Справа № 200/3258/20-а
Суддя: Зінченко О.В.
Дата ухвалення: 2020-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2020 р. Справа№200/3258/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зінченка О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

24 березня 2020 року, ОСОБА_1 (далі по тексу - позивач), звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради (далі по тексту - відповідач) про скасування рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам управління соціального захисту населення Селидівської міської ради № 2915 від 01 листопада 2019 року про відмову в призначені щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг на наступний шестимісячний строк відповідно до його заяви від 16 жовтня 2019 року та зобов`язання Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради призначити та нарахувати щомісячну адресну грошову допомогу як внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до заяви поданої ним 16 жовтня 2019 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 16 жовтня 2019 року він звернувся до відповідача з заявою про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг на наступний період.

В листопаді 2019 року відповідач надав позивачу повідомлення про відмову в призначені щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг на наступний період згідно його заяви від 16 жовтня 2019 року та надав копію рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам №2915 від 01 листопада 2019 року в якому з посиланнями на абзац 10 пункту 3 Порядку №505, було зазначено, що грошова допомога не призначається особам працездатного віку, яким виплату грошової допомоги було припинено відповідно до пункту 7 цього Порядку.

Позивач вважаючи такі дії відповідача протиправними звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою від 27 березня 2020 року позовна заява прийнята до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи та проведення судового засідання.

17 квітня 2020 року представник відповідача надав відзив на позовну заяву відповідно до якого просив суд відмовити у задоволені позовних вимог.

Вказав, що 16 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Управління соціального захисту населення м. Селидове за призначенням щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

До заяви позивачем було надано: заяву на призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг № 1711; копію довідки від 18 квітня 2017 № про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України.

Рішенням начальника Селидівського управління від 05 листопада 2019 року позивачу ОСОБА_1 відмовлено в призначені щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг на підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 01 листопада 2019 року № 2915.

Вказав, що відповідно до пункту 2 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року №505, особам працездатного віку, яким виплату грошової допомоги було припинено відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога не призначається.

Приймаючи рішення про відмову від 01 листопада 2019 року в призначені грошової допомоги ОСОБА_1 комісія з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам керувалась тим, що матеріали його особової справи містять інформацію про те, що йому було припинено виплату допомоги з 07 квітня 2015 року згідно з пунктом 7 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг №505.

Розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

Позивач, ОСОБА_1 , є внутрішньо переміщеною особою з тимчасово окупованої території.

Позивач з 18 квітня 2017 року перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа в Селидівському міському управлінні соціального захисту населення, що підтверджується довідкою від 18 квітня 2017 року №.

16 жовтня 2019 року позивач звернувся до відповідача з заявою щодо призначення (відновлення) щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг на наступний період.

Рішенням комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за №2915 від 01 листопада 2019 року позивачу відмовлено в призначенні щомісячної адресної грошової допомоги на наступний шестимісячний термін з посиланнями на пункт 3 та 7 Порядку № 505 від 01 жовтня 2014 року.

Зі змісту вказаного рішення вбачається, що «…матеріали особової справи ОСОБА_1 містять інформацію про те, що він разом з сім`єю з грудня 2014 року по квітень 2017 року перебував на обліку в управлінні соціального захисту населення Мирноградської міської ради, як внутрішньо переміщена особа. Одержував щомісячну адресну грошову допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, як працездатна непрацююча особа. Виплату допомоги припинено з 07.04.2015 року згідно з п.7 Порядку.»

Надаючи правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень, суд виходить з наступного.

29 березня 2017 року позивач працевлаштувався до ВП «Автобаза» ДП «Селидіввугілля» на посаду заступника директора з перевезень, що підтверджується відомостями трудової книжки.

19 квітня 2017 року позивач звернувся до відповідача з заявою №612 щодо надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

За наслідками звернення, листом від 18 вересня 2017 року №А063-516.3.0/14 відповідачем була надана інформація, відповідно до якої зазначено, що позивач не має право на отримання допомоги, оскільки відповідно до п. 7 Постанови КМУ №505 від 01 жовтня 2014 року, якщо працездатна особа не працевлаштувалась протягом двох місяців з дня призначення допомоги, її розмір на наступні два місяці зменшується на 50%, а на наступний період припиняється.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо фактичної відмови в призначені адресної допомоги без прийняття вмотивованого рішення позивач звернувся до Селидівського міського суду з адміністративним позовом про визнання протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради зобов`язання вчинити певні дії.

