Справа № 520/12001/19
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2020-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2020 р. Справа № 520/12001/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військового інституту танкових військ Національного технічного університету "Харківський політехнічний інститут" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Бадюков Ю.В., м. Харків, повний текст складено 23.12.19 року по справі № 520/12001/19

за позовом ОСОБА_1

до Військового інституту танкових військ Національного технічного університету "Харківський політехнічний інститут"

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військового інституту танкових військ Національного технічного університету "Харківський політехнічний інститут" (далі по тексту відповідач, ВІТВ НТУ "ХПІ"), в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військового інституту танкових військ Національного технічного університету Харківський політехнічний інститут, яка полягає у ненарахуванні і невиплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати індексації грошового забезпечення з 01.01.2016;

- зобов`язати Військовий інститут танкових військ Національного технічного університету Харківський політехнічний інститут нарахувати і виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу з 01.01.2016, розрахувавши її розмір за методикою відповідно ст. 3 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що проходив військову службу на посаді начальника кафедри хімії та бойових токсичних хімічних речовин факультету військової підготовки НТУ ХПІ та був звільнений у запас 16.05.2017 та виключений зі списків особового складу з 19.05.2017. До дня виключення позивача зі списку особового складу факультету, відповідач не здійснив з позивачем розрахунок за фінансовим забезпеченням, зокрема, своєчасно не здійснив перерахунок розміру індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 19.05.2017. Зазначену бездіяльність ВІТВ НТУ «ХПІ» позивач оскаржив до суду. На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.04.2019 та постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.08.2019 по справі № 520/1827/19 відповідач здійснив виплату індексації грошового забезпечення позивачу з 01.01.2016 по 19.05.2017 лише 23.09.2019. Проте, відповідачем не нараховано та не виплачено позивачу компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строку виплати індексації грошового забезпечення з 01.01.2016.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2019 по справі № 520/12001/19, прийнятим в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) до Військового інституту танкових військ Національного технічного університету "Харківський політехнічний інститут" (вул. Полтавський шлях, буд. 192, м. Харків, 61098, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено у повному обсязі.

Визнано протиправною бездіяльність Військового інституту танкових військ Національного технічного університету Харківський політехнічний інститут (вул. Полтавський шлях, буд. 192, м. Харків, 61098, ), яка полягає у ненарахуванні і невиплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 р..

Зобов`язано Військовий інститут танкових військ Національного технічного університету Харківський політехнічний інститут (вул. Полтавський шлях, буд. 192, м. Харків, 61098, ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) компенсацію втрати частини доходу з 01.01.2016 р. розрахувавши її розмір за методикою відповідно ст. 3 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати.

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2019 по справі № 520/12001/19 скасувати, ухвалити нове рішення, яким позивачу відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що в силу Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі по тексту Порядок № 1078) виплата індексації здійснюється в межах коштів установ та організацій, передбачених на ці цілі. Пояснив, що наявний у Міноборони фінансовий ресурс було спрямовано на здійснення заходів щодо укріплення обороноздатності держави, створення належної матеріально- технічної бази для лікування, реабілітації та оздоровлення військовослужбовців, отже, в межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України у січні 2016 року лютому 2018 року у Міноборони не було, у зв`язку з чим за період з 01.01.2016 по 17.07.2018 індексація грошового забезпечення не нараховувалась та не виплачувалась. Разом з тим, у 2016 році відбулося збільшення грошового забезпечення військовослужбовців, у зв`язку з чим, відповідно до роз`яснень Департаменту фінансів Міноборони від 04.01.2016 № 248/3/9/1/2, індексація грошового забезпечення не нараховувалась.

Оскільки індексація грошового забезпечення, на переконання апелянта, у розумінні ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не є постійною величиною, має несистематичний характер та виплачується лише в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації у 103 %, вона не може бути складовою грошового забезпечення, що виключає можливість включення індексації до складу грошового забезпечення яким забезпечується військовослужбовець, звільнений зі служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини.

З посиланням на абз.3 п.242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, стверджує, що військовослужбовець до проведення всіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини. Беручи до уваги те, що наказ про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу та усіх видів забезпечення без проведення усіх необхідних розрахунків позивачем при розгляді цієї справи не оскаржується та не оскаржувався раніше, а також те, що з рапортом (заявою) з приводу невиключення його зі списків особового складу не звертався, вважає, що позивач погодився на проведення з ним певного розрахунку при виключенні зі списків особового складу, що, в свою чергу, виключає неправомірність дій Інституту.

