Справа № 240/695/20
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
24 квітня 2020 року м. Житомир справа № 240/695/20
категорія 112030000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Лавренчук О.В.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у якому просила:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо припинення виплати мені пенсії за період з 01.02.2018 року по 31.03.2018 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити виплату ОСОБА_1 пенсії з 01 лютого 2018р. по 31 березня 2018р.
В обґрунтування позову вказує, що перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області як внутрішньо переміщена особа. Рішенням комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам виконавчого комітету Корольовської районної ради м. Житомира №47 від 08.12.2017 було припинено виплату пенсії з 01.02.2018. Вказує, що 12.03.2018 звернулась з заявою до відповідача про поновлення виплати пенсії. Проте, згідно з рішенням Комісії виконавчого комітету Корольовської районної ради м. Житомира від 13.03.2018 №10 пенсію було поновлено лише через два місяці після припинення, а саме з квітня 2018 року, а не з лютого 2018 року, посилаючись на відсутність рішення Комісії про поновлення від 25.11.2019. Вважаю, що відповідачем безпідставно було відмовлено у здійсненні мені виплати пенсії за минулий період з 01.02.2018 по 31.03.2018, чим порушено моє гарантоване Конституцією України право на пенсійне забезпечення.
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 03.02.2020 позовну заяву залишено без руху.
До суду 13.02.2020, на виконання вимог ухвали від 03.02.2020 надійшли документи.
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 17.02.2020 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надати до суду у термін, протягом п`ятнадцяти днів, з дня отримання даної ухвали, належним чином завірені копії: Рішення №47 від 08.12.2017 та Рішення №10 від 13.03.2018 щодо ОСОБА_1 .
Відзив на позовну заяву надійшов до суду 10.03.2020. У відзиві відповідач вказує, що Рішенням комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Корольовської районної ради м. Житомир №47 від 08.12.2017, позивачу відмовлено у виплаті пенсії та всіх видів соціальної допомоги з 1 січня 2018 року відповідно до пп. 2 п.12 Порядку №365, у зв`язку з відсутністю за фактичним місцем проживання. За відновленням виплати пенсії позивач звернулась до Управління 12.03.2018. Засіданням комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо-переміщеним особам протокол №10 від 13.03.2018 позивачці було поновлено виплату пенсії через два місяці з місяця прийняття рішення про припинення виплат відповідно п.16 Порядку №365. Вказує, що виплата пенсії за період з 01.02.2018 по 31.03.2018 в загальній сумі 3370,16 грн буде проводитись за окремим порядком (окреме фінансування з Державного бюджету України). Вважає дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області правомірними та вмотивованими та просить відмовити у задоволенні позову. До відзиві додано витребувані судом копії рішень.
До суду 10 березня 2020 року надійшло клопотання відповідача про зупинення провадження у справі.
Ухвалою суду від 16.03.2020 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача.
Суд, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтями 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з таких підстав.
Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Встановлено, що ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, та отримує пенсію за віком, що підтверджено наявними в матеріалах справи копіями: паспорта громадянина України, довідки від 01 червня 2018 року №742 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 .
Рішенням комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Корольовської районної ради м. Житомир №47 від 08.12.2017, вирішено припинити з 1 січня 2018 року всі соціальні виплати (у т.ч. пенсію) внутрішньо переміщеній особі за місцем їх фактичного проживання/перебування згідно пп. 2 п.12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року №365, на підставі акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 37)

ОСОБА_1 12 березня 2018 року звернулась до відповідача з заявою щодо поновлення виплати пенсії з 01.02.2018 (а.с.38).