Постановою Селидівського міського суду від 04 грудня 2017 року по справі №242/4651/17 за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради про визнання неправомірним та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено позов. Визнано протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради, щодо неприйняття вмотивованого рішення за наслідками заяви ОСОБА_1 №612 від 19 квітня 2017 року щодо надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг та зобов`язано Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради прийняти рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 №612 від 19 квітня 2017 року відповідно до Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 505.

На виконання рішення суду відповідачем було прийнято рішення від 04 грудня 2017 року про відмову в призначенні допомоги відповідно до пункту 7 Порядку №505.

Не погодившись з вказаним рішенням позивач звернувся з позовом до суду.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 18 червня 2018 року по справі №805/2384/18-а, позов ОСОБА_1 до Селидівського міського управління соціального захисту населення про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено повністю. Визнано протиправними дії Селидівського міського управління соціального захисту населення щодо прийняття рішення від 04 грудня 2017 року про відмову ОСОБА_1 у призначення щомісячної адресної грошової допомоги на наступний шестимісячний строк як внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, за заявою від 19.04.2017 року та зобов`язано Селидівське міське управління соціального захисту населення здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячної адресної грошової допомоги на наступний шестимісячний строк як внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, за заявою від 19 квітня 2017 року.

27 вересня 2018 року відповідач виконав рішення суду (по справі №805/2384/18-а) шляхом зарахування на особистий рахунок позивача виплати щомісячної адресної допомоги внутрішньо перемішеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 5307,33 грн. відповідно до його заяв від 19 квітня 2017 року та 26 жовтня 2017 року за періоди: з 19 квітня 2017 року по 18 жовтня 2017 року та з 26 жовтня 2017 року по 26 квітня 2018 року.

Крім того, рішенням Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/13127/18-а від 28 січня 2018 року було задоволено позов ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Селидівської міської ради, скасовано рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо перемішеним особам від 29 травня 2018 року №3022 про відмову в призначені щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам та зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу щомісячну адресну допомогу особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до заяви, поданої 26 квітня 2018 року.

Також, рішенням Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/6392/19-а від 01 липня 2019 року було задоволено позов ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Селидівської міської ради, визнано протиправним рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат від 20 листопада 2018 року №7045 про відмову в призначенні щомісячної адресної грошової допомоги на наступний шестимісячний строк та зобов`язано Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячної адресної грошової допомоги як внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до заяви, поданої 29 жовтня 2018 року.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/11979/19-а від 01 липня 2019 року також було задоволено позов ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Селидівської міської ради, скасовано рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам управління соціального захисту населення Селидівської міської ради №1035 від 23 квітня 2019 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг на наступний шестимісячний строк та зобов`язано управління соціального захисту населення Селидівської міської ради призначити та нарахувати ОСОБА_1 щомісячну адресну грошову допомогу як внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до заяви поданої ним 18 квітня 2019 року.

Як вбачається з вищевикладеного, позивач неодноразово звертався з позовами до суду через відмову Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради у призначені йому щомісячної грошової дороги на кожний наступний період та чисельними рішеннями суду, що набрали законної сили, було встановлена протиправність рішень відповідача про відмову в призначені щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам.

При цьому, суд зауважує, відповідач кожного разу, у рішеннях про відмову в призначення допомоги позивачу, продовжує посилатись на пункт 7 «Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» №505 від 01 жовтня 2014 року.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 46 Конституції України, громадянам гарантовано право на соціальний захист.

Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (далі - грошова допомога) визначає «Порядок надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №505 (надалі за текстом - Порядок №505).

