Справа № 160/3206/20
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2020-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 квітня 2020 року Справа № 160/3206/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Букіної Л.Є., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Кондитерська фабрика "АВК" м.Дніпро" до Приватного виконавця Бурхан-Крутоус Лілії Анатоліївни про визнання протиправною та скасування постанови,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов Приватного акціонерного товариства "Кондитерська фабрика "АВК" м.Дніпро" (далі - Товариство) до Приватного виконавця Бурхан-Крутоус Лілії Анатоліївни про визнання протиправною та скасування постанови відповідача від 10.03.2020 року ВП № 61510378.
В обґрунтування позову Товариство посилалось на протиправність оскарженої постанови, оскільки вважає, що підставою для стягнення основної винагороди приватного виконавця у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника грошових коштів, є здійснення приватним виконавцем дій по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум, а сама винагорода обраховується лише від розміру фактично стягнутих сум. Зазначаючи, що в межах виконавчого провадження №61510378 у рахунок погашення заборгованості перед стягувачем (у розмірі 1 372 467 511,28 грн.) звертається стягнення на предмет іпотеки - майна (транспортні засоби, основні засоби, нерухоме майно), що належить Товариству (загальна початкова вартість предмета іпотеки - 173 200 252,21 грн.), останній вважає, що основна винагорода приватного виконавця повинна обраховуватися від вартості заставного майна, а не від загальної суми боргу, як це помилково здійснено відповідачем. Також позивач зазначив, що в оскарженій постанові не наведено порядку стягнення винагороди, а також те, що вона містить посилання на норми Закону, що не мають відношення до спірних правовідносин.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.03.2020 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви.
Після усунення недоліків позовної заяви, ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.04.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Тією ж ухвалою суду відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.04.2020 року подальший розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження.
Відповідач скористався наданим правом і надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що приймаючи оскаржену постанову діяв у спосіб, передбачений законодавством України, враховуючи обов`язок приватного виконавця при прийнятті постанови про відкриття виконавчого провадження одночасно винести постанову про стягнення з боржника основної винагороди. При цьому, як вважає відповідач, розмір такої винагороди є попереднім, тобто, спочатку розраховується від фактично стягнутої суми заборгованості, а у подальшому підлягаю коригування у залежності він настання певних подій, зокрема: реалізації майна боржника за більшою ціною від початкової. Також зазначаючи, що посилання в оскарженій постанові на ч.3 статті 40 Закон України «Про виконавче провадження» не призводить до порушення прав позивача, просить відмовити останньому у задоволенні позовних вимог.
Від представників учасників справи на адресу суду надійшли клопотання про розгляд справи без їх участі, у зв`язку з чим, подальший розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження.
Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства, суд виходить із такого.
- шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження із визначенням початкової ціни предметів іпотеки для їх подальшої реалізації за ціною - 97241408,00 грн. без ПДВ, визначеної висновком судової будівельно-технічної експертизи №3 від 26.05.2016 року, що складений Донецьким науково-дослідним інститутом судових експертиз.
2) нерухомість, що є предметом іпотечного договору №20-2623/3-1 від 28.092011, нотаріально посвідченого за реєстровим №1103 (з урахуванням змін від 25.07.2012, 03.09.2012), яка належить на праві власності Публічному акціонерному товариству Кондитерська Фабрика А.В.К. м. Дніпропетровськ (згідно переліку);
- шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження із визначенням початкової ціни предметів іпотеки для їх подальшої реалізації за ціною - 23484007,00 грн. без ПДВ, визначеної висновком судової будівельно-технічної експертизи №3 від 26.05.2016 року, що складений Донецьким науково-дослідним інститутом судових експертиз.
3) транспортні засоби, які є предметом договору застави транспортних засобів №20-2586/3-1 від 28.09.2011 (з урахуванням змін від 25.07.2012, 03.09.2012, 26.12.2013), які належать на праві власності Публічному акціонерному товариству Кондитерська Фабрика А.В.К. м. Дніпропетровськ (згідно переліку);
- шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження із визначенням початкової ціни предметів застави для їх подальшої реалізації за ціною - 987531,09 грн. без ПДВ, визначеної висновком судової будівельно-технічної експертизи №4 від 26.05.2016 року, що складений Донецьким науково-дослідним інститутом судових експертиз.