Згідно Витягу з протоколу №10 засідання комісії з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам вирішено поновити виплату пенсії через два місяці з місяця прийняття рішення про припинення виплат (протокол №47 від 08.12.2018 п. 1.8) відповідно до речення першого п. 16 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року №365, внутрішньо переміщеній особі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, наданих пояснень (а.с. 39)

Листом №Д-5199 від 25.11.2019 Головне управління Пенсійного фонду України повідомило ОСОБА_1 про те, що: " звернення по питанню виплати пенсії розглянуто в головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області в межах компетенції відповідно до Закону України „Про звернення громадян. Згідно з Порядком призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365, (в редакції із змінами внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 13.09.2017 №689) виплата пенсії внутрішньо переміщеним особам проводилася згідно рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Відповідно до рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам виконавчого комітету Корольовської районної ради м. Житомира (далі - Комісія) №47 від 08.12.2017 Вам було припинено виплату пенсії з 01.02.2018 року. На підставі Вашої заяви від 12.03.2018 року та згідно з рішенням Комісії від 13.03.2018 №10, пенсію Вам поновлено через два місяці після припинення, з квітня 2018 року. Враховуючи, що за період з 01.02.2018 по 31.03.2018 року відсутні рішення Комісії про поновлення, провести виплату Вам пенсії за зазначений період немає підстав" (а.с. 9).

Вважаючи відмову у виплаті пенсії за період із 01.02.2018 по 31.03.2018 протиправною, а свої права та законні інтереси порушеними, позивач звернулась до суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 26 червня 2014 року у справі Суханов та Ільченко проти України (Заяви № 68385/10 та № 71378/10) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 1 Першого протоколу включає в себе три окремих норми: перша норма, викладена у першому реченні першого абзацу, має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого абзацу, стосується позбавлення власності і підпорядковує його певним умовам; третя норма, закріплена в другому абзаці, передбачає право Договірних держав, зокрема, контролювати користування власністю відповідно до загальних інтересів. Проте ці норми не є абсолютно непов`язаними між собою. Друга і третя норми стосуються конкретних випадків втручання у право на мирне володіння майном, а тому повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закріпленого першою нормою (параграф 30).

Щодо соціальних виплат, стаття 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (параграф 31).

Зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).

Суд повторив, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (параграф 53).

Згідно зі статтею 1 Закону України від 20 жовтня 2014 року №1706-VII Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб (далі - Закон №1706-VII) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Статтею 2 Закону №1706-VII визначено, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону №1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України (ч. 1 ст.7 Закону №1706-VII).

Приписами ч. 1 та ч. 3 ст. 4 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі- Закон №1058-IV) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні. Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Згідно з частинами першою та другою статті 5 Закону №1058-IV цей Закон регулює відносини, які виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням, порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Згідно із ч. 2 ст. 46 Закону № 1058-IV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Питання щодо припинення та поновлення виплати пенсії врегульовано статтею 49 Закону №1058-IV.

Так, частиною першою статті 49 Закону № 1058-IV передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Частиною другою статі 49 Закону №1058-IV визначено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», яка набрала чинності з 26 листопада 2014 року (у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), установлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 (Офіційний вісник України, 2014 р., № 81, ст. 2296; 2015 р., №70, ст. 2312). Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, проводиться через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України з можливістю отримання готівкових коштів і проведення безготівкових операцій через мережу установ і пристроїв будь-яких банків тільки на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження. […] Припинення або відновлення соціальних виплат проводиться структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад або управліннями Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, об`єднаними управліннями згідно з Порядком здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного

Абзацами першим, другим пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», яка набрала чинності з 26 листопада 2014 року (у редакції, чинній з 30 серпня 2019 року), визначено, що призначення та продовження виплати довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. №509 (Офіційний вісник України, 2014 р., №81, ст. 2296; 2015 р., №70, ст. 2312). Призначення, відновлення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) (далі - пенсії) внутрішньо переміщеним особам, у тому числі особам, які відмовились відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження (далі - внутрішньо переміщені особи), здійснюються територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі відомостей, що містяться в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб. Виплата (продовження виплати) довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати) та пенсій, що призначені зазначеним особам, здійснюється через рахунки та мережу установ і пристроїв акціонерного товариства Державний ощадний банк України з можливістю отримання готівкових коштів і проведення безготівкових операцій через мережу установ

Відповідно до абзацу сімнадцятого пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (у редакції, чинній з 30 серпня 2019 року) припинення або відновлення соціальних виплат проводиться структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад або територіальними органами Пенсійного фонду України згідно з Порядком здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 р. №365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (Офіційний вісник України, 2016 р., № 47, ст. 1702).