Крім того, з посиланням на ст.ст.2, 3, 4 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати (далі по тексту Закон № 2050-ІІІ) зазначив, що необхідною ознакою при вирішенні спору є встановлення факту нарахування доходу, а основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст.2 Закону України №2050-ІІІ компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. Враховуючи, що виплата коштів на виконання судового рішення про стягнення на користь позивача індексації грошового забезпечення відбулася своєчасно, вважає, що підстави для виплати позивачу компенсації втрати частини доходів відсутні.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 07.11.2005 по 19.05.2017 проходив військову службу на офіцерських посадах на факультеті військової підготовки Національного технічного університету Харківський політехнічний інститут. В період проходження військової служби позивач перебував на фінансовому забезпеченні у факультеті військової підготовки НТУ ХПІ та отримував грошове забезпечення.

Наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 16.05.2017 № 327 позивача звільнено з військової служби у відставку за пунктом б ч.6 та з урахуванням ч.8 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (за станом здоров`я).

Наказом начальника факультету військової підготовки НТУ «ХПІ» (по стройовій частині) № 110 від 19.05.2017 позивача виключено із списків особового складу факультету та всіх видів забезпечення.

Відповідно до постанови КМУ від 19.07.2017 №549 Про реорганізацію факультету військової підготовки імені Верховної Ради України Національного технічного університету Харківський політехнічний інститут зазначений факультет реорганізовано шляхом перетворення його у Військовий інститут танкових військ Національного технічного університету Харківський політехнічний інститут.

Військовий інститут танкових військ Національного технічного університету Харківський політехнічний інститут є правонаступником факультету військової підготовки НТУ ХПІ.

Позивачу не була виплачена індексація грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 19.05.2017.

Вищевказані обставини встановлені рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.04.2019 по справі №520/1827/19 та в силу ч.4 ст.78 КАС України не підлягають доказуванню при розгляді даної справи.

Позивач оскаржив до суду бездіяльність відповідача щодо невиплати йому індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 19.05.2017 та компенсації за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за вказаний період.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.04.2019 по справі №520/1827/19 адміністративний позов ОСОБА_1 до Військового інституту танкових військ Національного технічного університету "Харківський політехнічний інститут" про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено у повному обсязі.

Визнано протиправною бездіяльність Військового інституту танкових військ Національного технічного університету Харківський політехнічний інститут, яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 19.05.2017 та компенсації за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 19.05.2017.

Зобов`язано Військовий інститут танкових військ Національного технічного університету Харківський політехнічний інститут нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 19.05.2017 та компенсацію за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 19.05.2017.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2019 року по справі № 520/1827/19 апеляційну скаргу Військового інституту танкових військ Національного технічного університету Харківський політехнічний інститут задоволено частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.04.2019 по справі №520/1827/19 скасовано в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Військового інституту танкових військ Національного технічного університету Харківський політехнічний інститут, яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 компенсації за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 19.05.2017 р. та в частині зобов`язання Військового інституту танкових військ Національного технічного університету Харківський політехнічний інститут нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 19.05.2017 р. і прийнято в цій частині нове рішення, яким з задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.04.2019 року по справі № 520/1827/19 залишено без змін.

Таким чином, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.04.2019 по справі №520/1827/19 в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 19.05.2017, набрало законної сили 13.08.2019.

На виконання зазначених рішень судів відповідач здійснив розрахунок індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 19.05.2017, згідно з яким сума нарахованої індексації складає 21843,36 грн. Належна сума до виплати за виключенням військового збору (1,5% від нарахованої суми 327,65 грн.) становить 21515,71 грн. (а.с.17).

Платіжним дорученням №1627 від 20.09.2019 відповідач здійснив перерахування індексації грошового забезпечення на картковий рахунок ОСОБА_1 в розмірі 21515,71 грн. (а.с.18).

У зв`язку з тим, що відповідач, виплативши вказану індексацію, не нарахував та не виплатив позивачу компенсацію втрати частини доходу у зв`язку із несвоєчасною виплатою індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 по 19.05.2017, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом про визнання протиправною бездіяльності Військового інституту танкових військ НТУ «ХПІ», зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходу з 01.01.2016, розрахувавши її розмір за методикою відповідно ст. 3 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості, оскільки у відповідача наявний обов`язок нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу (індексації) за період з 01.01.2016.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

За приписами ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року № 2050-III (далі по тексту - Закон № 2050-III) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 Закону № 2050-III передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (ст.3 Закону № 2050-III).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (ст.4 Закону № 2050-III).

Своєчасно не отриманий з вини громадянина доход компенсації не підлягає (ст. 5 Закону № 2050-III).

Відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку (ч.1 ст.7 Закону № 2050-III).