Відповідно до пункту 2 Порядку №505 передбачено, що грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, їх дітям, які народилися після дати початку проведення антитерористичної операції, тимчасової окупації або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 505, грошова допомога внутрішньо переміщеним особам призначається на сім`ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди у довільній формі про виплату йому грошової допомоги від інших членів сім`ї (далі - уповноважений представник сім`ї) у таких розмірах:

для осіб, які отримують пенсію, та інших осіб, які досягли пенсійного віку (крім осіб з інвалідністю), дітей, осіб, які досягли 18-річного віку та продовжують навчання за денною формою в закладах освіти, що забезпечують здобуття повної загальної середньої, професійної (професійно-технічної) або вищої освіти, до закінчення таких закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, - 1000 гривень на одну особу (члена сім`ї);

для осіб з інвалідністю I групи та дітей з інвалідністю - 130 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність;

для осіб з інвалідністю II групи - 115 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність;

для осіб з інвалідністю III групи - прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність;

для працездатних осіб - 442 гривні на одну особу (члена сім`ї).

Загальний розмір допомоги на сім`ю розраховується як сума розмірів допомоги на кожного члена сім`ї та не може перевищувати 3000 гривень, для сім`ї, до складу якої входить одна особа з інвалідністю або дитина з інвалідністю, - 3400 гривень, для багатодітної сім`ї - 5000 гривень. Загальний розмір допомоги на сім`ю, до складу яких входять двоє і більше осіб з інвалідністю (дітей з інвалідністю), максимальним розміром не обмежується.

Якщо у складі сім`ї, якій призначено грошову допомогу, відбулися зміни, розмір грошової допомоги перераховується з місяця, наступного за місяцем виникнення таких змін, за заявою уповноваженого представника сім`ї або інформацією, поданою компетентним органом.

Особам працездатного віку, яким виплату грошової допомоги було припинено відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога не призначається, крім осіб, які після припинення виплати грошової допомоги втратили працездатність.

Відповідно до пункту 5 Порядку №505 для отримання грошової допомоги уповноважений представник сім`ї звертається за фактичним місцем проживання (перебування) сім`ї до уповноваженого органу із письмовою заявою, складеною у довільній формі, про надання грошової допомоги і подає документи, визначені цим пунктом.

Відповідно до абзаців першого, другого пункту 7 Порядку № 505 якщо у складі сім`ї, якій призначено грошову допомогу, є особи працездатного віку (крім громадян, які доглядають за дітьми до досягнення ними трирічного віку; громадян, які доглядають за дітьми, що потребують догляду протягом часу, визначеного у медичному висновку лікарсько-консультативної комісії, але не більш як до досягнення ними шестирічного віку; громадян, які мають трьох і більше дітей віком до 16 років і доглядають за ними; громадян, які доглядають за особами з інвалідністю I групи або та дітьми з інвалідністю віком до 18 років, або особами з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, або особами, які досягли 80-річного віку; а також фізичних осіб, які надають соціальні послуги, та студентів денної форми навчання), які не працевлаштувалися, в тому числі за сприянням державної служби зайнятості, або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють, протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, її розмір для працездатних членів сім`ї на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період - припиняється.

Відповідно до абзацу другого пункту 8 Порядку № 505 уповноважені органи протягом 10 днів після подання уповноваженим представником сім`ї заяви та документів, зазначених у пункті 5 цього Порядку, призначають грошову допомогу або відмовляють у її призначенні, про що надають відповідне повідомлення уповноваженому представнику сім`ї.

Пунктом 12 Порядку №505 визначено, що виплата грошової допомоги припиняється з наступного місяця у разі:

подання уповноваженим представником сім`ї заяви про припинення виплати грошової допомоги;

надання інформації державної служби зайнятості про те, що працездатні члени сім`ї протягом двох місяців не працевлаштувалися за сприянням державної служби зайнятості або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України, в районах проведення антитерористичної операції чи населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють;

зняття з обліку внутрішньо переміщеної особи;

виявлення уповноваженим органом факту подання недостовірної інформації або неповідомлення про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги.

Виплата грошової допомоги може бути поновлена, якщо протягом місяця з місяця припинення її виплати уповноважений представник сім`ї повідомив уповноваженому органу про зміну обставин, які вплинули на припинення виплати грошової допомоги.

Так, постановою Донецького окружного адміністративного суду від 18 червня 2018 року (що набрала законної сили 23 липня 2018 року) було встановлено: «що з моменту припиненням УСЗН Мирноградської міської ради виплати позивачу грошової допомоги з підстав його не працевлаштуванням протягом двох місяців з дня призначення такої виплати, (у 2015 році) та до моменту звернення до відповідача із заявою про призначення адресної допомоги (у 2017 році) пройшло більш ніж шість місяців так званої, заборони на отримання грошових виплат. Таким чином, оскільки пункт 3 Порядку №505 вичерпав свою дію щодо позивача, суд вважає, що відповідачем протиправно відмовлено ОСОБА_1 у призначенні грошової допомоги за його заявою від 19 квітня 2017 року.».

Відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Виплата щомісячної адресної допомоги на наступний період, дійсно була припинена позивачу на підставі пункту 7 Порядку №505, проте суд не може погодитися із тим, що позивач після працевлаштування не має права на призначення щомісячної адресної допомоги у подальшому.

Згідно із абзацем 8 пункту 3 Порядку №505, надання щомісячної адресної допомоги, особам працездатного віку, яким грошова допомога була припинена відповідно до п. 7 цього Порядку, грошова допомога не призначається.

Із змісту вказаного абзацу 8 пункту 3, а також із змісту вищенаведених пунктів 2, 3, 5, 6 Порядку надання щомісячної адресної допомоги, вбачається, що грошова допомога на наступний строк не призначається тільки тим особам, які продовжують перебувати у статусі не працевлаштованої (безробітної) особи. В разі, якщо така особа працевлаштувалася і її статус не суперечить пунктам 2, 3, 5, 6 Порядку №505, то вона знову набуває право на призначення щомісячної адресної допомоги.

Вказаний підхід відповідає не тільки нормам Порядку №505, але також відповідає змісту та меті надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам, які полягають в тому, що така допомога протягом шестимісячного періоду надається всім внутрішньо переміщеним особам або сім`ям внутрішньо переміщених осіб, які працевлаштувалися на новому місці проживання та не є власниками житлових приміщень, розташованих в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, або не мають на депозитному банківському рахунку коштів у сумі, що перевищує 25-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, тощо.

Суд звертає увагу на те, що діючим Порядком №505 не встановлено жодного обмеження до особи для звернення з новою заявою про призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Суханов та Ільченко проти України Суд зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності. Першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи.

Згідно із частинами 1-3 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доказів, які б доводили необґрунтованість заявленого позову, відповідач суду не надав, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню у спосіб захисту права, що визначений позивачем.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про порушення прав позивача на соціальний захист, гарантований Конституцією України.

При цьому, суд зазначає, що якщо відмова відповідного органу визнана судом протиправною, а іншого варіанту поведінки у суб`єкта владних повноважень за законом не існує, то суд має право зобов`язати такий орган влади вчинити конкретні дії, які б гарантували захист прав і свобод позивача і це не можливо вважати втручанням у дискреційні повноваження такого органу.

Отже, приймаючи до уваги, попередні рішення суду за позовами позивача, якими встановлена протиправність у діях відповідача з аналогічних підстав та враховуючи те, що позивач 16 жовтня 2019 року звернувся до відповідача із заявою про призначення щомісячної допомоги, яка містила всі необхідні дані для призначення такої допомоги, тому позовні вимоги про визнання протиправними рішення відповідача та зобов`язання здійснити нарахування та виплату адресної допомоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачений судовий збір у розмірі 840,80 грн., що підтверджується наявною квитанцією про сплату №0.0..1 від 19 березня 2020 року в матеріалах справи.

Таким чином, на користь позивача підлягає відшкодуванню сума судового збору в розмірі 840,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань управління соціального захисту населення Селидівської міської ради.

Керуючись Конституцією України, Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради (85400, Донецька область, м. Селидове, вул. Пушкіна, 8, ) про скасування рішення №2915 від 01 листопада 2019 року та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Скасувати рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам управління соціального захисту населення Селидівської міської ради №2915 від 01 листопада 2019 року про відмову в призначені ОСОБА_1 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг на наступний шестимісячний строк відповідно до його заяви від 16 жовтня 2019 року.

Зобов`язати управління соціального захисту населення Селидівської міської ради призначити та нарахувати ОСОБА_1 щомісячну адресну грошову допомогу як внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до заяви поданої ним 16 жовтня 2019 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суму судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Повний текст рішення складено та підписано 24 квітня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк апеляційного оскарження, передбачений ст. 295 КАС України, продовжуються на строк дії такого карантину.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О.В. Зінченко