в Інструкції та примусу відповідача надати позивачу за його попередніми зверненнями на «гарячу лінію» саме таку відповідь (юридичну консультацію), яку позивач бажає та вважає правильною.

При цьому, вступивши у тривалу переписку з різноманітними органами та відповідачем щодо юридичної консультації з приводу змісту певного НПА, позивач не скористався своїм правом на захист своїх житлових прав у суді (у разі їх порушення), що по суті призвело до переписки з органами та установами, яка сама по собі не вирішує головного, - питань реалізації житлових прав позивача (за їх наявності), що свідчить про вибір невірних способів захисту своїх прав, але може бути предметом окремого позову та захисту з боку суду у разі порушення конкретних (не абстрактних) прав позивача відповідними органами (відповідачем), який у даному випадку має свою власну правову позицію щодо порушених позивачем питань житлового характеру, що, однак, не може бути вирішено в рамках розгляду даної справи, предметом якої є перевірка дій відповідача щодо розгляду звернення позивача від 02.12.2019.

З матеріалів справи взагалі не вбачається, що позивач вживав заходи щодо постановки на облік та вирішення своїх житлових прав, тобто не вбачається звернень щодо конкретних питань (обліку, переміщення в обліку), весь цей час позивач листувався з приводу змісту НПА.

З листування та, зокрема, із звернення від 02.12.2019 вбачається, що позивач по суті просив притягти до відповідальності певних посадових осіб за їх позицію, засновану на власному розумінні змісту НПА та за невідповідність вказаної позиції позиції позивача, що однак, не може бути предметом примусу відносно вказаних осіб з боку адміністративного суду.

Як вже зазначалося, за таких обставин позивач не був позбавлений права звернутися до відповідного суду відповідної юрисдикції з питань реалізації своїх житлових прав у випадку їх порушення.

У даному випадку, аналізуючи заявлені позивачем претензії до відповідача, слід повторитись, що з одних і тих самих по суті питань позивачем було направлено три звернення.

28.11.2019 позивач був прийнятий на особистому прийомі в МО України однією з перших осіб Міністерства заступником Міністра оборони України, що не заперечується позивачем, яким розглядалося одне із аналогічних звернень позивача, що не спростовується позивачем, та де позивачу було роз`яснено відповідні положення вищезгаданої Інструкції, що вбачається з листування учасників листування та не спростовується позивачем, тобто було забезпечено розгляд звернення позивача з приводу поставлених ним питань, що надалі по суті повторювались, однією із перших осіб МО України, а відтак суд вважає виконаними вимоги Закону відносно розгляду звернень осіб з інвалідністю внаслідок війни.

Між тим, позивач втрете звернувся 02.12.2019 до відповідача із того самого питання та супутніми/похідними вимогами про проведення перевірки та притягнення до відповідальності.

Щодо останнього (третього) звернення від 02.12.2019 з тих самих питань, що і вищезгадані попередні звернення, тобто відносно необхідності сприйняття змісту НПА у розумінні позивача, слід зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про звернення громадян» не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону.

Враховуючи те, що з листування вбачається надання позивачу відповідей в обсягах та на питання, що достатні для розуміння іншої сторони, позиції сторони з приводу поставлених питань, вбачається, що відносно звернення від 02.12.2019 у відповідача взагалі були відсутні підстави для розгляду та надання відповіді на питання, які до цього вже неодноразово ставились та на які вже надавались відповіді.

Більш того, слід зазначити, що з Положення про Міністерство оборони України від 26 листопада 2014 р. N 671 не вбачається належності до компетенції МО України надання юридичних консультацій та роз`яснень з питань застосування тих чи інших НПА, на чому власне наполягає позивач, а відтак вбачається правомірним розгляд одним з перших осіб Головного КЕУ окремих питань із звернень позивача із житлових питань, що відповідає вимогам п. 5 розділу 2 Інструкції № 735 та приписам Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, яке затверджене наказом МО України від 03.07.2013 № 448, яке зареєстровано в Мінюсті України 13 вересня 2013 р. за № 1590/24122. Відповідно до п. 2.2. цього Положення Головне КЕУ ЗС України є органом військового управління і призначене для реалізації у ЗС України державної, військово-технічної політики з питань квартирно-експлуатаційного забезпечення ЗС України, розвитку системи технічної експлуатації фондів військових містечок з метою підтримання військ у стані високої бойової та мобілізаційної готовності, до функцій якого згідно п. 1.3. Положення відноситься і участь в організації забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями.

Що стосується доводів позивача відносно порушення заборони направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються (ч. 4 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян»), слід зазначити, що звернення позивача має визначений самим позивачем статус «Заява», що вже само по собі виключає висновок про порушення МО України зазначеної норми. Більш того, у Заяві від 02.12.2019 взагалі не зазначено які саме права позивача слід поновити, зазначено лише загальну фразу «поновити мої порушені права», що не дає підстав кваліфікувати вказану Заяву як скаргу, у т.ч. числі у зв`язку з тим, що Заява позивача по суті стосується незгоди позивача із інтерпретацією органом військового управління положень профільного НПА та у Заяві не зазначено конкретних фактів порушення у зв`язку з, наприклад, відмовою у постановці на облік, переміщення в обліку.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У той же час, відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене у сукупності у суду відсутні правові підстави для визнання діяльності Міністерства оборони України щодо розгляду звернення позивача від 02.12.2019 протиправною та, відповідно, для задоволення позову в цій частині, як власне і похідних від цього вимог про зобов`язання розглянути звернення, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, оскільки судом не встановлено порушень з боку Міністерства оборони України прав чи інтересів позивача та порушень у зв`язку з цим вимог законодавства.

У взаємозв`язку з наведеним слід зазначити, що відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Що ж стосується клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін, суд вважає за доречне звернути увагу на певні висновки ЄСПЛ в аспекті доводів заявників. Так, у п. 44 Рішенні ЄСПЛ від 13.03.2018 у справі Mirovni Inљtitut v. Slovenia проти Словенії зазначено, що внутрішнє законодавство не завжди вимагає провести слухання в Адміністративному суді. Винятковий характер обставин, що можуть бути підставами для відмови в усному розгляді великою мірою залежить від характеру проблеми, що вирішується компетентним національним судом, а не від частоти виникнення таких ситуацій (Miller v. Sweden (Міллер проти Швеції), § 29; Martinie v. France (Мартіньє проти Франції), § 41). Суд також постановив, що відмова у розгляді може бути обґрунтованою у справах, що стосуються лише правових питань обмеженого характеру (Allan Jacobsson v. Sweden (No. 2) (Аллан Якобсон проти Швеції), §§ 48-49; Valovб and Others v. Slovakia (Валова та інші проти Словакії), §§ 65-68) або які не несуть певної складності (Varela Assalino v. Portugal (Варела Ассаліно проти Португалії) (dйc.); Speil v. Austria (Шпайль проти Австрії) (dйc.)).

Враховуючи наведене та беручи до увагу предмет та підстави позову, суд звертає увагу, що дана справа належить до справ незначної складності та у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 263 КАС України розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи та проведення судового засідання (у письмовому провадженні), що вказує на відсутність підстав для задоволення вказаних клопотань.

На підставі вищевикладеного та керуючись положеннями статей 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 246, 250, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням положень п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII Перехідні положення КАС України (в редакції Закону № 2147-VIII) та п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України (в редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX).

Суддя О.А. Кармазін