Справа № 500/2818/19
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2019-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

Справа № 500/2818/19

27 грудня 2019 рокум. Тернопіль
Суддя Тернопільського окружного адміністративного суду Мірінович У.А., розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали ОСОБА_1 до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державна казначейська служба України у м. Тернополі про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державна казначейська служба України у м. Тернополі про зобов`язання відповідача сформувати та подати до Державної казначейської служби України у м. Тернополі подання про повернення позивачу 9793,50 грн збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі - продажу нерухомого майна.

У відповідності до вимог пунктів 5, 6 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 118 КАС та частини першої статті 120 КАС процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати. Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Частинами першою та другою статті 122 КАС визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Законодавче обмеження строку звернення до адміністративного суду, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006, заява №23436/03).

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Підстави пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання позовної заяви.

Також, відповідно до частини першої статті 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно з частиною другою статті 44 КАС учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07.07.1989 у справі "UnionAlimentariaSanders S.A. v. Spain" Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо звернення до суду у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку звернення до адміністративного суду з поважних причин.

Зі змісту пункту 51 рішення Європейського Суду з прав людини від 22.10.1996 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства", пункту 570 рішення Європейського Суду з прав людини від 20.09.2011 у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти "Росії", правової позиції викладеної Верховним Судом України у справі № 6-2469цс16 вбачається, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу.

Дотримання строків розгляду адміністративних справ одна з обов`язкових передумов ефективності адміністративних проваджень, оскільки результат правозастосовчої діяльності безпосередньо залежить від часових меж їх реалізації. Будь-який вид адміністративного провадження базується на процесуальних принципах, серед яких оперативність і швидкість, що забезпечується чітко регламентованими строками, закріпленими в законах та підзаконних актах.

При цьому, суд звертає увагу на те, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як підтверджується матеріалами справи, позивач дізнався про порушення своїх прав у лютому 2019 р. з листа від 15.02.2019 № 2506/07, згідно якого відповідач відмовив позивачу у задоволенні його заяви від 13.02.2019 щодо повернення останньому 9793,50 грн збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі - продажу нерухомого майна.

Враховуючи те, що позивач дізнався про порушення своїх прав у лютому 2019 р., а позовну заяву подав до суду 09.12.2019, суд дійшов висновку, що останній подав позов з пропущенням шестимісячного строку звернення до адміністративного суду.

Водночас, на підставі частини шостої статті 161 КАС, позивач разом із позовною заявою подав до суду клопотання від 09.12.2019, в якому просить визнати причини пропущення строку звернення до суду поважними та поновити такий строк звернення до суду, мотивуючи тим, що останній на початку серпня 2019 р. подав до суду даний позов, однак ухвалою суду від 02.09.2019 таку позовну заяву повернуто позивачу.

Таким чином, позивач вважає, що шестимісячний строк для звернення до суду з даною позовною заявою пропущений з поважних причин, так як після постановлення ухвали суду від 02.09.2019 у справі № 500/1890/19 про повернення позовної заяви останній, відповідно до частини восьмої статті 169 КАС, звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з даним позовом, а тому просить поновити такий строк.

Однак, суд не погоджується із такими висновками, оскільки Верховний Суд України у справі № 6-1763цс16 від 24.05.2017 зазначив, якщо суд у прийнятті позовної заяви відмовив або її повернув, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подання позову з недодержанням правил підсудності, а також з іншим предметом спору та з іншими матеріально-правовими підставами.

Таким чином, суд дійшов висновку, що перебіг позовної давності не переривається з дня постановлення ухвали суду від 02.09.2019 у справі № 500/1890/19 про повернення позовної заяви. Водночас, суд звертає увагу на те, що і після постановлення такої ухвали суду від 02.09.2019 позивач звернувся з даним позовом лише у грудні 2019 року, тобто більш як зі сплину трьох місяців з дати постановляння судом зазначеної ухвали. При цьому, у зазначеному клопотанні, позивач не навів жодних поважних причин (підстав), які би свідчили про існування об`єктивних перешкод для звернення до суду із даною позовною заявою з дати постановлення ухвали суду від 02.09.2019 у справі № 500/1890/19 про повернення позовної заяви.

Будь - яких інших підстав, які би свідчили про існування об`єктивних перешкод для звернення до суду із даною позовною заявою у шестимісячний строк позивач не надав, а суд не здобув.

З огляду на зазначене, позивач не навів жодних поважних причин, у зв`язку з якими суд міг би дійти висновку про поновлення встановленого законом процесуального строку та не надав доказів на підтвердження таких. Будь-яких інших причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, які б можна було визнати поважними, позивач не вказав, а суд не встановив.

Відповідно до частини другої статті 123 КАС якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Пунктом 9 частини четвертої статті 169 КАС визначено, що позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи те, що позовну заяву подано з пропущенням шестимісячного строку звернення до адміністративного суду, а також те, що позивач не надав належні докази поважності причин його пропуску, а суд у клопотанні не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд дійшов висновку, що позовну заяву слід повернути позивачу.

Водночас, роз`яснити позивачу, що відповідно до частини восьмої статті 169 КАС повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись статтями 123, 169, 248 КАС, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання позивача від 09.12.2019 про визнання причини пропуску строку звернення до суду поважними та поновлення строку звернення до суду, - відмовити.

Позовну заяву і додані до неї документи ОСОБА_1 до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державна казначейська служба України у м. Тернополі про зобов`язання відповідача сформувати та подати до Державної казначейської служби України у м. Тернополі подання про повернення позивачу 9793,50 грн збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі - продажу нерухомого майна, - повернути позивачу.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала набирає законної сили в порядку визначеному статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Головуючий суддя Мірінович У.А.

Копія вірна

Суддя Мірінович У.А.