Суми пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України (абзац двадцятий пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (у редакції, чинній з 30 серпня 2019 року).

Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року №365 (далі Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин)), визначає механізм призначення (відновлення) внутрішньо переміщеним особам виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг (далі - соціальні виплати) за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з пунктом 5 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) для призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщена особа, а у визначених законодавством випадках - її законний представник подає відповідну заяву до органу, що здійснює соціальні виплати на території, де зазначена особа перебуває на обліку за місцем її фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування. До заяви додається копія довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та пред`являється оригінал такої довідки.

Сторонами не заперечується, що позивачу, яка є внутрішньо переміщеною особою отримувала пенсію, виплата якої була припинена на підставі Рішення №47 від 08.12.2017 засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Підставою для припинення виплати пенсії відповідачем зазначено пп. 2 п. 12 Порядку №365, яким визначено, що соціальні виплати припиняються у разі встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї.

Приписами п. 15. Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування від Приписами п. 15. Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування від 8 червня 2016 р. №365 встановлено, що поновлення соціальних виплат внутрішньо переміщеній особі, припинених відповідно до підпункту 2 пункту 12 цього Порядку, здійснюється за рішенням комісії, прийнятим на підставі подання структурного підрозділу з питань соціального захисту населення, що внесене разом з актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї. 8 червня 2016 р. №365 встановлено, що поновлення соціальних виплат внутрішньо переміщеній особі, припинених відповідно до підпункту 2 пункту 12 цього Порядку, здійснюється за рішенням комісії, прийнятим на підставі подання структурного підрозділу з питань соціального захисту населення, що внесене разом з актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї.

Згідно вимог п. 16 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування від Згідно вимог п. 16 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування від 8 червня 2016 р. №365, у разі прийняття позитивного рішення комісією згідно з пунктом 15 цього Порядку соціальні виплати поновлюються через два місяці з місяця прийняття рішення про припинення таких виплат. Комісія може прийняти рішення про поновлення соціальних виплат внутрішньо переміщеній особі з місяця припинення таких виплат у разі, коли така особа перебуває у складних життєвих обставинах і з поважних причин не виконала вимоги структурного підрозділу з питань соціального захисту населення, передбачені пунктами 6 і 7 цього Порядку. 8 червня 2016 р. №365, у разі прийняття позитивного рішення комісією згідно з пунктом 15 цього Порядку соціальні виплати поновлюються через два місяці з місяця прийняття рішення про припинення таких виплат. Комісія може прийняти рішення про поновлення соціальних виплат внутрішньо переміщеній особі з місяця припинення таких виплат у разі, коли така особа перебуває у складних життєвих обставинах і з поважних причин не виконала вимоги структурного підрозділу з питань соціального захисту населення, передбачені пунктами 6 і 7 цього Порядку.

Суд відмічає, що Рішенням №10 від 13.03.2018 засідання комісії з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам вирішено поновити виплату пенсії через два місяці з місяця прийняття рішення про припинення виплат (протокол №47 від 08.12.2018 п. 1.8) відповідно до речення першого п. 16 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року №365, внутрішньо переміщеній особі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, наданих пояснень (а.с. 39).

Відповідно до інформації, яка міститься в листі №Д-5199 від 25.11.2019 виплату пенсії позивачу припинено з 01.02.2018 (а не із 01.01.2018, як вказано в Рішенні №47 від 08.12.2017), а поновлено з 01 квітня 2018 року.