Конституційний Суд України у рішенні від 15.10.2013 №9-рп/2013 у справі № 1-18/2013 зазначив, що під заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем. При цьому, Конституційний Суд України дійшов висновку, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Також, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Зі змісту наведеної вище ст. 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" випливає, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати. А статті 2,3 цього Закону встановлюють строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію, визначення поняття "доходи" для цілей цього Закону, а також порядок обчислення суми компенсації.

Підстави та механізм виплати компенсацій встановлено відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 (далі по тексту Порядок №159).

Відповідно до п. 4 Порядку № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1- 3 вказаного Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Наведеними нормами не встановлено першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ та пункті 4 Порядку №159 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 18 листопада 2014 року у справі № 21-518а14, від 11 липня 2017 року у справі № 21-2003а16, Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі № 522/5664/17, від 21 червня 2018 року у справі № 523/1124/17, від 03 липня 2018 року у справі № 521/940/17, від 05 жовтня 2018 року у справі № 127/829/17, від 15.08.2019 по справі №674/24/17.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання рішень Харківського окружного адміністративного суду від 11.04.2019 та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 13.08.2019 по справі № 520/1827/19 відповідачем нараховано індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 19.05.2017 в сумі 21515,71 грн., яка була виплачена позивачеві 23.09.2019.

Разом з тим, компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушення строків їх виплати на вказану суму не була нарахована відповідачем.

Враховуючи, що судами першої та апеляційної інстанцій у справі № 520/1827/19 було встановлено факт невиплати позивачу сум індексації заробітної плати за період роботи з 01.01.2016 по 19.05.2017, колегія суддів вказує на наявність підстав для нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016.

Твердження відповідача про те, що індексація не є частиною грошового забезпечення, тому на неї не нараховується компенсація, колегія суддів вважає необґрунтованими, з наступних підстав.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 №9-рп/2013 у справі № 1-18/2013 щодо офіційного тлумачення ст.233 КЗпП України, індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Тому системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 23.10.2019 по справі № 825/1832/17, від 19.07.2019 у справі №240/4911/18 та від 07.08.2019 у справі № 825/694/17.

З урахуванням викладеного, у відповідача відсутні підстави не вважати індексацію частиною грошового забезпечення військовослужбовця та відмовляти у нарахуванні та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою цієї індексації.

З приводу доводів відповідача про відсутність у Міноборони матеріального ресурсу для виплати індексації в період з 01.01.2016 по 19.05.2017 колегія суддів зазначає, що неправомірність бездіяльності Військового інституту танкових військ НТУ «ХПІ» щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за вказаний період встановлена судовим рішенням у справі № 520/1827/19, яке набрало законної сили.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Крім того, слід вказати, що відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1952 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи припинити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне законодавство передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п. 23 рішення від 08.11.2005, заява №63134/00).

Таким чином, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних і чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

З огляду на викладене, колегія суддів вказує, що індексація заробітної плати (грошового забезпечення) є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, тому держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань, шляхом невиділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів, у зв`язку з чим відхиляє посилання відповідача на відсутність механізму нарахування індексації грошового забезпечення та незакладення до бюджету коштів для виплати індексації.

Таким чином, вказані відповідачем обставини не виправдовують бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення позивача, не свідчать про правомірність дій відповідача щодо несвоєчасної виплати цієї індексації, а тому не звільняють відповідача від обов`язку виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Твердження відповідача про те, що підставою для виплати компенсації є лише несвоєчасне виконання рішення суду про стягнення індексації грошового забезпечення, що у спірних відносинах не мало місця, колегія суддів вважає помилковими, оскільки в силу приписів ст.4 Закону № 2050-ІІІ відповідач був зобов`язаний виплатити компенсацію добровільно та одночасно з виплатою індексації, однак, цього не зробив.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправною бездіяльності Військового інституту танкових військ НТУ ХПІ, яка полягає у ненарахуванні і невиплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати індексації грошового забезпечення з 01.01.2016.

Колегія суддів зауважує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 р. (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява N 28924/04) констатував: "50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. theUnitedKingdom), пп. 28 - 36, Series A N 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява N 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)".

У зв`язку з викладеним, з метою належного захисту прав позивача, задоволенню підлягає вимога про зобов`язання Військового інституту танкових військ НТУ ХПІ нарахувати і виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу з 01.01.2016, розрахувавши її розмір відповідно до ст. 3 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326-328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Військового інституту танкових військ Національного технічного університету "Харківський політехнічний інститут" - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2019 по справі № 520/12001/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Т.С. Перцова
Судді(підпис) (підпис) С.П. Жигилій В.Б. Русанова