4) основні засоби, які є предметом договору застави №20-2582/3-1 від 28.09.2011 (з урахуванням змін від 25.07.2012, 03.09.2012, 26.12.2013), які належать на праві власності Публічному акціонерному товариству Кондитерська Фабрика А.В.К. м. Дніпропетровськ (згідно переліку);
- шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження із визначенням початкової ціни предметів застави для їх подальшої реалізації за ціною - 42041172,27 грн. без ПДВ, визначеної висновком судової будівельно-технічної експертизи №5 від 30.09.2016 року, що складений Донецьким науково-дослідним інститутом судових експертиз;
5) основні засоби, які є предметом договору застави №20-0593/3-1 від 24.04.2015, які належать на праві власності Публічному акціонерному товариству Кондитерська Фабрика А.В.К. м. Дніпропетровськ (згідно переліку);
- шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедm1;ри виl2;онавчого провадження із визначенням початкової ціни предметів іпотеки для їх подальшої реалізації за ціною - 9446133,85 грн. без ПДВ, визначеної висновком судової будівельно-технічної експертизи №5 від 30.09.2016 року, що складений Донецьким науково-дослідним інститутом судових експертиз.
10.03.2020 року відповідачем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 61510378, пунктом 3 якої вирішено стягнути з боржника основну винагороду приватного виконавця у розмірі 10% від суми основного боргу, та з урахуванням частково стягнутої винагороди при виконанні постанови про стягнення з боржника основної винагороди виведеної в окреме виконавче провадження АСВП № 60892369: 134375695,22 грн.
Того ж дня приватним виконавцем прийнято постанову про стягнення з боржника основної винагороди ВП №№ 61510378, якою постановлено стягнути з боржника - приватного акціонерного товариства «Кондитерська фабрика «АВК» м. Дніпро» основну винагороду у сумі 134375695,22 грн., яка і є предметом розгляду у цій справі.
При вирішені спору суд виходить із того, що спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження».
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частина перша статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Приписами статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Частиною четвертою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Частиною першою статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.
Відповідно до частини третьої статті 45 Закону України «Про виконавче провадження» основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.
Згідно з частиною першою статті 31 Закону України від 02.06.2016 № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено, що за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.
Відповідно до частин другої, третьої та четвертої статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової. Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України. Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Частина п`ята статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» передбачає, що якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення (частина шоста статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»).
Відповідно до частини сьомої статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 № 643 «Про затвердження Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця» (далі - Порядок № 643).
Відповідно до пункту 19 Порядку № 643 приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.
Відповідно до частини сьомої статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Як вже встановлено судом, що на примусовому виконанні у приватного виконавця Бурхан-Крутоус Лілії Анатоліївни перебуває виконавчий документ (наказ Господарського суду Донецької області № 905/2864/15, виданий 04.03.2019 року), що містить вимоги майнового характеру, у зв`язку з чим відповідачем проведено розрахунок основної винагороди у вигляді 10 % відсотків від загальної суми заборгованості Товариства перед стягувачем.
Частиною четвертою статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» передбачено, що основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Аналізуючи положення частин четвертої та п`ятої статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень та рішень інших органів», суд доходить висновку, що питання розміру основної винагороди приватного виконавця залежить від суми фактичної стягнутої ним суми, а не від суми зазначеної у виконавчому документі.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верхового Суду від 03.03.2020 року у справі № 260/801/19.
Пунктом 19 Порядку № 643 визначено, що приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.
Частиною третьою статті 45 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що за своїм призначенням основана винагорода приватного виконавця є винагородою приватному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови що такі заходи призвели до повного або часткового виконання рішення та стягується з боржника в пропорційному до фактично стягнутої суми розмірі.
Суд відмічає, що загальна сума заборгованості в примусовому порядку за виконавчими документом з Товариства стягнута не була. Примусове виконання у межах вказаного виконавчого провадження стосується майна Товариства, а саме: нерухомість, транспортні засоби, основні засоби, які є предметом договору застави шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.
За таких обставин, враховуючи положення статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та пункт 19 Порядку № 643, а також зважаючи, що приватним виконавцем не було стягнуто з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум заборгованості, суд дійшов висновку про протиправність оскарженої постанови.
Суд відмічає, що на виконанні знаходився наказ саме щодо звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, загальна початкова вартість яких становить 173200252,21 грн., тоді як сума винагороди відповідача складає 134375695,22 грн.
Суд також враховує, що оскаржена постанова містить посилання на ч.3 статті 40 Закон України «Про виконавче провадження», яка передбачає стягнення виконавчого збору/основної винагороди за наслідками закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа та порядку розподілу стягнутих з боржника грошових сум, що у свою чергу не відповідає стадії виконавчого провадження.
Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позову шляхом скасування оскарженої постанови.
Згідно із статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України, на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати зі сплату судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Кондитерська фабрика "АВК" м.Дніпро" - задовольнити повністю.
Визнати протиправною та скасувати постанову Приватного виконавця Бурхан-Крутоус Лілії Анатоліївни від 10.03.2020 року ВП № 61510378 про стягнення з боржника основної винагороди.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.Є. Букіна