Справа № 160/1542/20
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2020-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 квітня 2020 року Справа № 160/1542/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі - головуючого судді Кучми К.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Державне підприємство «Ворохтянське лісове господарство» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до адміністративного суду з вищевказаною позовною заявою, в якій з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просить:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області щодо розгляду заяви позивача від 29.07.2019 року стосовно відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовним розміром 2 гектара, що розташована за межами с.Яблуниця, Яблуницької сільської ради Яремчанської міської ради;
- зобов`язати відповідача видати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, біля села Яблуниця, Яремчанської міської ради, Івано-Франківської області, поза межами населеного пункту (замість зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 29.07.2019 року про надання безоплатно у власність земельної ділянки загальною (орієнтовною) площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території біля села Яблуниця, Яремчанської міської ради, Івано-Франківської області та надати відповідний дозвіл на розробку проекту землеустрою або відмовити у наданні дозволу, виключно з підстав визначених частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України - як було зазначено в її первісному позові).
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що нею було подано до Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області заяву про безоплатну передачу у власність земельної ділянки, яка розташована за межами населеного пункту, орієнтовною площею 2,0 гектара. Своєю відповіддю відповідач повідомив про відсутність правових підстав для надання дозволу на розробку проекту землеустрою, мотивуючи тим, що бажана земельна ділянка належить до земель лісогосподарського призначення. Позивач вважає, що відповідачем було здійснено протиправну бездіяльність, яка обмежує її право на реалізацію безоплатного отримання бажаної земельної ділянки у власність.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.02.2020 року було відкрито провадження по даній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
На виконання вимог ухвали суду 05.03.2020 року відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що в ході розгляду клопотання ОСОБА_1 від 05.08.2019 р. № 853/0/19-19, Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області звернулося до відділу у м.Яремчому міськрайонного управління у Надвірнянському районі та м.Яремчому Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області щодо надання інформації з Державного земельного кадастру щодо запитуваної земельної ділянки. Запитувана позивачем земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту с.Яблуниця Яблуницької сільської ради Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, а Державний кадастровий реєстратор відділу у м.Яремчому має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру на його території, то відповідно Головним управлінням було спрямовано запит від 06.08.2019 р. № 1566/3-19-0.331 щодо надання інформації з Державного земельного кадастру щодо запитуваної земельної ділянки. Згідно з відомостями з Державного земельного кадастру, які надані відділом у м.Яремчому, цільове призначення запитуваної земельної ділянки - для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг (код КВЦПЗ 09.01 згідно Класифікації видів цільового призначення земель затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 23.07.2010 р. №548), що належить до категорії земель лісогосподарського призначення. Таким чином, на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією України, ЗК України, надано вмотивовану відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 28.08.2019 р. № 853/0-981/0/20-19. За таких обставин, відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.
До суду 06.04.2020 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що у відзиві на позов не спростовано її твердження що віднесення земельної ділянки до категорії земель лісогосподарського призначення можливо за умови використання спірної земельної ділянки для потреб лісового господарства. Відповідачем не наведено хто саме є користувачем спірних земель, коли та на підставі якого документа право користування було внесено до ДЗК, на підставі якого документу визначені в ДЗК межі спірних земель лісогосподарського призначення, межі які притаманні геопросторовому об`єкту. Як саме використовувалися ці землі для лісогосподарських потреб, та чи було таке використання взагалі. Відповідач не намагався спростувати наведений довід, щодо неможливості розробити проект землеустрою без згоди відповідача та не спростовував жоден з наведених фактів, на підтвердження цієї обставини.
Крім того, оприлюднення наказу №9-178/15-20-СГ від 11.02.2020 р., щодо відмови в наданні дозволу про розробку проекту землеустрою стосовно іншої особи, спростовує доводи відповідача, з метою спростувати підставу позовної заяви щодо оприлюднення відмови не в формі наказу. З наведеного видно, що відповідач на момент складання відзиву на позов (10.03.2020 р.) вже видавав відмови у надані дозволу на розробку проекту землеустрою у формі наказу, що останній вчинив відповідно до чинного законодавства. А отже твердження відповідача, щодо форми складання відмови, не відповідають дійсності. Враховуючи викладене, позивач просила суд позов задовольнити повністю з викладених у ньому підстав.
Третя особа отримала ухвалу суду про відкриття провадження у справі 25.02.2020 року, але будь-яких пояснень щодо позовної заяви до теперішнього часу на адресу суду не надіслала.