Суд вважає за необхідне зазначити, що Рішення (протокол) №47 датоване 08 грудня 2017 року, а Рішенням №10 від 13.03.2018 вирішено поновити ОСОБА_1 виплату пенсії через два місяці з місяця прийняття рішення про припинення виплат (протокол №47 від 08.12.2018 п. 1.8).

Отже, Рішенням №10 від 13.03.2018 чітко вказано дату, з якої відповідачу слід відрахувати два місяці, а саме - 08 грудня 2017 року, а тому відповідач, при визначенні дати, з якої слід поновити виплату пенсії ОСОБА_1 зобов`язаний був відрахувати два місяці з дати 08.12.2017, а не з 01.02.2018 коли фактично відбулось припинення виплати пенсії позивача.

Доказів оскарження та скасування Рішення №10 від 13.03.2018 до суду не надано, отже воно є чинним та підлягає виконання у порядку та спосіб, визначений у ньому та з дотриманням чинного законодавства України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач повинен був здійснити поновлення виплати пенсії позивача із 08.02.2018, а не із 01.04.2018.

Отже, позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо припинення виплати пенсії за період із 08.02.2018 по 31.03.2018 (із 01.04.2018 поновлено виплату пенсії) є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню.

Вимога позивача про зобов`язання відповідача здійснити виплату пенсії із 08.02.2018 по 31.03.2018 є похідною, а тому також підлягає задоволенню.

Суд відмічає, що у листі №Д-5199 від 25.11.2019 відповідач вказує, що: " за період з 01.02.2018 по 31.03.2018 року відсутні рішення Комісії про поновлення, провести виплату Вам пенсії за зазначений період немає підстав." (а.с. 9), а у відзиві, вказує, що відповідно п. 15 постанови Кабінету Міністрів №335 від 25.04.2018 та п.1 Постанови №637 суми пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного КМУ, та вказує, що виплата пенсії за період з 01.02.2018 по 31.03.2018 в загальній сумі 3370,16 грн. буде проводитись за окремим порядком (окреме фінансування з Державного бюджету України).

Частиною 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Суд відмічає, що взявши на себе обов`язок із виплати особі пенсії за минулий період (стаття 46 Закону № 1058-IV), але при цьому не визначивши певного порядку, держава допустила недобросовісність. Щоправда ця недобросовісність була допущена урядом, а не відповідачем. Незважаючи на це, носієм обов`язку перед особою виступає держава в цілому. Оскільки у відносинах виконання цього обов`язку державу представляють органи, які уповноважені на нарахування та виплату пенсії, то саме вони повинні нести відповідальність від імені держави.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що здійснивши нарахування позивачу пенсії за період з 08.02.2018 по 31.03.2018, відповідач безпідставно, всупереч вимог статті 46 Закону № 1058-IV, не виплатив позивачу таку пенсію.

Сторонами суду не наведено інших доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зважаючи на обставини справи, суд встановив, що порушення прав позивача відбулося внаслідок протиправної бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу заборгованості з пенсії за період з 08.02.2018 по 31.03.2018, тому позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу заборгованості з пенсії за період з 08.02.2018 по 31.03.2018, а також зобов`язання відповідача виплати позивачу пенсію за вказаний період є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з адміністративним позовом позивачем сплачений судовий збір у розмірі 840,80 грн (а.с.22).

У зв`язку із задоволенням позовних вимог суд дійшов висновку, що судові витрати, понесені позивачем, належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у повному розмірі.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позовну заяву задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (м. Житомир, вул. О.Ольжича,7, код СДРПОУ 13559341) щодо невиплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) пенсії за період з 08.02.2018 по 31.03.2018.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (м. Житомир, вул. О.Ольжича, 7, код СДРПОУ 13559341) виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованість з пенсії за період із 08 лютого 2018 року по 31 березня 2018року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (м. Житомир, вул. О.Ольжича,7, код СДРПОУ 13559341) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) документально підтверджені судові витрати у сумі 840 (вісімсот сорок ) гривень 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Встановлений строк на апеляційне оскарження відповідно до п. 3 Розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Суддя О.В. Лавренчук