В силу ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно з ст.258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Частинами 5, 8 ст.262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
За викладених обставин, відповідно до вимог статей 258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області із заявою від 29.07.2019 року, в якій просила передати у власність безоплатно земельну ділянку, що розташована за межами населеного пункту с.Яблуниця Яблуницької сільської ради Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, орієнтовним розміром до 2,00 га із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства (1.03).
Листом від 21.08.2019 року №К-853/0-981/0/20-19 Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області повідомило про відсутність правових підстав для надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, оскільки бажана земельна ділянка належить до земель лісогосподарського призначення.
Так, правомірність оскаржуваної відмови, винесеної Головним управлінням Держгеокадастру в Івано-Франківській області, є предметом розгляду даної адміністративної справи.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.6 ст.118 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни, які зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).
Згідно з ч.7 ст.118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Отже, надання відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є одним з етапів погодження і оформлення документів, які відповідно до вимог чинного законодавства є необхідними для прийняття компетентним органом рішення про набуття громадянами земель у власність.
При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття позитивного рішення про надання її у власність, оскільки процес передачі земельної ділянки громадянам у власність є стадійним, зокрема, першою стадією якого є надання уповноваженим органом дозволу на розробку проекту землеустрою, що свідчить про відсутність у відповідача підстав для встановлення будь-яких обмежень у надані дозволу на розробку проекту землеустрою іншій особі при дотриманні нею вимог вказаних статей Земельного кодексу України.
Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Як підтверджується матеріалами справи, підставою для відмови у наданні позивачам дозволу щодо відведення земельної ділянки у власність стало те, що бажана земельна ділянки належить до земель сільськогосподарського призначення.
Пунктом 8 Положення № 333 передбачено, що Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.
Отже положеннями вказаних нормативно-правових актів передбачено, що за результатами розгляду будь-яких основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, останнім має видаватися відповідний наказ. При цьому листи складаються у разі надання відповіді на звернення громадян.
Тобто рішення про надання дозволу щодо відведення земельної ділянки або про відмову в його наданні повинно оформлятися розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі наказу Головного управління Держгеокадастру.
В даному випадку позивач звернулася до відповідача не із зверненням, а із відповідною заявою (клопотанням) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, за наслідками розгляду якої Головне управління Держгеокадастру в Івано-франківській області повинно бути прийняти відповідне управлінське рішення у формі наказу, однак, як свідчать матеріали справи, лише направив позивачу відповідь у формі листа.
Суд зазначає, що відсутність належним чином оформленого рішення відповідача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність чи відмову у його наданні у формі наказу, свідчить про те, що уповноважений орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити за законом.
Таким чином, лист Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області №К-853/0-981/0/20-19 від 21.08.2019 р. не є належною відмовою у наданні дозволу для відведення земельної ділянки у власність.
За таких обставин, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо розгляду заяви позивача від 29.07.2019 року стосовно відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовним розміром 2 га, що розташована за межами с.Яблуниця Яблуницької сільської ради Яремчанської міської ради.
Однак, зважаючи на те, що відповідачем не було прийнято рішення про відмову позивачу надати дозвіл щодо відведення земельної ділянки у власність у формі наказу, суд, з урахуванням ч.2 ст.9 КАС України, вважає за можливе лише зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву позивача від 29.07.2019 року стосовно відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовним розміром 2 га, що розташована за межами с.Яблуниця Яблуницької сільської ради Яремчанської міської ради, оскільки це є належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача та було зазначеною останньою в її первісному позові.
Аналогічна правова позиція, з приводу обрання саме такого способу захисту порушеного права, викладена у в постанові Верховного Суду від 05.03.2019 року у справі №2040/6320/18.
Суд звертає увагу позивача, що її посилання на постанову Верховного суду від 11.09.2019 року у справі № 819/570/18, як судову практику в аналогічній справі не є такою, оскільки в рамках тієї справи сільська рада втретє відмовила позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельною ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Частиною 2 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 ст.9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Приймаючи до уваги викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню з викладених вище підстав.
Згідно з ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що позовну заяву задоволено частково, слід повернути позивачу частину судових витрат по справі у розмірі 420,40 грн. /840,80 грн. : 2/.
На підставі викладеного, та керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250, 262 КАС України, суд, -
Позовну заяву - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 29.07.2019 року стосовно відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовним розміром 2 га, що розташована за межами с.Яблуниця Яблуницької сільської ради Яремчанської міської ради.
Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.07.2019 року стосовно відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовним розміром 2 га, що розташована за межами с.Яблуниця Яблуницької сільської ради Яремчанської міської ради.
У задоволенні решти позовної заяви - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Суддя К.С. Кучма